Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] та [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 2014 року він з відповідачем розпочали спільне проживання без реєстрації шлюбу, а згодом, 16.05.2015 року уклали офіційно шлюб у виконавчому комітеті Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області, актовий запис №2. 30.07.2019 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 30.07.2019 року, актовий запис №10, виданого Лисянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаської області. В період спільного проживання в будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить відповідачу, ними було придбано майно, а саме: двигун «Водолей», котел дров`яний з автоматикою, станція на воду, бойлер, антена параболічна з тюнером, диван, ліжко спальне, плитка для підлоги, плитка настінна, ламінат, покрівля металочерепиця, двері вхідні, вікна металопластикові, двері металопластикові та проведені будівельно-монтажні роботи будинку та прибудинкової території переважно за його кошти. Після розірвання шлюбу поділ спільного майна між ними не здійснювався та вказане майно залишилося у користуванні відповідача. На даний час вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна подружжя, а тому змушений звернутися до суду із даним позовом. Просить визнати спільним майном подружжя вищевказане майно на загальну суму 164640 грн.; призначити по даній справі будівельно-технічну експертизу; стягнути з [PERSON] на його користь кошти в розмірі 286320 грн., що покривають половину вартості спільного сумісного майна подружжя в сумі 82320 грн., грошову компенсацію за проведені та сплачені ремонтно-оздоблювальні роботи в сумі 204000 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Представник відповідача - адвокат Безуглий Б.І. подав до суду відзив на позов про поділ спільного майна подружжя, в якому зазначив, що фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем тривали з 16 травня 2015 року до 20 червня 2016 року. Позивач стверджує, що ними було придбане майно, а саме: двигун «Водолей», котел дров`яний з автоматикою, станція на воду, бойлер, антена параболічна з тюнером, диван, ліжко спальне, плитка для підлоги, плитка настінна, ламінат, покрівля металочерепиця, двері вхідні, вікна металопластикові, двері металопластикові та проведені будівельно-монтажні роботи будинку і прибудинкової території переважно за його кошти, але при цьому не вказує загальну вартість виконаних робіт, а також відсутні докази щодо вартості майна та виконаних робіт. Відповідач позов не визнає та просить залишити його без задоволення. 18.05.2022 року позивач подав через канцелярію суду відповідь на відзив, в якому вказує, що сторона відповідача не спростовує факт існування спірного майна, а також відповідачем не надано жодного належного, допустимого доказу на спростування доводів позивача. Щодо вартості майна та вартості виконаних робіт зазначає, що ним надано як доказ оціночний висновок, згідно якого вартість майна складає 164640 грн., а вартість виконаних робіт складає 408000 грн. Також позивач звертає увагу на те, що всі квитанції на придбання обладнання побутового обслуговування, меблів, будівельних матеріалів та проведення ремонтних робіт знаходяться у відповідача, а проведення будівельно-монтажних ремонтних робіт будинку та прибудинкової території можуть підтвердити свідки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З огляду на вищезазначене, просить суд задовольнити позов про поділ спільного майна подружжя. 25.01.2025 року від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. Позивач зазначає, що відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи було встановлено детальний перелік майна та об`єми фактично виконаних будівельних робіт з ремонту нерухомого майна, що розташований за адресою [ADDRESS] на період 2016 року, а тому позивач просить визнати спільним майном подружжя речі, які вказані в позовній заяві та згідно висновку експерта від 30.09.2024 року №13-24 об`єми фактично виконаних будівельних робіт з ремонту нерухомого майна на загальну суму 158342 грн. станом на 01.12.2016 рік за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] . Також позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на свою користь солідарно грошові кошти в розмірі 167051,50 грн. як компенсацію за проведену реконструкцію будинку. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову та пояснив суду, що він не був обізнаний з тим, що власником будинку, в якому він проживав разом з колишньою дружиною, є її мати - [PERSON] . Відповідно жодних домовленостей чи угод про компенсацію вартості ремонтних робіт та затрат на придбання речей у будинок він з відповідачем [PERSON] не укладав. Після одруження з відповідачем [PERSON] він вклав в ремонт та оснащення будинку свої кошти, які отримав від відчуження автомобіля. Ремонтом займався особисто. Не заперечує щодо участі та допомозі в ремонті будинку сім`ї колишньої дружини. