Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

У грудні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «Альфа-Гарант», [PERSON] про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди, згідно з якою позивач, просить суд : - стягнути з Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА- ГАРАНТ» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 19371,00 грн. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. - стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА- ГАРАНТ» на користь [PERSON] понесені витрати на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 3500,00 грн. - стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА- ГАРАНТ» та [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що 16.05.2024 року о 17:20 год. в м. Києві, по вул. О. Теліги, 12-Б, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi» р.н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (Відповідач-2) та транспортного засобу «Mazda» р.н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (Позивач). В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В результаті ДТП транспортний засіб «Mazda» р.н [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження, а власнику [PERSON] були завдані матеріальні збитки. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.06.2024 року у справі №761/19870/24, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано Відповідача-2 та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. У позовній заяві зазначено, що Цивільно-правова відповідальність Відповідача-2, як водія транспортного засобу «Mitsubishi» р.н [NUMBER] на момент ДТП буда забезпечена за Полісом ОСЦПВВНТЗ № 216030001, виданого ТДВ СК «Альфа-Гарант» (Відповідач-1). 17.06.2024 за вихідним № 25/24 суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] на замовлення Позивача було виготовлено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, а саме легкового автомобіля Mazda 3, реєстр. № [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , що був пошкоджений 16.05.2024 р. Згідно Звіту, вбачається, що - ринкова вартість КТЗ Mazda 3, реєстр. № [NUMBER] , VIN: [NUMBER] складає 241191,00 грн, без ПДВ; - вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ складає: 96973,00 грн (згідно розрахунку з ПДВ на запасні частини) або 89371,00 грн. (згідно розрахунку без ПДВ на запасні частини). 02.07.2024 р. [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Альфа - Гарант» з заявою щодо виплати страхового відшкодування. 12.07.2024 ТДВ СК «Альфа - Гарант» перерахував на картковий рахунок [PERSON] , відкритий АТ КБ «Приватбанк», 70000,00 грн. Таким чином, Позивач вважає, що Відповідач-1 частково відшкодував матеріальні збитки, а тому стягненню підлягає невиплачена частина страхового відшкодування у розмірі 19371,00 грн. Крім того, на думку позивача, він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої Відповідачем-2, внаслідок пошкодження належного його автомобіля, що призвело до тривалих душевних хвилювань, вимагало додаткових зусиль та часу для захисту його прав, а тому просить стягнути суму у розмірі 10000,00 грн. У зв`язку із викладеним позивач просить позов задовольнити у повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Матвєєвій Ю.О. Ухвалою суду від 11.12.2024 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 13.12.2024 року недоліки було усунуто. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 02.01.2025 р. на адресу Шевченківського районного суду міста Києва від представника Відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Судом вживались заходи стосовно повідомлення Відповідача-2 про розгляд справи. Так, у призначені судові засідання Відповідач-2 не з`явився, поштові відправлені, направлені на його адресу повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи те, що Відповідач-2 у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні у ній письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких гуртуються позовні вимоги, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 16.05.2024 року в м. Києві, по вул. О. Теліги, 12-Б, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi» р.н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (Відповідач-2) та транспортного засобу «Mazda» р.н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (Позивач). Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.06.2024 року у справі №761/19870/24, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано [PERSON] та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином, відповідно до ст.82 ЦПК України, не потребує доказуванню обставина, що Відповідач-2 винен у скоєнні ДТП 16.05.2024 року, що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. Судом встановлено, що Позивач [PERSON] є власником автомобіль «Mazda» р.н [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 20.05.2024 року ТДВ СК «Альфа - Гарант» отримало від Позивача повідомлення про ДТП. Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 17.06.2024 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ складає: 96973,00 грн (згідно розрахунку з ПДВ на запасні частини) або 89371,00 грн. (згідно розрахунку без ПДВ на запасні частини). Судом також встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальністю винуватця ДТП було застраховано у ТДВ СК «Альфа - Гарант», відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №216030001. Між ТДВ СК «Альфа - Гарант» та [PERSON] , 02.07.2024 року укладено Угоду про розмір страхового відшкодування, згідно якої сторони погодили виплату страхового відшкодування у розмірі 70000,00 грн. 12.07.2024 року страхове відшкодування було сплачено Позивачу, даний факт підтверджується копією квитанції від 12.07.2024 року Відповідно до п.3 Угоди про розмір страхового відшкодування - сторони досягли згоди про розмір стразового відшкодування, що становить - 70000,00 грн. Судом встановлено, що згідно п. 4 Угоди, сторони підтверджують, що вказана в п.3, цієї угоди, сума страхового відшкодування є остаточною. Сторони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій, щодо розміру цієї суми. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Вказана норма кореспондується зі частиною другою статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону № 1961-IV є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35). Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик). Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ),

Outcome: partial