Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Головне управління Держгеокадастру в Харківській області звернулося до суду з позовом до [PERSON] про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, в якій просить витребувати у [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) земельну ділянку з кадастровим номером 6322081500:05:000:1040 у власність держави шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за власником - державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6322081500:05:000:1040. В обґрунтування\~позову зазначено,\~що на\~підставі ухвали\~Київського районного\~суду м.\~Харкова від\~06.09.2023\~року у\~справі №\~953/4750/23\~Головному управлінню\~стало відомо\~про наявність\~порушеного права\~держави у\~зв`язку з\~подвійною приватизацією\~громадянами земельних\~ділянок та\~порушення норм\~статей 116,\~121\~Земельного кодексу\~України.\~23\~серпня 2017\~року до\~Головного управління\~Держгеокадастру у\~Харківській області\~надійшла заява\~ [PERSON] \~від 22.08.2017,\~у якій\~викладено прохання\~затвердити проект\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки з\~кадастровим номером\~6322081500:05:000:1040\~для оформлення\~права власності\~для ведення\~особистого селянського\~господарства,\~площею 2,0000\~га за\~рахунок земель\~державної власності\~сільськогосподарського призначення,\~яка розташована\~за межами\~населених пунктів\~на території\~Проходівської сільської\~ради Дергачівського\~району Харківської\~області та\~передати йому\~зазначену земельну\~ділянку у\~власність.\~При цьому,\~заявником вказано,\~що право\~на отримання\~земельної ділянки\~безоплатно у\~власність для\~ведення особистого\~селянського господарства\~у межах\~норм,\~визначених статтею\~121\~Земельного кодексу\~України ним\~не використано.\~Головним управлінням\~Держгеокадастру у\~Харківській області\~після розгляду\~заяви від\~22.08.2017\~року прийнято\~наказ від\~29.08.2017\~№ 15590-СГ,\~яким затверджено\~проект землеустрою\~щодо відведення\~у власність\~для ведення\~особистого селянського\~господарства земельної\~ділянки з\~кадастровим номером\~6322081500:05:000:1040\~площею 2,0000\~га,\~яка розташована\~за межами\~населених пунктів\~на території\~Проходівської сільської\~ради Дергачівського\~району Харківської\~області та\~передано вказану\~земельну ділянку\~у власність\~ [PERSON] . Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6322081500:05:000:1040 за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотарусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. 04.09.2017, номер відомостей про речове право: 22234235, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1346491063220. Пізніше, 25.09.2017 земельну ділянку з кадастровим номером 6322081500:05:000:1040 було передано в користування фермерському господарству «ЗОРІ ДЕРГАЧІВЩИНИ», договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), серія та номер б/н, виданий 10.09.2017. Номер запису про інше речове право: 22554454. [PERSON] , попередньо вже було реалізовано своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 04.03.2016 № 1527-СГ, яким було надано йому у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 632178600:01:000:0911 площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 632178600:01:000:0911 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором Сектору державної реєстрації Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області Заяц М.М. 15.04.2016, номер відомостей про речове право: 14267362, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 907997963208. Таким чином, [PERSON] було двічі отримано земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, що становить порушення статей 116 та 121 Земельного кодексу України. Враховуючи викладене та з метою відновлення порушеного права держави на земельні ділянки Головне управління вважає, що земельна ділянка з кадастровим номером 6322081500:05:000:1040 має бути повернута із незаконного чужого володіння у власність держави. Від представника позивача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Чернявського А.В. до суду надійшла письмова заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Частиною 3\~ст.211 ЦПК України\~передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення, однак судова повістка не вручена під час доставки та повернута до суду за закінченням терміну зберігання. Виклик відповідача також було здійснено оголошенням, яке розміщено на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України». Відповідно до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 99-1 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених\~постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, установлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Отже, відповідно до п.4 ч.8\~ст.128 ЦПК України\~вважається, що судова повістка відповідачу вручена. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явилась в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням того, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, не з`явився у судове засідання, не подав відзив на позов, до того ж, інформація щодо часу розгляду даної справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Третя особа: представник Фермерського господарства «Зорі Дергачівщини», в судове не з`явився, причину неявки не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення, однак судова повістка не вручена під час доставки та повернута до суду за закінченням терміну зберігання. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності дост.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 23 серпня 2017 року до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надійшла заява [PERSON] від 22.08.2017, у якій викладено прохання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 6322081500:05:000:1040 для оформлення права власності для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та передати йому зазначену земельну ділянку у власність. При цьому, заявником вказано, що право на отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України ним не використано. Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області після розгляду заяви від 22.08.2017 року прийнято наказ від 29.08.2017 № 15590-СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки з кадастровим номером 6322081500:05:000:1040 площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та передано вказану земельну ділянку у власність [PERSON] . Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6322081500:05:000:1040 за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотарусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. 04.09.2017, номер відомостей про речове право: 22234235, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1346491063220. Пізніше, 25.09.2017 земельну ділянку з кадастровим номером 6322081500:05:000:1040 було передано в користування фермерському господарству «ЗОРІ ДЕРГАЧІВЩИНИ», договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), серія та номер б/н, виданий 10.09.2017. Номер запису про інше речове право: 22554454. На сьогоднішній день було встановлено, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), попередньо вже було реалізовано своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 04.03.2016 № 1527-СГ, яким було надано йому у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 632178600:01:000:0911 площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 632178600:01:000:0911 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором Сектору державної реєстрації Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області Заяц М.М. 15.04.2016, номер відомостей про речове право: 14267362, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 907997963208. Враховуючи викладене та з метою відновлення порушеного права держави на земельні ділянки Головне управління вважає, що земельна ділянка з кадастровим номером 6322081500:05:000:1040 має бути повернута із незаконного чужого володіння у власність держави. На підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 06.09.2023 року у справі № 953/4750/23 Головному управлінню стало відомо про наявність порушеного права держави у зв`язку з подвійною приватизацією громадянами земельних ділянок та порушення норм статей 116, 121 Земельного кодексу України. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15\~ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Статтею 14\~Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частиною першою статті 3\~ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною першою статті 116\~ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України. Згідно з частинами першою, другою, четвертою, шостою, сьомою, дев`ятою статті 118\~ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122\~цього Кодексу забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122\~цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Статтею 121\~Земельного кодексу\~України (в\~редакції,\~що діяла\~на момент\~повторного отримання\~громадянином земельної\~ділянки у\~власність)\~визначено,\~що громадяни\~України мають\~право на\~безоплатну передачу\~їм земельних\~ділянок із\~земель державної\~або комунальної\~власності в\~таких розмірах: а)\~для ведення\~фермерського господарства\~-\~в розмірі\~земельної частки\~(паю),\~визначеної для\~членів сільськогосподарських\~підприємств,\~розташованих на\~території сільської,\~селищної,\~міської ради,\~де знаходиться\~фермерське господарство.\~Якщо на\~території сільської,\~селищної,\~міської ради\~розташовано декілька\~сільськогосподарських підприємств,\~розмір земельної\~частки (паю)\~визначається як\~середній по\~цих підприємствах.\~У разі\~відсутності сільськогосподарських\~підприємств на\~території відповідної\~ради розмір\~земельної частки\~(паю)\~визначається як\~середній по\~району; б)\~для ведення\~особистого селянського\~господарства -\~не більше\~2,0\~гектара; в)\~для ведення\~садівництва -\~не більше\~0,12\~гектара; г)\~для будівництва\~і обслуговування\~жилого будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка)\~у селах\~-\~не більше\~0,25\~гектара,\~в селищах\~-\~не більше\~0,15\~гектара,\~в містах\~-\~не більше\~0,10\~гектара; ґ)\~для індивідуального\~дачного будівництва\~-\~не більше\~0,10\~гектара; д)\~для будівництва\~індивідуальних гаражів\~-\~не більше\~0,01\~гектара. Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю). Згідно зі статтею 80\~ЗК України право власності на землі державної власності належать державі Україна, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади. Такими органами є, зокрема, територіальні органи Держгеокадастру. Прийнятий Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області наказ № 15590-СГ від 29.08.2017, на підставі якого [PERSON] отримав у власність спірну земельну ділянку, не може оцінюватися як реалізація волі власника цієї земельної ділянки - держави на вибуття із її володіння. Воля держави як власника земель може виражатися виключно в таких діях органів державної влади, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави. Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної, комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес. Незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересові не відповідає. Із змісту висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 вбачається, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений незаконно. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить\~від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388\~ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такі правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження№ 14-208цс18). Як вбачається з усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту зазначеної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Потрібний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, потрібно застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади чи місцевого самоврядування. Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель сільськогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони цієї категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними. Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом державної влади, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель сільськогосподарського призначення. У даній справі, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не встановлено невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що витребування земельної ділянки у [PERSON] не порушуватиме принцип пропорційності втручання у його право власності. Позовні вимоги про витребування земельної ділянки з володіння [PERSON] є обґрунтованими, оскільки спірна земельна ділянка була передана [PERSON] внаслідок того, що [PERSON] при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та його затвердження, не повідомив, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства вже скористався, а навпаки зазначив недостовірну інформацію щодо невикористання ним права на безоплатну приватизацію земельних ділянок такого цільового призначення, тому позовні вимоги Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до [PERSON] про витребування земельної ділянки у власність держави є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Тому слід зазначити, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 11.01.2024 продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набранням рішенням суду законної сили, або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved