Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Представник позивача Лазепка В.І. звернувся у суд із даним позовом, який мотивує тим, що 31 січня 2022 року між ТОВ "Веллфін" та [PERSON] укладено в електронній формі договір про споживчий кредит № 1834710 від 31.01.2022 (далі - Договір позики). За умовами Договору позики позивач надає відповідачеві грошові кошти в сумі 8000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язується повернути позику та сплатити проценти. Позивачем належним чином виконані умови Договору позики, водночас відповідачем отримані грошові кошти у передбачені строки не повернуті, унаслідок чого в останнього станом на 23 грудня 2024 року утворилася заборгованість в сумі 24000 грн, з яких: 8000 грн - основний борг; 16000 грн - заборгованість по відсотках. Просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 24000 грн та судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп. Ухвалою від 02.01.2025 дану справу прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09 год. 00 хв. 03 лютого 2025 року з повідомленням сторін. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, зокрема відповідач у порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві просив справу розглянути без участі представника позивача; відповідач про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Позов підлягає до часткового задоволення. Судом установлено, що 31 січня 2022 року між ТОВ "Веллфін" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 1834710, який підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора uw1096. За умовами Договору позики ТОВ "Веллфін" надає [PERSON] грошові кошти у позику в сумі 8000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Строк позики за цим договором починається з 31.01.2022 року та складає 30 днів, позика має бути повернута до 02.03.2022 року (п. 1.3 Договору позики). Відповідно до п. 1.5 Договору позики протягом строку позики розмір основих процентів складає 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 50 грн 00 коп. за перший день користування; 1,8 процента від суми позики, щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього Договору. У разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений п. 1.3 Договору, нарахування процентів, встановлених п. 1.5.1 Договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с. 28 - 33 на звороті). Згідно з інформаційною довідкою ТОВ "Платежі Онлайн" № 1404/12 від 23.12.2024 позивачем перераховано грошові кошти у сумі 8000 грн на банківську картку з початковими та кінцевими цифрами [NUMBER] , вказану відповідачем при оформленні заявки на укладення Договору (а.с. 46, 48). Таким чином, сторони погодили усі істотні умови кредитування та відповідач отримав кошти у сумі 8000 грн, шляхом їх переказу позивачем на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики № 1834710 від 31.01.2022 року станом на 23.12.2024 року становить 24000 грн, з яких: 8000 грн. - тіло позики; 16000 грн заборгованість по відсотках (а.с. 34-45). Відповідач заборгованість за договором позики № 1834710 від 31.01.2022 року, а саме за тілом кредиту та відсотками не спростував, заперечень щодо правильності розрахунку такої заборгованості не надав. Установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з Кредитного договору. Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Пунктом 5 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" (далі - Закону) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи викладене, надаючи оцінки наданим у справі доказам у їх сукупності, встановивши укладення між сторонами Договору позики, а також наявність заборгованості за ним, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним боргом у сумі 8000 грн. Разом із тим згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). З наданих представником позивача розрахунків установлено, що за Договором позики позивачем відсотки нараховані за період поза межами строку кредитування. Позивач продовжував нараховувати саме проценти за "користування кредитом". Позивачем в позовній заяві зазначено, що підтверджується доданими розрахунками заборгованості, що будь-якої неустойки за договором або інфляційних втрат та процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачу не нараховувалось. Так, згідно з п. 1.3 Договору позику строк позики за цим договором починається з 31.01.2022 року та складає 30 днів, позика має бути повернута до 02.03.2022 року. Крім того, згідно п. 2.2.1.3 Договору позики, позичальник має право звернутися до позикодавця з питанням пролонгації терміну дії договору. Відповідно до п. 8.1 - 8.2 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "Веллфін", які є невід`ємною частиною договору, позичальник має право звернутись до товариства з питання пролонгації граничного строку повернення позики. У випадку прийняття рішення про пролонгацію граничного строку повернення позики, товариство укладає із заявником додаткову угоду про зміну договору про споживчий кредит на умовах та в порядку, передбачених розділом 6 цих Правил. Клієнт має право на внесення змін та доповнень до відповідного договору про споживчий кредит шляхом укладання сторонами додаткових угод. Всі зміни, додатки та доповнення оформляються у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, відповідно до Правил та Закону України "Про електронну комерцію". Додаткові угоди є невід`ємною частиною відповідного договору про споживчий кредит. Водночас, позивач не надав суду відомостей про звернення [PERSON] до ТОВ "Веллфін" щодо пролонгації граничного строку повернення позики та укладення між сторонами у справі додаткової угоди про зміну договору про споживчий кредит, а тому строк кредитування за вищевказаним договором не змінювався і становить 30 днів. Визначаючи природу процентів визначених у п. 1.5.2 Договору позики суд враховує: - розташування цієї умови в розділі 1 "Предмет договору", а не в розділі 4 "Відповідальність сторін"; - кваліфікацію цих процентів у п. 3.6 Договору позики як "додаткових процентів", - у розрахунку заборгованості є окремо графа "нараховано %" і "нараховано дод.%". Заявлені до стягнення проценти відображені у графі "нараховані %". Графа для нарахування процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України відсутня. Зазначене дає підстави дійти висновку, що передбачені у п.1.5.2 Договору позики проценти не визначені як міра відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язання, а є фактичним продовженням нарахуванням процентів після закінчення строку кредитування. Отже, враховуючи правову позицію Верховного суду та погоджені сторонами умови кредитного договору, суд не вбачає підстав для нарахування процентів за межами строку кредитування. Таким чином, розмір відсотків за користування позикою становить 4320 грн (8000 х 1,8% х 30). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ "Веллфін" до [PERSON] про стягнення заборгованості договором про споживчий кредит № 1834710 від 31.01.2022 у загальному розмірі 12320 грн, яка складається із з суми основного боргу 8000 грн та процентів за користування позикою за період з 31.01.2022 року по 02.03.2022 року - 4320 грн. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 1243 грн 50 коп. (12320/24000*2422,40).

Outcome: partial