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що спірний будинок був старої забудови, тому було зроблено багато покращень, проведено як фасадні та внутрішні роботи, зокрема реконструкція даху, встановлення метало пластикових вікон та дверей, улаштування теплої підлоги, укладання плитки та ламінату, демонтаж стін, облаштування ванної кімнати, облаштування тераси та навісу, будівництво криниці та котельні. Просить суд визнати спірне майно спільною власністю подружжя та стягнути компенсацію вартості майна і ремонтних робіт у розмірі 50% від його загальної вартості. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову. Заявили, що не визнають вимоги позивача. Вказують на те, що будинок облаштовували та перебудовували за кошти власника будинку. Не заперечують, що участь в ремонтних роботах брав колишній зять - [PERSON] , який на той час проживав в цьому будинку разом з відповідачем [PERSON] , проте заперечують, що він оплачував придбання матеріалів та проведення ремонтних робіт. Представник відповідачів адвокат Безуглий Б.І. в судовому засіданні вказав на те, що позивачем не подано доказів, що підтверджують понесені ним витрати на ремонт будинку, відсутні докази про наявність джерела доходів, з яких позивач фінансував такі значні затрати. Доказів продажу автомобіля суду не надано. Тягар доказування вимог лежить на позивачеві. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову та позивачем пропущено строку позовної давності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою [PERSON] . Їй відомо, що вищевказаний будинок належить мамі - [PERSON] , який перейшов у спадок в 1999 році після смерті сусідки, яку вона доглядала. В шлюбі [PERSON] та [PERSON] проживали з 2015 по 2016 рік. Ремонт в цьому будинку розпочався відразу після одруження позивача з відповідачем та здійснювався спільними силами родини. Свідок зазначає, що гроші на ремонт та меблі давала [PERSON] та [PERSON] , а чи вкладав [PERSON] свої кошти в ремонт - їй не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є спільним знайомим позивача та відповідача. Зазначив, що допомагав їм перевозити будівельні матеріали з Києва, а саме: плитку, будівельні суміші, ламінат на підлогу та інше, а також бойлер та унітаз, оскільки має вантажний автомобіль. Автомобіль свідка для поїздки в Київ заправляв позивач, а за чиї кошти купувався товар, він не знає, припускає, що це кошти позивача з продажу автомобіля. Коли приїхали розвантажувати вищезазначений товар, то свідок бачив гарний будинок з новим дахом та фасадом. В будинку на підлозі була зроблена стяжка, стіни були голі, меблі відсутні. Період часу, коли саме це було, свідок не пам`ятає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що її баба живе навпроти будинку, де проживало подружжя позивача та відповідача. До 2015 року це був старий цегляний будинок з захаращеною прибудинковою територією, кому він належить - вона не знає. Щороку влітку на канікулах вона перебувала у баби, і спостерігала, як у 2015 році з червня по серпень в зазначеному будинку розпочалося будівництво. Всі ремонтні роботи, зокрема заміна даху, оздоблення фасаду, розчищення території проводив [PERSON] , більше вона нікого там не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є знайомою відповідачів. Їй відомо, що будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] , оскільки перейшов у спадок після смерті сусідки, яку вона доглядала. Свідок зазначила, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинилися приблизно весною 2016 року, та після цього позивач там більше не проживав. Які саме поліпшення будинку відбулися вона не пам`ятає. За чиї кошти проводився ремонт будинку, та чи робив його [PERSON] - їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона працює медсестрою в Боярській амбулаторії, та знає позивача і відповідача. Зазначає, що в червні 2016 році між подружжям припинені шлюбні відносини, оскільки вона як медик виконувала призначення лікаря, надаючи допомогу відповідачу [PERSON] , в якої після розлучення з позивачем був нервовий зрив. За чиї кошти, та хто проводив ремонт, вона не знає. Що саме змінилося в будинку після поліпшення - вона не пам`ятає. Після червня 2016 року [PERSON] жодного разу не бачила біля будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка через дорогу. Даний будинок належить відповідачу [PERSON] . В період з 2015 по 2016 рік свідок бачила, що родина спільними зусиллями проводила ремонтні роботи, в тому числі й позивач. Був змінений дах на будинку, вікна, двері, фасад оброблений деревом, пристроєна котельня. Всередині будинку ремонт був частковий, точно пам`ятає, що були відсутні меблі в кухні. Свідок не знає за чиї кошти проводився ремонт. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON] . Їй відомо, що подружжя перебувало в шлюбі з 2015 по 2016 рік. В цей період родина спільними зусиллями проводили ремонт в будинку, замінили дах, зробили деревом фасад. За чиї кошти проводився ремонт - вона не знає. В період 2015-2016 року [PERSON] не працював, працювала лише [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін і їх представників, а також свідків, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності в їх сукупності суд дійшов наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до рішення суду від 11.09.1997 року справа №2-185 за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.63 т.1) Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 01.07.2015 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.61 т.1) 29 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] виконавчим комітетом Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області був зареєстрований шлюб, який 30 липня 2019 року відповідно до спільної заяви подружжя був розірваний. (а.с.15-16 т.1) Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як закріплено положеннями статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 62 СК України). Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено судом в судовому засіданні покращення житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] були здійснені в той час, коли будинок, в якому проживали позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] належав на праві власності матері [PERSON] - відповідачу [PERSON] і останні проживали в даному будинку як члени родини. Відповідно до висновку експерта за № 13-24 від 30.09.2024 визначено дійсну вартість житлового будинку на час проведення експертизи, яка становить 232000 грн. 00 коп., визначено вартість ремонтних робіт та робіт з реконструкції будинку, однак не визначено період виконання цих робіт в зв`язку з тим, що це питання не входить до компетенції судового експерта-будівельника. Отже, ні в резолютивній частині висновку, ні в дослідницькій його частині немає інформації про те, що ці ремонтно-будівельні роботи, вартість яких станом на момент проведення експертизи становила 334103 грн., були здійснені, власне, після укладення між сторонами шлюбу. Отже, висновок експерта по переліку ремонтно-будівельних робіт та їх вартості, які, не мають жодного доказового значення для вирішення даного спору по суті, а, окрім висновку експерта, позивачем не надано жодного належного доказу, з якого можна було б встановити сам факт здійснення у житловому будинку поліпшень під час перебування сторін у шлюбі та їх вартість, а також той факт, що такі поліпшення здійснені внаслідок трудових чи грошових затрат одноосібно позивача за його власні кошти. В судовому засіданні відповідачі вказували, що роботи по поліпшенню будинку проводилися власними силами як молодого подружжя так і батьками за рахунок коштів батьків. Натомість позивачем не надано доказів того, яку частину проведених робіт, матеріалів та устаткування, які використані для поліпшення було виконано та придбано саме ним, що не дає суду можливості визнати, яка саме частка є спільною сумісною власністю робіт, матеріалів та речей, що підлягає поділу. Таким чином суд дійшов висновку, що позивач, як член сім`ї власника житлового будинку вселився в нього як чоловік дочки, проживав разом з нею у будинку, що належить відповідачу, користувався жилим приміщенням нарівні з власником будинку, та був зобов`язаний брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенню ремонту. Враховуючи наведене суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, що він проживаючи у шлюбі за власні кошти провів ремонтні та будівельні ремонти у належному на праві власності відповідачу житловому будинку та затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на нього статтею 156 ЖК України обов`язок. Отже у позивача відсутнє право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові. Суд дійшов висновку, що такі роботи проводилися з метою підтримання у належному стані житла для проживання у ньому сім`ї, затрати на ремонт здійснено в межах, визначених положеннями статті 156 ЖК України, а жодних договорів між сторонами щодо розміру участі у витратах по утриманню житлового будинку і прибудинкової території, проведенню ремонту не укладалося. Крім того, слід зазначити, що відповідно до положень статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею156 ЖК обов`язок. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що витрати подружжя, в якому вони проживали, здійснювалися з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї. Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною будинку та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 12 травня 2020 року (справа № 243/5477/15-ц, провадження № 61-46081 св 18). Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору, виконання експертизи покласти на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено. На підставі ст. 3, 57,60, 70 СК України, ст. 156, ЖК України, ст. 316,368 ЦК України,

Outcome: dismissed