Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Позивач звернулось до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» забезпечує надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року № 61 за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, що перебувають у сфері управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, зокрема, будинок [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований в кв. [ADDRESS] та за вказаною адресою відкритий особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Відповідач не оплачує житлово - комунальні послуги, а саме: послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Посилаючись на ч.2 ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано на суму заборгованості, яка утворилась інфляційні втрати в розмірі 16 539 грн. 41 коп., 3% річних у розмірі 3498грн. 15 коп. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2024 року клопотання позивача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про витребування доказів задоволено. Витребувано у Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, яка знаходиться за адресою: 02094, м. Київ, бул. І. Котляревського 1/1) інформацію, яка міститься в інформаційній системі «Реєстр територіальної громади міста Києва» про кількість зареєстрованих, дату реєстрації, паспортні дані відповідача: [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ). Відповідачем подано до суду письмові пояснення, в яких він зазначив, що він є власником квартири тільки частки, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та частини квартири № [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується договором купівлі - продажу частини квартири, а тому просить врахувати обставину при винесені рішення. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до Інформації з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а відповідно є користувачем послуг наданих КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». З матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» забезпечує обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] , здійснює утримання будинку і прибудинкової території, забезпечує отримання мешканцями будинку комунальних послуг. Встановлено, що відповідач належним чином не сплачує житлово-комунальні послуги. За період з 01.06.2015 року по 31.09.2023 року борг відповідача складає 32 725 грн. 49 коп. основного боргу. Відповідно до Розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №61 від 13 лютого 2015 року «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва переданого до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Зокрема, буд. [ADDRESS] наведено у додатку до вказаного розпорядження. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 20 вказаного Закону встановлено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно діючого законодавства обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. (Постанова Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц). Вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку, що позивачем вірно нараховані суми по обслуговуванню будинку та прибудинкової території, відповідно до затверджених тарифів, з урахуванням загальної площі приміщення відповідача. В суді встановлено, що за період з 01.06.2015 року по 31.09.2023 року відповідач має заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 32 725 грн. 49 коп. Дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01.06.2015 року по 31.09.2023 року, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 16 539 грн.41 коп., а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 3498грн.15коп. Як з`ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, відповідачу [PERSON] належить частки квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло Відділу приватизації житла Харківської районної державної адміністрації від 20 грудня 1993 року. Свідоцтво видано згідно з розпорядженням (наказом) від 08 грудня 1993 року № 4001. Дніпровською районною в місті Києві державної адміністрації на виконання вимог ухвали суду від 22.01.2024 року надано інформацію, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований лише [PERSON] . Разом з тим, відповідно згідно договору купівлі -продажу від 25 червня 2001 року зареєстрованого в реєстрі № 3448 [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] . Доказів на спростування встановлених обставин позивачем не надано. За період надання послуг від відповідача на адресу позивача не надходило жодних актів- претензій та заяв, що свідчить про те, що позивач надавав дані послуги належної якості, а відповідач їх споживав. Встановлено, що відповідач, як власник квартири, користується наданими позивачем послугами, але не сплачує їх. Згідно зі ст.ст.10, 151, 162 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитись до будинку, в якому вони проживають, додержуватись правил користування жилими приміщеннями, вчасно і в повному обсязі оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідач, користуючись усіма комунальними послугами, свої договірні зобов`язання не виконує і плату за отримані послуги не вносить, чим порушує права позивача. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Під час судового розгляду відповідачем не було надано доказів, що він звертався у спірний період (період визначений у позовній заяві) до виконавців з приводу ненадання їй послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій або надання послуг неналежної якості, тому відсутні правові підстави для висновку, що позивач неправомірно нарахував оплату за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, враховуючи розрахунок та враховуючи письмові пояснення відповідача та надані докази того, що [PERSON] є власником частини квартири сума за послуги з утримання і споруд та прибудинкових територій становить 16 362,75 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок нарахованих позивачем індексу інфляції та 3 % річних, що становить 8269,70 грн., 3% річних становить 1749,10 грн. Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимога, тобто в сумі 1514,00 грн На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial