Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 03.10.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Товарна Біржа «Українська» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно, в якому просила суд: - визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на Товарній біржі «Українська» 01 грудня 1999 року за реєстраційним номером 28667 та в Новомосковському районному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 03 грудня 1999 року,запис в реєстровій книзі № 3 за № 673; - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який складається з житлового будинку А1-1, прибудова а2-1, а3-1, а4-1, загальною площею 96,7 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м.; навісу а5, сараю Б; гаражу В, вбиральні Г, входу в погреб Д, погребу ПГ, навісу Е, літнього душу Є, спорудження № 1-3,5.6, колодязю № 4. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.1999 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , складеного та зареєстрованого Товарною Біржею «Українська» за № 28667 житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований 03 грудня 1999 року Новомосковським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за реєстровим номером № 673 в книзі № 3, належить позивачу. В позовній заяві позивачка зазначає, що на час укладання договору представником товарної біржі було перевірено належність відчужуваного майна продавцю. Відповідно до п.2 договору, зазначений житловий будинок належав продавцю на підставі дублікату договору дарування, посвідченого Орлівщинською сільською радою 28 грудня 1983 року за реєстровим № 102, виданого 12 листопада 1998 року за реєстровим № 110, зареєстрованого в Новомосковському БТІ за № 673-3, що підтверджувалося довідкою характеристикою, виданою БТІ за № 955 від 08.09.1999 року. 24.04.2004 року [PERSON] одружилась з [PERSON] та згідно книги реєстрації одруження їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». 28 вересня 2004 року [PERSON] зареєструвалася в спірному житловому будинку і її права на будинок, як повноправного власника ні в кого не викликали сумніву. В подальшому при зверненні до землевпорядної організації їй повідомили, що договір купівлі-продажу укладений 01 грудня 1999 року між нею та [PERSON] , посвідчений з порушенням вимог чинного законодавства на час підписання договору, яке передбачає, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений. На даний час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на спірний житловий будинок є неможливим, оскільки під час укладання договору на Товарній біржі «Українська» 01.12.1999 р., оригінал правовстановлюючого документу був вилучений у продавця працівником товарної біржі. Крім того, продаж вчинявся на підставі дублікату договору дарування, а процедура видачі дублікату на дублікат законом не передбачено. У зв`язку з цим, позивачка позбавлена можливості в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, а також позбавлена можливості захистити свої права власника іншим чином, ніж зверненням до суду, тож просить суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі /а.с.2-5/. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження /а.с.27/. Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року призначено розгляд справи по суті. Позиція сторін в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився надіславши на адресу суду заяву, в якій він просить здійснити розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольни їх в повному обсязі. Відповідач згідно з поданою 20 листопада 2024 року заявою, визнав позов, просив розглянути справу у свою відсутність. Відзиву на позов не надав. Представники третьої особи у судове засідання не з`явилися, підстав неявки не повідомили, пояснень не надавали. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши вимоги позову та перевіривши обґрунтування позову наданими сторонами та витребуваними судом доказами, суд приходить до таких висновків. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу від 01.12.1999 року, складеного та зареєстрованого Товарною Біржею «Українська» за № 28667 житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований 03 грудня 1999 року Новомосковським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за реєстровим номером № 673 в книзі № 3/а.с.12/. 24.04.2004 року [PERSON] одружилась з [PERSON] та згідно книги реєстрації одруження їй присвоєно прізвище « [PERSON] ». /а.с.11/. Рішенням 9 сесії VI скликання Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 38-9/VI від 16 вересня 2011 року [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з господарства [PERSON] /а.с.22/. Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , виготовлений 07.06.2024 року, проведена технічна інвентаризація будівель та споруд /а.с. 13-19/. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1\~ ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2\~ст. 77 ЦПК України). За ч.\~1 ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст.\~3\~Закону України\~від 1\~липня 2004\~року «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст.\~3\~зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. За ст. 153 ЦК України, в редакції 1963 року, яка діяла на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин (надалі ЦК 1963 року), договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.\~224\~ЦК 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.\~47\~ЦК 1963\~року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2\~ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно з п. 2 ст. 220 чинного ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3, зі змінами від 15 травня 1998 року № 15 «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1\~ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності зі\~ст. 153 ЦК УРСР\~договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належної продавцю на підставі дублікату договору дарування. На даний час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на спірний житловий будинок є неможливим, оскільки під час укладання договору на Товарній біржі «Українська» 01.12.1999 р., оригінал правовстановлюючого документу був вилучений у продавця працівником товарної біржі. Крім того, продаж вчинявся на підставі дублікату договору дарування, а процедура видачі дублікату на дублікат законом не передбачено Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно з п. 3 вищевказаного договору нерухомість продана позивачу за 19 667,00 гривень, які отримані Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, тому, суд вважає укладений договір дійсним. Крім того, судом установлено, що відповідач у справі ухиляється від нотаріального посвідчення вищевказаного договору, однак подав заяву про визнання позову. Оскільки, покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, позивач на підставі ст.ст. 128, 153\~ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність»\~набули право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і правомірно володіє ним. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу в судовому порядку не має. Таким чином, суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості, виконання договору відбулося. Відповідно до ст.\~15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. У редакції, що діяла на час укладення спірного договору, в самому Законі України\~«Про товарну\~біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.\~15\~цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. В цьому контексті суд приходить до висновку, що немає підстав для визнання дійсним нікчемного договору купівлі-продажу від 01 грудня 1999 року, що зареєстрований Товарною біржею «Українська». Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. Разом з тим, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки позивач набув у власність нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 01 грудня 1999 року, який зареєстрований Товарною біржею «Українська» за р. № 28667, та який не оспорювався в судовому засіданні, суд приходить до переконання про часткове задоволення позову, а за [PERSON] слід визнати право власності на спірне нерухоме майно. Як зазначав суд вище, підстав для визнання дійсним нікчемного правочину у суду немає. На підставі викладеного та\~

Outcome: partial