Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом в якому просить: стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 02.06.2015 року, зі змінами від 25.10.2018 року у розмірі 1\~764\~159,62 грн., яка складається з суми основного боргу - 1\~097\~058,00 грн.; пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання (3 % річних) - 123\~080,89 грн.; інфляційні збитки у розмірі 544\~020,73 грн. Позов мотивований наступним. 02.06.2015 року між позивачем, [PERSON] , як позикодавцем та відповідачем, [PERSON] як позичальником укладено договір позики, укладення якого було посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шулік А.О., та здійснено відповідний нотаріальний запис в реєстрі за №646. У відповідності до п. 1 вказаного договору позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 632400 (шістсот тридцять дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок, що за офіційним курсом гривні до долара США на момент укладання цього договору складає 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, та зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) не пізніше ніж до 02.12.2015 року. Однак у встановлені п. 1 договору строки позичальник свої зобов`язання не виконав. 25.10.2018 року сторони дійшли згоди та уклали договір про внесення змін до договору позики посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шулік А.О., 02.06.2015 року, реєстровий №646. За умовами додаткової угоди пункт 1 договору позики від 02.06.2015 року викладено у новій редакції: ««Позикодавець» передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 632400 (шістсот тридцять дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок, що за курсом Національного Банку України гривні до долара США (1 долар США = 21,08 гривень) на момент укладання цього договору складає 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, та зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 632\~400,00 грн., що є еквівалентом 30\~000,00 дол. США. В порушення умов вказаного вище договору позики від 02.06.2015 року та додаткової угоди від 25.10.2018 року позикодавець у строки визначені за домовленістю сторін взяті на себе зобов`язання не виконав, позику не повернув станом на дату звернення із даним позовом. Отже сума основного боргу станом на дату подання позовної заяви дорівнює 30000x36,5686 (курс долара на день звернення до суду) =1 097 058 грн. П. 8 договору позики від 02.06.2015 року встановлює, у випадку прострочення виконання зобов`язання, обов`язок позичальника сплатити на користь позикодавця заборгованість за договором з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відтак, з 02.12.2019 року виконання взятих [PERSON] на себе зобов`язань було прострочено, а отже кредитор має право на стягнення з позичальника додатково 3 (трьох) відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.10.2023 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.08.2024 року закрито підготовче засідання та призначено судове засідання. Представником відповідача подано відзив, в якому просить: відмовити у задоволенні позовної заяви, у випадку, якщо суд визнає за можливе стягнення грошових коштів за Договором позики від 02.06.2015 (із змінами від 25.10.2018), стягнути з [PERSON] заборгованість перед [PERSON] , яка утворилася станом на 29.08.2023, у сумі 219 232 гривень. Відзив мотивований\~наступним.\~Позивач \~заявила вимогу\~про стягнення\~з Відповідача\~суми заборгованість\~аз договором\~позики від\~02.06.2015\~року,\~із змінами\~від 25.10.2018\~року у\~розмірі 1\~764\~159,62\~(один\~мільйон сімсот\~шістдесят чотири\~тисячі сто\~п`ятдесят дев`ять)\~гривень 62\~копійки,\~що складається\~з суми\~основного боргу\~1\~097\~058\~(один\~мільйон дев`яносто\~сім тисяч\~п`ятдесят вісім\~гривень,\~пені за\~несвоєчасне виконання\~грошового зобов`язання\~(3%\~річних)\~щодо повернення\~суми позики\~у розмірі\~123\~080,89\~(сто\~двадцять три\~тисячі вісімдесят)\~гривень 89\~копійок та\~інфляційних збитків\~у розмірі\~544\~020,73\~(п`ятсот\~сорок чотири\~тисячі двадцять)\~гривень 73\~коп.\~Позивач обґрунтовує\~свою позицію\~тим,\~що 02.06.2015\~року між\~позивачем,\~ [PERSON] ,\~як позикодавцем\~та відповідачем,\~ [PERSON] як\~позичальником укладено\~договір позики,\~укладення якого\~було посвідчено\~приватним нотаріусом\~Херсонського міського\~нотаріального округу\~Шулік А.О.,\~та здійснено\~відповідний нотаріальний\~запис в\~реєстрі за\~№646.\~У відповідності\~до п.\~1\~вказаного договору\~позикодавець передає\~у власність\~позичальнику,\~а позичальник\~приймає у\~власність від\~позикодавця грошові\~кошти в\~сумі 632400\~(шістсот\~тридцять дві\~тисячі чотириста)\~гривень 00\~копійок,\~що за\~офіційним курсом\~гривні до\~долара США\~на момент\~укладання цього\~договору складає\~30\~000\~(тридцять\~тисяч)\~доларів США,\~та зобов`язується\~повернути Позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~не пізніше\~ніж до\~02.12.2015\~року.\~Однак у\~встановлені п.\~1\~поговору строки\~позичальник свої\~зобов`язання не\~виконав.\~25.10.2018\~року сторони\~дійшли згоди\~та уклали\~договір про\~внесення змін\~до договору\~позики посвідченого\~приватним нотаріусом\~Херсонського міського\~нотаріального округу\~Шулік А.О.,\~02.06.2015\~року,\~реєстровий №646.\~За умовами\~додаткової угоди\~пункт 1\~договору позики\~від 02.06.2015\~року викладено\~у новій\~редакції:\~««Позикодавець» передає\~у власність\~позичальнику,\~а позичальник\~приймає у\~власність від\~позикодавця грошові\~кошти в\~сумі 632400\~(шістсот\~тридцять дві\~тисячі чотириста)\~гривень 00\~копійок,\~що за\~курсом Національного\~Банку України\~гривні до\~долара США\~(1\~долар США\~=\~21,08\~гривень)\~на момент\~укладання нього\~договору складає\~30\~0О0\~(тридцять\~тисяч)\~доларів США,\~та зобов`язується\~повернути Позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики),\~а саме\~632\~400\~(шістсот\~тридцять дві\~тисячі чотириста)\~гривень 00\~копійок,\~що є\~еквівалентом 30\~000\~(тридцять\~тисяч)\~доларів США\~00\~центів,\~за курсом\~Національного Банку\~України,\~встановленим на\~момент повернення\~грошових коштів,\~у строк\~до 02.12.2019\~(другого\~грудня дві\~тисячі дев`ятнадцятого)\~року.\~Повернення позики\~здійснюється в\~національній валюті\~в розмірі\~еквівалентному 30\~000\~(тридцять\~тисяч)\~доларів США\~0О\~центів за\~офіційним курсом\~Національного банку\~України на\~день розрахунку».\~Всі інші\~умови первинного\~договору позики\~було залишено\~без змін. Відповідно до договору позики сума, яку Позивач передала у власність Відповідачу складала 632 400 гривень, що за курсом Національного Банку України гривні до долара США (1 долар США = 21,08 гривень) та на момент укладення договору складала 30000 доларів США. В позовній заяві Позивачем та його представником зазначено, що Відповідач повинен повернути позичені грошові кошти в гривневому еквіваленті. В такому випадку, якщо Позивач та його Представник хочуть, щоб розрахунок Відповідачем здійснювався у доларовому еквіваленті, останнім необхідно було або давати позику у вказаному еквіваленті, або обумовлювати це у договорі позики саме з прив`язкою до курсу долара США, а не просто зазначати курс. Враховуючи викладене сума вимоги повинна бути зазначена такою, яка визначена у договорі, тобто не 1 097 058 гривень, а саме 632 400 гривень. Більше того, відповідно до п.6.1. договір позики від 02.06.2025 та договір від 25.10.2018 про внесення змін до договору позики є безпроцентним. Окрім того, в період часу з 04.01.2021 по 08.10.2022 Відповідачем на користь Позивача було сплачено грошові кошти в сумі 413 168 гривень, що за курсом Національного Банку України гривні до долара США (1 долар США = 21,08 гривень), як зазначено у договорі позики склало 19 600 доларів США. Розрахунок відбувався в доларовому еквіваленті виключно через те, що на момент погашення суми боргу на території України був встановлений карантин та запроваджено обмежувальні протиепідемічні заходи з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». У зв`язку із чим робота банків та обмінних пунктів майже не відбувалась, що ускладнювало Відповідачу проводити грошові транзакції з обміну іноземної валюти для погашення боргу в гривневому еквіваленті. А тому, сторони дійшли усної домовленості, про погашення боргу в цей період у зручний для Відповідача спосіб, адже основною умовою було саме погашення суми боргу. Відтак несплаченою сумою боргу на день звернення Позивача з позовною заявою до суду та на сьогоднішній день є 219 232 (двісті дев`ятнадцять тисяч двісті тридцять дві) гривні. Відповідно до п.8 договору у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Пунктом 9 договору визначено, що у випадку невиконання Позичальником зобов`язання за даним договором, даний договір може бути поданий Позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку. Пунктом 10 договору передбачено, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов`язань по поверненню позики та безспірність заборгованості, буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникові у порядку ст.84 Закону України «Про нотаріат». У разі відмови позичальника від одержання вищезазначеної заяви, що підтверджуватиметься відміткою особи, яка її доставляє, позичальник вважатиметься таким, що повідомлений про її зміст. В свою чергу Позивач та його представник звернулись до суду з вимогою про стягнення пені за 1366 днів, тобто 3 роки та 74 дні, що не відповідає вимогам законодавства. Крім того, Позивачем та його Представником при заявлені такої вимоги не було враховано пункт 15 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України яким зазначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Тобто, наявне існування форс-мажорних обставин у вигляді поширення на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненою коронавірусом SАRS-СоV-2, яке є підставою не нараховувати пеню, оскільки карантин на території України, пов`язаний з поширенням вірусу, Кабінетом Міністрів України встановлено 12 березня 2020 року (Постанова КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»). Беручи до уваги наведене, в умовах воєнного стану позичальники (боржники) не несуть відповідальності за невиконання грошового зобов`язання за ст.625 ЦК України, з них не може бути стягнуто інфляційні втрати з 24 лютого 2022 року по серпень 2023 року. Вимоги в цій частині не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є безпідставними. Тобто, зважаючи на те, що Відповідач здійснював погашення боргу на користь Позивача у період часу 04.01.2021 по 08.10.2022, то і сума інфляційних витрат не може бути нарахована, оскільки не зважаючи на введений воєнний стан, [PERSON] продовжував вчиняти дії спрямовані на погашення боргу за договором позики від 02.06.2015 (із змінами від 25.10.2018). Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно з частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У частині першій\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 02.06.2015 року між сторонами укладено договір позики, укладення якого було посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шулік А.