Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Холмогорова Л.В. звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на користь відповідачки аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 12000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, і до досягнення дитиною повнолітнього віку, а також судові витрати. В обґрунтування заявленого посилається на те, що сторони перебувають в процесі розлучення, їх спільний син проживає разом з позивачкою, при цьому відповідач з вересня 2024 року матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зазначає, що базові витрати на утримання дитини в середньому становлять: харчування (орієнтовно 2-3 тис. грн. тиждень), таксі для поїздок у ліцей (2500-3000 грн. тиждень), комунальні послуги: 3000-4000 грн. міс., відвідування психолога 2 600 грн. міс, стрижка 500-1000 грн. міс., поповнення мобільного 200 грн. міс., стоматолог (корекція зубів) 1200-1500 грн. міс., канцелярія (шкільні приладдя) 500 грн. міс., взуття по сезону 2200 грн. міс., одяг по сезону 1800 грн. міс., а відтак з відповідача слід стягнути заявлену суму аліментів. Останній є особою молодого віку, успішним підприємцем, має у власності рухоме та нерухоме майно, а відтак має можливість заробляти своєю працею на утримання дитини. В судовому засідання позивачки та її представник заявлені вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник заперечили проти позову, так як від матеріального утриманні дитини відповідач не ухилявся, регулярно перераховував кошти на утримання дитини, є інвалідом третьої групи, оплачує кредит за квартиру, в якій проживає позивачка з дитиною, а відтак вважає заявлену до стягнення суму аліментів перебільшеною. Відповідач згоден виплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законом. Не згоден оплачувати витрати на послуги адвоката. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, заслухавши позицію сторін, суд приходить до наступних висновків. 28 липня 2015 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом №159 (копія свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] ). У шлюбі у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] (копія Свідоцтва Серії [NUMBER] ). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. (Справа № 308/15262/24, інформація з офіційного сайту Судової влади України). За твердженням позивачки відповідач проживає окремо та з вересня 2024 року не приймає участь в матеріальному утриманні дитини. Психолого-педагогічною характеристикою за № 763 від 18.11.2024 стверджується серед іншого, що дитина навчається в Ужгородському ліцеї № 3. Мати учня відвідує школу та спілкується з вчителями під час індивідуальних батьківських бесід. Позивачка працює у ФОП [PERSON] (РНОККП: [NUMBER] ), що підтверджується характеристикою з місця роботи від 14.11.2024. На підтвердження понесення витрат позивачки на утримання дитини надано довідки про заборгованість з Монобанк на придбання велосипеду, мобільного телефону, окулярів віртуальної реальності, бездротових навушників, ноутбуку; квитанцій з Монобанк щодо витрат в магазині одягу, океанаріумі, музеї, а також витрати на таксі дитини до школи. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка 404763302) відповідач є власником квартири з обтяженням за договором іпотеки (обтяжувач Закарпатське регіональне управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву») та витягом з ЄДР МВС щодо зареєстрованих т/з відповідач є власником автівки. За даними ЄДР ЮО, ФОП та громадських формувань відповідач [PERSON] є засновником ТОВ «Македор». В 2024 році змінено кінцевого бенефіціарного власника, яким стала [PERSON] . У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст.\~8\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Розірвання шлюбу\~між батьками,\~проживання їх\~окремо від\~дитини не\~впливає на\~обсяг їхніх\~прав і\~не звільняє\~від обов`язків\~щодо дитини (ч. 2 ст. 141 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та становить на час розгляду справи 1598 грн. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, суд приймає до уваги те, що відповідач є особою молодого віку, працездатний, має інвалідність, що не заперечувалось позивачкою, зі слів позивача оплачує кредит за квартиру, при цьому суд враховує, що наявність у відповідача стабільного доходу позивачкою не доведено. Суд приймає до уваги те, що дитина проживає разом з матір`ю, знаходиться на її повному утриманні. Окрім цього судом не встановлено наявність у відповідача інших утриманців чи його скрутного матеріального становища. При цьому суд враховує, що дитина шкільного віку, а відтак потребує належного фізичного, розумового, морального розвитку, що в свою чергу покладає на батьків, зокрема й відповідача, тягар фінансових витрат по забезпеченню гідного рівня життя дитини. Враховуючи вищезазначене,\~суд вважає,\~що вимога\~позивачки про\~стягнення з\~відповідача на\~її користьаліментівна утримання їх спільної дитини в твердій грошовій сумі підлягає до часткового задоволення. Так, утримання дитини є обов`язком обох батьків, а тому участь у вихованні та розвитку дитини є спільним зобов`язанням сторін. На думку суду справедливим та співмірним є стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина у сумі 5000 грн. щомісячно. За ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, на підтвердження понесення позивачкою витрат на правничу допомогу адвокатом до позовної заяви та клопотання про стягнення судових витрат від 27.01.2025 додано: копію ордеру, виданого на підставі договору про надання правничої дороги між адвокатом Холмогоровою Л.В. та позивачкою, копію свідоцтва про право [PERSON] на заняття адвокатською діяльністю, розрахунок за договором та звіт про надання правничої допомоги за договором з описом робіт (наданих послуг), виконаних у справі, а також вартістю таких у фіксованому розмірі 18000 грн., квитанція про сплати суми у 18000 грн. Враховуючи, що позовні вимоги цим рішенням задоволені частково, приймаючи до уваги, що справа про стягнення аліментів є типовою, з огляду на кількість проведених судових засідань у справі одне, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивачки 5000 грн. витрат на правничу допомогу. З врахуванням того, що позивачкою при зверненні до суду з розглядуваним позовом судовий збір не сплачувався відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», приймаючи до уваги задоволення позовних вимог частково, суд вважає за необхідне стягнути суму судового збору у 1211, 20 грн. з відповідача на користь держави.

Outcome: approved