Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] через представника - адвоката Григораш К.М., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на автомобіль. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона була власником транспортного засобу Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, типу універсал легковий, синього кольору, номерний знак [NUMBER] . Вказаний автомобіль позивач придбала у 2011 році, тобто до укладення шлюбу з [PERSON] , а отже автомобіль був її особистою приватною власністю. З 2018 року вони з [PERSON] проживали окремо, а у червні 2019 року розлучилися. 16.04.2021 позивач уклала шлюб у м. Ганновер, Німеччина, та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Після розірвання щлюбу з [PERSON] за погодженням з останнім вона тимчасово залишила належний їй автомобіль Lexus, номерний знак [NUMBER] , за адресою проживання колишнього чоловіка - [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] . Після чого позивач через свого представника письмово 02.02.2022 звернулася до дружини останнього [PERSON] з вимогою передати їй вказаний автомобіль, що зберігався за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] . Проте транспортний засіб їй не повернули. У зв`язку з цим вона звернулася до поліції і за її заявою було зареєстроване кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та за інформацією Регіонального сервісного центру МВС у Київській області позивач дізналася, що належний їй автомобіль марки Lexus, моделі RX450H, номерний знак [NUMBER] , 29.02.2020 у Територіальному сервісному центрі № 5142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області на підставі договору купівлі-продажу № 7466/20/016111 від 11.02.2020 був перереєстрований на [PERSON] , а 12.03.2020 у Територіальному сервісному центрі № 8043 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві на підставі договору купівлі-продажу № 8043/2020/1982080 від 12.03.2020 - на [PERSON] . Позивач стверджує, що не укладала жодних правочинів по відчуженню належного їй автомобіля марки Lexus, моделі RX450H, номерний знак [NUMBER] , повноважень на відчуження вказаного транспортного засобу нікому не надавала, фактично з початку 2022 року вживала заходи щодо повернення у її володіння автомобіля, переданого на зберігання колишньому чоловікові без права користування. Автомобіль вибув з власності позивача поза її волею, шляхом викрадення з підробленням документів - договору купівлі-продажу від 11.02.2020, за яким автомобіль був відчужений на користь [PERSON] , яка є недобросовісним набувачем. До ЄРДР за її заявою також було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, яке було об`єднано з кримінальним провадженням, відомості про яке внесені до ЄРДР за ст. 356 КК України під єдиним номером № 12022116040000962. За вказаних обставин відповідач [PERSON] , яка є кінцевим набувачем і могла не знати про обставини набуття права власності на автомобіль [PERSON] , не набула право власності на спірний транспортний засіб, а тому позивач, посилаючись на ст. 388 ЦК України, просить витребувати у [PERSON] та передати їй автомобіль марки Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, типу універсал легковий, синього кольору, номерний знак [NUMBER] (поточний номерний знак [NUMBER] ) у належному технічно справному стані, технічний паспорт та ключі до замка запалювання до вказаного а втомобіля; визнати за нею право власності на вказаний автомобіль. Ухвалою судді віл 10.01.2024 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 10.01.2024 в порядку забезпечення позову накладений арешт на автомобіль марки Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, типу універсал легковий, синього кольору, номерний знак [NUMBER] . Ухвалою суду від 15.02.2024 витребувано з Територіального сервісного центру № 5142 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області належним чином посвідчену копію договору купівлі-продажу № 7466/20/016111 від 11.02.2020 та наявних документів, на підставі яких була здійснена перереєстрація транспортного засобу Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, типу універсал легковий, синього кольору, номерний знак [NUMBER] , на [PERSON] ; з Територіального сервісного центру № 8043 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві належним чином посвідчену копію договору купівлі-продажу № 8043/2020/1982080 від 12.03.2020 та наявних документів, на підставі яких була здійснена перереєстрація транспортного засобу Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, типу універсал легковий, синього кольору, номерний знак [NUMBER] , на [PERSON] . 20.03.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив про безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем, придбала автомобіль на підставі оплатного договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] , який є дійсним. Позивачем не надано жодних доказів того, що автомобіль вибув з її власності внаслідок вчинення кримінальних правопорушень. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження її права власності на спірний автомобіль. Позивач добровільно передала у користування належний їй автомобіль із ключами та свідоцтвом про державну реєстрацію транпортного засобу, а тому вказаний автомобіль не може бути витребуваний у добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України. 23.04.2024 представником позивача подано відповідь на відзив, у якій представник зазначила, що позивач є власником спірного автомобіля, що підтверджується документами, наявними у матеріалах справи. Автомобіль вибув з власності позивача та набутий [PERSON] у незаконний спосіб, поза волею позивача, оскільки вона не укладала договір комісії з ТОВ «Ф.А.Р.Т.» за № 7466/20/016111 від 11.02.2020, а отже вказане товариство не мало права на відчуження від її імені автомобіля Lexus, моделі RX450H, номерний знак [NUMBER] , на користь [PERSON] . Ціна у договорі купівлі-продажу від 11.02.2020, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Ф.А.Р.Т.», яке нібито діяло від її імені, є явно заниженою - 148 000,00 грн, у той час як у подальшому вказаний автомобіль [PERSON] продала [PERSON] за 550 000,00 грн. Крім того, відповідно до п. 6 розд. ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління НБУ від 29.12.2017 № 148, який пепередбачає обмеження розрахунку в готівковій формі між суб`єктом господарювання та фізичною особою на суму 50 000,00 грн., розрахунок за начебто проданий транспортний засіб між [PERSON] та ТОВ «Ф.А.Р.Т.» мав бути проведений у безготівковій формі. Натомість, на рахунок позивача, відкритий у АТ КБ «Приватбанк» не надходили кошти від продажу автомобіля. Укладення [PERSON] договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи під час керування транспортним засобом Lexus, моделі RX450H, номерний знак [NUMBER] , у період з 26.10.2019 по 25.10.2020 жодним чином не доводить того, що позивач уповноважувала останнього або будь-яку іншу особу на відчуження належного їй автомобіля. Також представник позивача наголосила на існуванні численних судових справ, відповідачем у яких було ТОВ «Ф.А.Р.Т.», за результатами розгляду яких встановлено порушення з боку товариства прав власників транспортних засобів шляхом їх продажу без відома останніх. 30.04.2024 представником відповідача подана до суду заява про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Ухвалою суду від 30.04.2024 витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф.А.Р.Т.» оригінал договору комісії № 7466/20/016111 від 11.02.2020 та належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для його укладення; належним чином засвідчені копії документів на підтвердження виконання договору комісії, а саме: документів, якими оформлено передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Ф.А.Р.Т." (продавцю за договором комісії) автомобіля Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, типу універсал легковий, синього кольору, номерний знак [NUMBER] , з метою його продажу; докази здійснення розрахунку з власником вказаного транспортного засобу. 20.05.2024 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, у яких останній зазначив, що надані стороною позивача судові рішення у цивільних справах, у яких відповідачем було ТОВ «Ф.А.Р.Т.», жодним чином не доводять обставин, які встановлюються у даній справі, а отже є неналежними доказами. Наполягав на тому, що позивач за попередньою домовленістю з [PERSON] , якому потрібні були гроші на лікування, погодилася продати автомобіль Lexus, моделі RX450H, номерний знак [NUMBER] , з метою чого особисто уклала договір комісії з ТОВ «Ф.А.Р.Т.», уповноваживши останнє на продаж автомобіля від її імені та передавши усі документи на автомобіль, зокрема, договір купівлі-продажу, договір страхування, сервісну книжку, два комплекти ключів. Ухвалою суду від 23.09.2024, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з викладених у позові та у відповіді на відзив підстав, наполягала на тому, що позивач не укладала договір комісії, підпис у договорі не належить [PERSON] , жодну особу не уповноважувала на відчуження належного їй автомобіля, транспортний засіб вибув з власності позивача поза її волею, а отже має бути витребуваний з володіння відповідача з одночасним визнанням за позивачем права власності на нього. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що коли він був у гостях у [PERSON] у січні 2020 року, останній запропонував йому купити автомобіль Lexus, моделі RX450H, оскільки йому терміново потрібні були гроші. При цій розмові також була присутня [PERSON] . Вони разом оглянули автомобіль, а у лютому 2020 року [PERSON] разом з [PERSON] приїхали до Одеси до нього, щоб укласти договір купівлі-продажу вказаного автомобіля. Йому було відомо, що автомобіль зареєстрований на [PERSON] . Щоб укласти договір вони звернулися то ТСЦ, проте виявилося, що за автомобілем рахуються неоплачені штрафи і в цей день неможливо перереєструвати його на нового власника. У ТСЦ їм запропонували звернутися до комісіонера - ТОВ «Ф.А.Р.Т.», та передати автомобіль на комісію та укласти договір купівлі-продажу, щоб [PERSON] вдруге не було змушена приїжджати до Одеси. 11.02.2020 позивач особисто уклала договір комісії з ТОВ «Ф.А.Р.Т.», він при цьому заплатив комісійну винагороду. Того ж дня між його дружиною [PERSON] та представником ТОВ «Ф.А.Р.Т.» був укладений договір купівлі-продажу, проте фактично автомобіль у той день не був їм переданий і гроші за авто вони не платили, роз`їхалися, домовившись зустрітися пізніше, коли будуть оплачені штрафи, щоб у ТСЦ перереєструвати автомобіль. Приблизно через два тижні [PERSON] приїхав уже один без [PERSON] , передав йому автомобіль, а він готівкою передав [PERSON] кошти за авто у сумі 19 000 доларів США. Розписку він з [PERSON] не брав. У цей же день автомобіль був перереєстрований на його дружину у ТСЦ. Автомобіль він купляв не для себе, а для перепродажу, тому так швидко і продав його [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає у сусідньому будинку з будинком, де жили [PERSON] та [PERSON] , дружили сім`ями. Свідку відомо, що подружжя їздило на автомобілі Lexus, який позивач забрала після розлучення приблизно на початку 2019 року. Про це їм з чоловіком казав сам [PERSON] , коли скаржився, що залишився без автомобіля. Суд, вислухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 13.06.2013 по 29.07.2019, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.06.2013 та рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27.06.2019. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.01.2022. Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] на праві власності належав транспортний засіб марки Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, типу універсал легковий, синього кольору, номерний знак [NUMBER] ; дата реєстрації права власності - 23.03.2011. Вказане підтверджується також договором купівлі-продажу № ЕЛюА-0001/066 від 07.03.2011, укладеним між ТОВ «ВіДі Еліт» (продавцем) та [PERSON] (покупцем); інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, про що зазначено у відповіді на адвокатський запит Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області від 17.11.2023 за вих. № 31/10-7156, у якій зазначено, що 23.03.2011 ТСЦ № 8043 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві зареєстровано автомобіль марки Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER] , власник - [PERSON] , на підставі довідки-рахунку серії КІМ № 66617 від 23.03.2011. Також у відповіді зазначено, що 29.02.2020 у ТСЦ № 5142 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області автомобіль перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу, укладеним в СГ від 11.02.2020 № 7466/20/016111, власник [PERSON] 12.03.2020 у ТСЦ № 8043 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві автомобіль перереєстровано на нового власника за договором, укладеним в ТСЦ від 12.03.2020 № 8043/2020/1982080, з заміною номерного знаку на [NUMBER] , власник [PERSON] 15.11.2022 до ЄРДР за завою [PERSON] внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, за № 12022116040000962, за фактом самоправних дій [PERSON] відносно [PERSON] 06.12.2023 до ЄРДР за завою представника [PERSON] [PERSON] внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за № 42023112320001464, за фактом підроблення офіційного документа про право власності на автомобіль марки Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER] , у зв`язку з чим вказаний автомобіль був перереєстрований на нового власника 29.02.2020. Як убачається з наданих ТСЦ № 5142 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях на виконання ухвали суду про витребування доказів документів 11.02.2020 між ТОВ «Ф.А.Р.Т.» (комісіонером) та [PERSON] (комітентом) укладений договір комісії № 7466/20/016111. Згідно з вказаним договором комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну винагороду вчинити за рахунок комітента від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу марки Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, типу універсал легковий, синього кольору, номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований за власником [PERSON] 23.03.2011, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , за ціною 148 000,00 грн. Комісійна плата становить 50 грн. Договір підписано його сторонами, з боку комісіонера - представником ТОВ «Ф.А.Р.Т.» Репецькою І.О., та комітентом [PERSON] . Документом, що посвідчує особу [PERSON] у договорі зазначений паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 01.08.2001 Малинським РВ УМВС України в Житомирській області. У матеріалах справи міститься копія вказаного паспорту, який належав позивачу, що не заперечувалося сторонами, реквізити якого збігаються з даними, зазначеними у вказаному договорі комісії. На підставі договору комісії складений Акт технічного стану транспортного засобу № 7466/20/016111 від 11.02.2020, підписаний представником ТОВ «Ф.А.Р.Т.» Репецькою І.О. та [PERSON]. Того ж дня, 11.02.2020, між ТОВ «Ф.А.Р.Т.» (продавцем), яке діяло на підставі договору комісії № 7466/20/016111 від 11.02.2020, та [PERSON] (покупцем) укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, типу універсал легковий, синього кольору, номерний знак [NUMBER] . Ціна транспортного засобу за договором становить 148 000,00 грн. На підставі договору купівлі-продажу 11.02.2020 сторонами вказаного договору підписаний Акт огляду реалізованого транспортного засобу № 7466/20/016111, згідно з яким ідентифікаційні номери складових частин транспортного засобу відповідають номерам, зазначеним у товарно-супровідній документації на транспортний засіб. 18.02.2020 складений висновок експертного дослідження № 16/5141/1500 експертом Одеського НДЕКЦ Непомящим Д.В., згідно з яким номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , наданого на дослідження транспортного засобу Lexus, моделі RX450H, не змінювалися. Бланк наданого на дослідження документа «Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу» серії [NUMBER] відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу. 29.02.2020 транспортний засіб марки Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, у ТСЦ № 5142 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області перереєстровано на нового власника [PERSON] з заміною реєстраційного номера на [NUMBER] . 12.03.2020 у ТСЦ № 8043 РСЦ МВС в м. Києві між [PERSON] (продавцем) в особі представника за довіреністю [PERSON] , та [PERSON] (покупцем) укладений договір купівлі-продажу № 8043/2020/1982080 транспортного засобу марки Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, типу універсал легковий, синього кольору, номерний знак [NUMBER] . 12.03.2020 у ТСЦ № 8043 РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві на підставі вказаного договору автомобіль перереєстровано на нового власника [PERSON] з заміною номерного знаку на [NUMBER] . Відповідно до частин 1, 2 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з ч. 1 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Під час розгляду даної справи судом не встановлено обставин, які могли би свідчити про недобросовісність відповідача. У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 757/61314/18-ц вказано, що віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Таким чином, як зазначено вище, право власника, згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Пунктом 19 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Пунктом 23 цієї Постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. В пункті 26 Постанови надано роз`яснення, що відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з пунктами 12, 16, 17 Порядку № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі - МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Судом встановлено, що реєстрація транспортного засобу марки Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, за [PERSON] відбулася 29.02.2020 на підставі договору комісії № 7466/20/016111 від 11.02.2020, укладеного між комітентом [PERSON] та комісіонером TOB «Ф.А.Р.Т.» та договору купівлі-продажу від 11.02.2020, укладеного між TOB «Ф.А.Р.Т.» та [PERSON] . Водночас, позивач стверджує, що не укладала договору комісії з TOB «Ф.А.Р.Т.» та не уповноважувала останнє вчиняти будь-які дії, в тому числі відчужувати спірний автомобіль, у зв`язку з чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за № 42023112320001464 від 06.12.2023 за ч. 1 ст. 358 КК України. Натомість сторона відповідача стверджує про те, що договори, на підставі яких право власності на спірний автомобіль перейшло спочатку від [PERSON] до [PERSON] , а потім від [PERSON] до [PERSON] є дійсними, позивачем особисто укладався договір комісії, на підставі якого вона уповноважила комісіонера - ТОВ «Ф.А.Р.Т.», укласти договір купівлі-продажу належного їй автомобіля марки Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, та передано усі документи на автомобіль. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Відповідо до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Під час розгляду справи по суті стороною позивача не спростовано належними та допустимими доказами правомірності укладених договору комісії та договору купівлі-продажу від 11.02.2020, та, як наслідок, не доведено того, що спірний автомобіль вибув з власності позивача поза за її волею. Так, відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані можуть встановлюватися, зокрема, висновками експертів (пункт 2 частини другої статті 76 ЦПК України). За приписами ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверденої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, основним завданням почеркознавчої експертизи є, зокрема, ідентифікація виконавця рукописного тексту і підпису. Разом з тим, стороною позивача не заявлялося клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи з метою ідентифікації виконавця підпису від імені комітента у договорі комісії № 7466/20/016111 від 11.02.2020, оригінал вказаного договору у матеріалах справи відсутній. Надані представником позивача у якості зразків підпису [PERSON] копії документів: договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 19.11.2008, податкового повідомлення-рішення за 2018 рік, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та повідомлення ГУ ДПС у м. Києві, самі по собі, за відсутності відповідного висновку за результатами проведення почеркознавчої експертизи, не є допустимими доказами підроблення підпису позивача у договорі комісії від 11.02.2020 та акті технічного стану транспортного засобу від 11.02.2020 (Т.2 а.с. 75-81). Також суд критично оцінює судову практику, надану представником позивача на доведення тих обставин, що за участі ТОВ «Ф.А.Р.Т.», як комісіонера, неодноразово з підробленням підпису від імені продавців транспорті засоби відчужувалися поза волею їх власників (Т. 1 а.с. 180-200), оскільки обставини, встановлені у вказаних судових рішеннях, не є релевантними до обставин даної справи. Так, у справі № 521/17662/21 представником одного з відповідачів позов визнано, крім того судом встановлено, що договір комісії з ТОВ «Ф.А.Р.Т.» був укладений від імені продавця неуповноваженою належним чином особою за довіреністю, яка не передбачала такий обсяг повноважень та її дія була припинена за заявою довірителя, що передувало укладенню договору комісії. У справі № 521/9615/20 договір комісії, укладений з ТОВ «Ф.А.Р.Т.», було визнано недійсним у зв`язку з тим, що судом на підставі висновків експертів, виготовлених в рамках кримінального провадження та визнаних належними та допустимими доказами у цивільній справі, було встановлено факти підроблення паспорту продавця (комітента) та інших документів, на підставі яких автомобіль вибув з власності позивача. У справі № 521/463/19 суд, визнаючи недійсним договір комісії, укладений з ТОВ «Ф.А.Р.Т.», на підставі проведеної у кримінальному провадженні почеркознавчої експертизи на підставі ухвали слідчого судді встановив факт підроблення у договорі комісії підпису від імені позивача. Натомість, обставини, на підставі яких у кожній зі справ доведено недійсність оспорюваних договорів комісії та вибуття транспортних засобів з власності позивачів поза їх волею за участі комісіонера - ТОВ «Ф.А.Р.Т.», у даній справі не встановлено. Надані стороною позивача витяги з ЄРДР, згідно з якими за заявами позивача до ЄРДР було внесено відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 358 КК України, самі по собі не є достатніми доказами на підтвердження доводів сторони позивача про те, що належний їй автомобіль був у неї викрадений або вибув з її власності шляхом підроблення її підпису у правочинах, оскільки станом на час розгляду справи суду не надано відомостей про те, що будь-якій особі у кримінальному провадженні повідомлено про підозру або ухвалено обвинувальний вирок, або в рамках кримінального провадження проведено відповідні експертизи. Таким чином, стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами те, що підписи позивача у договорі комісії № 7466/20/016111 від 11.02.2020 та Акті технічного стану транспортного засобу № 7466/20/016111 від 11.02.2020, є підробленими, виконані не позивачем, а отже не доведено відсутність волі позивача на вчинення правочинів, на підставі яких автомобіль марки Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, вибув з її власності. Натомість твердження сторони відповідача про те, що позивач особисто 11.02.2020 підписала вказаний договір комісії та передала усі наявні в неї документи на автомобіль підтверджуються показаннями свідка [PERSON] та наявністю у відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу автомобіля від 07.03.2011, спеціфікації до нього та ключів, сервісної книжки, документів з СТО, договорів страхування, платіжних документів з придбання спірного авто, які, як стверджує відповідач, були передані їй продавцем [PERSON] . Разом з тим, суд вважає недопустимим доказом показання свідка [PERSON] , згідно з якими автомобіль марки Lexus приблизно на початку 2019 року з двору будинку, де проживав [PERSON] , забрала особисто [PERSON] , оскільки вказані обставини стали відомі свідку зі слів самого [PERSON] , який помер [INFO] і допитати його неможливо. Суд також не бере до уваги пояснення [PERSON] та [PERSON] , відібрані адвокатом Літвіновим О.Б. згідно з п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки такого порядку надання показань свідків ЦПК України не передбачено. Зокрема, ст.ст. 90-93 ЦПК України встановлений спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 69 ЦПК України свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд. Надання показань свідків шляхом їх опитування за їх згодою адвокатом, який представляє одну зі сторін по справі, не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи поставити питання свідкам стосовно обставин справи, що суперечить приписам ст.43 ЦПК України. Враховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що автомобіль марки Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, вибув з її володіння не з її волі і судом не встановлено обставин, які могли би свідчити про недобросовісність відповідача [PERSON] , що, у свою чергу, є необхідною умовою для витребування майна від добросовісного набувача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про витребування у відповідача на користь позивача автомобіля марки Lexus, моделі RX450H, VIN код [NUMBER] , 2010 року випуску, технічного паспорту, ключів від замка запалення та визнання за позивачем права вланості на вказаний автомобіль. Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 8 056,80 грн. суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed