Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Короткий опис справи. Позивач через свого представника 10.04.2024 року через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом у якому прохав: - стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь ТОВ «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133А, ЄДРПОУ 37356833) заборгованість у сумі 22 584 (двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят чотири гривні) 00 копійок. - стягнути з [PERSON] витрати зі сплати судового збору у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні) грн 40 коп. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач не виконує умови кредитного договору у зв`язку з чим має заборгованість перед банком у зазначеній сумі. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Процесуальні дії по справі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 18.07.2024 суддю Ярощук О.В. визначено головуючою суддею (а.с.36) Суддею 22.07.2024 винесено ухвалу про прийняття справи до свого провадження та відкриття за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін (а.с.37-38). Судом 06.02.2025 винесено ухвалу про розгляд справи заочно на підставі наявних доказів (а.с.58). Щодо належного повідомлення відповідача. Із метою належного повідомлення відповідача щодо наявного цивільного провадження стосовно нього, судом 23.07.2024 зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру, згідно відповіді №704057 інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача відсутня у реєстрі (а.с.39). Судом 12.09.2024 скеровано запит до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Відповідно до відповіді Департаменту від 23.10.2024, відповідач має зареєстроване місце проживання (а.с.52). Суд у судові засідання чотири рази викликав відповідача: \~ \~ \~ \~-ухвалою суду про відкриття провадження у справі та призначення судового засідання на 08.08.2024 (а.с.37-28); -повісткою про виклик від 24.07.2024 про виклик на 08.08.2024 (а.с.41); -повісткою про виклик від 08.08.2024 про виклик на 02.09.2024 (а.с.44); -повісткою про виклик від 12.09.2024 про виклик на 22.11.2024 (а.с.48); -повісткою про виклик від 21.11.2024 про виклик на 06.02.2025 (а.с.55). Рекомендовані повідомлення повернулися до суду (а.с. 50,57). Окрім того, судом розміщено публікацію на веб-сторінці Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська повістку про виклик відповідача у судове засідання (а.с.45,49,56). Тобто суд вжив доступні і розумні заходи для повідомлення [PERSON] щодо розгляду справи, яка стосується його безпосередньо. Хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Суд виходить із того, що відповідач хоч і не отримав кореспонденцію, надіслану йому неодноразово судом за місцем реєстрації, само по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для того, щоб стверджувати про те, що права відповідача за статтею 6 § 1 Конвенції могли були порушені. Окрім того, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). На підставі ч. 8 ст.\~179, ч. 1 ст.\~280 ЦПК України, у зв`язку із тим, що відповідач, повідомлений належним чином про судове засідання, не з`явився до суду і не повідомив про причини неявки, не подав відзив на позовну заяву та представник позивача висловила згоду на заочне вирішення справи, суд ухвалив здійснити заочний розгляд і вирішення справи на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено. 19 червня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 16.06.2023 -100001845, відповідно до якого [PERSON] надано кредит в розмірі 12 000 грн. під проценти, строком 42 дні. Договір складається із пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 19.06.2023 року та заявки №16.06.2023 -100001845 від 19.06.2023 року. Договір підписано електронним цифровим підписом сторін (а.с.14-15). Відповідач грошові кошти у розмір 12000,00 грн. отримав, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія квитанції (а.с.10). Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за договором станом на 19.06.2023 року становить 22\~584,00 грн., яка складається із наступного: заборгованість за наданим кредитом 12 000 грн., проценти 10\~584,00 грн. (а.с.8). Релевантне законодавство. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного Кодексу України\~, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частинами 1, 2\~статті 639 ЦК України\~встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Частиною першою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті (ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.( ч. 1ст. 1054\~ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Висновок суду Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за кредитним договором № 19.06.2023 -100001845 від 19.06.2023. Наданий Банком розрахунок заборгованості свідчить про те, що відповідач належним чином умови договору не виконував. Правильність наданих банком розрахунків заборгованості підтверджується умовами кредитного договору і не спростована відповідачем в установленому законом порядку. Власного розрахунку відповідачем не надано та доказів погашення заборгованості до суду не надано також. Належних та допустимих доказів того, що заборгованість в цій частині вимог розрахована невірно та має менший розмір, ніж зазначено позивачем, відповідачем не надано. Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом у розмірі 22\~584,00 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжним дорученням позивач сплатив 2422 грн. 40 коп. судового збору (а.с. 7). Вимоги позивача задоволені повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися. На підставі викладеного,

Outcome: approved