Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Приморським районним судом м. Одеси 30.01.2025 ухвалено рішення, яким частково задоволено позов. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 287\~347 (двісті вісімдесят сім тисяч триста сорок сім) гривень 35 (тридцять п`ять) копійок та сплачений судовий збір у розмірі 2 753 (дві тисячі сімсот п`ятдесят три) гривні 58 (п`ятдесят вісім) копійок. До суду 06.02.2025 надійшла заява представника [PERSON] [PERSON] про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 40 000 грн пропорційно частині задоволених позовних вимог, оскільки витрати на правову допомогу підтверджуються належними доказами і є фіксованими. До суду 12.02.2025 надійшла заява представника [PERSON] [PERSON] про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, згідно якої просить зменшити витрати на правову допомогу до 5\~000 грн. На обґрунтування заяви відзначено, що у договору про надання правової допомоги визначено розмір гонорару 25\~000 грн і підстави для зміни розміру гонорару договором не визначені, тому збільшення розміру гонорару додатковою угодою не слід враховувати. У представника позивача є сумнів у підписанні додаткової угоди та акту приймання передачі, оскільки позивач з початку повномасштабного вторгнення в Україну проживання за кордоном, а саме в Швейцарії. Також вважає неспівмірним суму стягнення з обсягом робіт. Договір, акт, додаткова угода, детальний опис робіт не є процесуальними документами, тому не надання таких послуг не слід вважати правовою допомогою. Моніторинг чинного законодавства також не включається до судових витрат. При тому, сумарний час участі в судових засіданнях склав 2 год. 43 хв, що є незначним часом. Також просить врахувати, що позов задоволено частково. У судовому засіданні 12.02.2025 представник позивача [PERSON] просив стягнути третину від фіксованого розміру гонорару 40\~000 грн, а представник відповідача [PERSON] просила зменшити розмір витрат на правову допомогу до 5\~000 грн. Суд, дослідивши вимоги заяви, заслухавши пояснення учасників справи та проаналізувавши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У зв`язку з тим, що судом не вирішено питання про розподіл витрат на правову допомогу під час ухвалення рішення, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Відтак, 11 березня 2024 року між адвокатом Василіним Віталієм Валерійовичем та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги, згідно п.3.1 якого, винагорода адвоката складає 25\~000 грн (а.с.206). 20 січня 2025 року між адвокатом Василіним Віталієм Валерійовичем та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору про надання правової допомоги, згідно якої винагорода адвоката була збільшена до 40\~000 грн, враховуючи обсяг робіт, виконаних адвокатом (а.с.207). Суд не погоджується з твердженням представника відповідача про те, що збільшити розмір гонорару не можливо, якщо у договорі такого не передбачено, адже враховуючи обсяг роботи, яка збільшилася в процесі надання правової допомоги, клієнт та адвокат можуть збільшити розмір гонорару. Однак, суд вважає слушними доводи представника відповідача про те, що акт про обсяг виконаних робіт до договору складений 03.02.2025, є сумнівним, оскільки у судовому засіданні представник позивача підтвердив перебування [PERSON] в Швейцарії, зазначити поштову службу, якою за два дні надійшов документ з Швейцарії в Україну не зміг, адже акт підписаний 03.02.2025, а поданий до суду 05.02.2025. При тому, доказів на спростування того, що акт підписаний саме Лушпенко В.О. представлено не було, на підставі лише коротких строків доставлення документів не можна дійти висновку про фіктивність такого документу. Тож, суд приймає до уваги акт про обсяг виконаних робіт, оригінал якого був оглянутий в судовому засідання. Дійсно, акт містить зазначення про складення документів, які не є процесуальними та не вважаються правовою допомогою, зокрема: складення договору про надання правової допомоги, моніторинг чинного законодавства, складення додаткової угоди та акту про обсяг робіт, детального опису робіт. Крім того, детальний опис робіт дублює акт про обсяг робіт. Подання другої заяви про забезпечення позову не слід приймати до уваги, адже від першої заяви друга заява відрізняється декількома абзацами. Дійсно сумарний час проведених восьми судових засідань не є значним, однак до часу витраченого на участь у судових засіданнях відноситься також час витрачений адвокатом на дорогу та очікування. Справа за своєю суттю не відноситься до складної, проте обсяг наданих адвокатом послуг є значним, обидві сторони брали активну участь у справі, подавали процесуальні документи, обґрунтовувавши свої вимоги чи заперечення. Крім того, варто враховувати процесуальну поведінку відповідача, який під час розгляду справи погасив заборгованість перед [PERSON] . Тож, оцінюючи складність справи, співмірність вартості правничої допомоги до складності справи, не великий обсяг доказів, вирахувавши послуги які не є правовими за своєю природою, суд вважає, що надану правову допомогу слід зменшити до 19\~500 грн. При тому, позов задоволено на 33,30%, адже стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 287\~347,35 грн, тоді як позивач просив стягнути 826\~815,71 грн. Тому, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням зменшення розміру витрат на правову допомогу, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 6\~500 грн, що становить третину від 19\~500 грн. Тож, оскільки при ухвалені рішення не вирішено питання стягненні витрат на правову допомогу, то необхідно ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 6 500 грн.

Outcome: partial