О., нотаріальний запис в реєстрі за №646. Відповідно до п. 1 вказаного договору позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 632400 гривень 00 копійок, що за офіційним курсом гривні до долара США на момент укладання цього договору складає 30 000 доларів США, та зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) не пізніше ніж до 02.12.2015 року. У відповідності до п.8 договору у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. П. 9 договору визначено, що у випадку невиконання Позичальником зобов`язання за даним договором, даний договір може бути поданий Позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку. П. 10 договору передбачено, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов`язань по поверненню позики та безспірність заборгованості, буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникові у порядку ст.84 Закону України «Про нотаріат». У разі відмови позичальника від одержання вищезазначеної заяви, що підтверджуватиметься відміткою особи, яка її доставляє, позичальник вважатиметься таким, що повідомлений про її зміст. 25.10.2018 року сторони уклали договір про внесення змін до договору позики посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шулік А.О., 02.06.2015 року, реєстровий №646. За умовами додаткової угоди пункт 1 договору позики від 02.06.2015 року викладено у новій редакції: ««Позикодавець» передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 632400 (шістсот тридцять дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок, що за курсом Національного Банку України гривні до долара США (1 долар США = 21,08 гривень) на момент укладання цього договору складає 30 000 (тридцять тисяч) доларів США, та зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 632\~400,00 грн., що є еквівалентом 30\~000,00 дол. США. Стороною відповідача долучено до відзиву на підтвердження тверджень щодо сплати частини боргу сторінки аркушів із записами, де вказано дату, суму, підпис, розрахунок. Представник відповідача пояснив, що [PERSON] вказав, що дані записи вів позивач, гроші передавав батько відповідача, там підпис особи, яка приймала та передавала кошти. Також вказав, що оригіналу не має. Представник позивача вказав, що такого документу позивач не вів та має його, крім того там підпис, який візуально схожий на підпис відповідача, та підпис невідомої позивачу особи [PERSON] . Наведені докази не є належними та допустимими, оскільки з вони створені невідомою особою, містять підписи, які неможливо ідентифікувати та не містять відомостей, які б дозволили визначитись із належністю до правовідносин, які виникли між сторонами внаслідок укладення правочинів. Відповідно до положень\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Стаття 3 ЦК України\~визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема: 3) свобода договору; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. За змістом\~ст. 627 ЦК України, відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.ст.\~526,\~530 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ст. 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ЦК України). Статтею 533 ЦК України\~передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до\~ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до\~ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. За змістом\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. На підставі наведеного встановлено, що між сторонами склалися договірні правовідносини, підписавши договір сторони погодили умови правочину та мають зобов`язання щодо визначених умов. Так, сторони погодили, що сума боргу повертається національній валюті в розмірі еквівалентному 30\~000 дол. США за офіційним курсом Національного банку України на день розрахунку. Встановлено, що відповідачем не виконані зобов`язання за укладеним правочином. На підставі вказаного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості в розмірі еквівалентному 30\~000 дол. США за офіційним курсом Національного банку України на день звернення до суду (36,5686 грн. за дол. США) відповідає умовам договору від 02.06.2015 року з урахуванням договору про внесення змін від 25.10.2018 року, на становить 1\~097\~058,00 грн. є обґрунтованими та підлягають в цій частині задоволенню, що узгоджується із положеннями\~ст. 533 ЦК України. Стороною позивача не надано належних та допустимих доказів щодо дотримання умови договору, визначену у п. 10, тому відповідач не може вважатись таким, що отримав повідомлення про прострочення зобов`язань й відповідно не можуть бути застосовані п. 8 та 9 даного правочину від 02.06.2015 року та правочину від 25.10.2018 року. Тобто позовні вимоги в частині стягнення пені є необґрунтованими. Крім того, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в\~гривнях\~з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК\~інфляційні\~втрати стягненню\~не\~підлягають. Тому в частині стягнення інфляційних збитків позовні вимоги є необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Щодо тверджень відповідача щодо погашення частини боргу, суд зазначає про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту. Таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково. Враховуючи відсутність підстав для стягнення інфляційних збитків та 3% відсотків річних, суд не дає оцінку доводам сторони відповідача щодо застосування положень пункту 15 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України яким зазначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. У відповідності до положень\~ст. 141 ЦПК України\~стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума сплаченого судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог у розмірі 62,18%, що становить 8\~344,56 грн. (13\~420,00 - сума сплаченого позивачем судового збору). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial