Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Відродження 219» про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON] зазначив, що з 25.04.2001р. він є власником гаража з підвалом, розташованому по [ADDRESS] на підставі договору дарування за реєстр.№1229. Також, на підставі договору №4 від 19.04.2021р., позивач є орендарем земельної ділянки за тією ж адресою для обслуговування індивідуального гаража. Відповідачем, без дозволу позивача, поряд з його гаражем, на орендованій ним земельній ділянці, було прибудовано металеву споруду, в середині якої були розташовані сміттєзбірні баки. 12 березня 2023 року було скоєно підпал вказаних сміттєвих баків, внаслідок чого сталось загорання баків та потім вогонь перекинувся на гараж позивача та майже знищив його. На своє звернення до Броварського РО ГУ ДСНС у Київській області, позивачем було отримано відповідь від 27.03.2023р., що дійсно, в порушення протипожежних норм, відповідачем було здійснено будівництво металевої споруди на відстані менше передбаченої вимогами ДБН В1.1.7-2016 - 9 метрів. Позивач вважаючи, що саме внаслідок дій відповідача, йому спричинена матеріальна шкода, звернувся у грудні 2023 року до голови ОСББ «Відродження 219» з приводу відшкодування шкоди, однак, відповіді не отримав. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди 30 000,00 грн., та у відшкодування моральної шкоди 15 000,00 грн. У подальшому, позивачем були зменшені позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 26 427,00 грн. інші вимоги без змін. Присутній у судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Присутні у судовому засіданні представники відповідача не погодились з позовними вимогами, подали відзив на позов, за змістом якого ОСББ не є винною особою у цій ситуації, а також вважає себе постраждалою особою внаслідок пожежі, оскільки, будучи неприбутковою організацією, понесло фінансові трати у зв`язку із знищенням споруди та сміттєвих баків. Також звертають увагу суду, що внаслідок підпалу, було відкрито кримінальне провадження та наразі не встановлено особу, яка вчинила цей злочин. Вважає необгрунтованою вартість матеріальної та моральної шкоди, спричиненої позивачу, просить відмовити у задоволенні його вимог повністю. Допитаний у якості свідка [PERSON] , показав суду, що за плату з боку голови ОСББ, він допомагав встановлювати сміттєві баки. Також, після пожежі, він бачив стан гаражу позивача, та зазначає, що його стіни були залиті водою внаслідок гасіння пожежі, та є пошкодженим дах. Заслухавши думку учасників процесу та показання свідка, вивчивши письмові докази у справі, суд доходить наступного. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Відповідно до ст. 13 ч. 3 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема,ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно дост.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :письмовими,речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини,що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Згідно зі статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. На підставі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначені Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири; управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) це фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Статтею 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10 вказаного Закону співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання співвласників багатоквартирного будинку полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», об`єднання відповідно до цього Закону та статуту зобов`язане забезпечувати належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна, що належить співвласникам. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 25.04.2001р. є власником гаража з підвалом, розташованому по [ADDRESS] на підставі договору дарування за реєстр.№1229. Також, на підставі договору №4 від 19.04.2021р., позивач є орендарем земельної ділянки за тією ж адресою для обслуговування індивідуального гаража. Управителем будинку [ADDRESS] є Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Відродження 219», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань. Згідно з витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань №12023111130000764 - 12.03.2023р.приблизно о 01 год.20 хв. за адресою: [ADDRESS] Київської області, навпроти під`їзду №6, біля одноповерхової цегляної будівлі, невстановленою особою було пошкоджено пластикові сміттєві баки та комірку двірника (ЄО6241, 6239). Відповідно акту про пожежу від 12.03.2023р., зазначено місце виникнення пожежі - сміттєвий бак, також вказано, що знищено внаслідок пожежі - сміттєві баки та сміття на площі 8 м2 за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту довідки т.в.о. начальника Броварського РУП ГУНП в Київської області від 12.12.2023р., вбачається, що в результаті проведеної перевірки за зверненням [PERSON] щодо пожежі, яка відбулась 12.03.2023р.- встановлено, що внаслідок її гасіння, працівниками ДСНС було частково пошкоджено гараж з підвальним приміщенням, яке належить заявнику. З висновку спеціаліста С-24015 від 18.03.2024р., долученого позивачем, вбачається, що внаслідок проведеного будівельно-технічного дослідження щодо визначення дійсного розміру матеріальної шкоди гаражу по [ADDRESS] - дослідження проводилось за наданими заявником [PERSON] фотознімками та документами - встановлений розмір матеріальної шкоди - 26 427,00 грн. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позивачем не надані суду належні та допустимі докази винної та протиправної поведінки відповідача, як можливого заподіювача шкоди майну позивача. Доводи позивача щодо винних дій ОСББ «Відродження 219» носять характер припущень та не можуть бути покладені судом в основу законного та обґрунтованого судового рішення у справі. Відповідно до ст. 58, 59, 60 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Для настання відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в)причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди. Суд вважає недоведеним причинний зв`язок між пошкодженням гаражу позивача та діями відповідача, так як жодної з перелічених підстав у даному випадку немає. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, через їх безпідставність та необґрунтованість. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди носять похідний характер від основної вимоги, тому також не підлягають до задоволення. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат понесених під час розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed