Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

В березні 2024 року ТОВ «ФК «Ріальто» звернулось до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 31 250,00 грн. та понесених судових витрат - сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн. Як на підставу позовних вимог посилалось на те, що 12.05.2023 між ТОВ «ФК «Ріальто» та [PERSON] було укладено договір № 230512-61821-1, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 5 000,00 грн. строком на 150 днів шляхом перерахування коштів на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану в АТ КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу грошові кошти. Натомість [PERSON] не здійснював у передбаченому договором порядку повернення кредиту та відсотків за його використання, в зв`язку з чим станом на 26.03.2024 утворилась заборгованість в розмірі 31 250,00 грн., яка складається з: 5 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 26 250,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами за період з 12.05.2023 по 09.10.2023 включно. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом. Посилаючись на наведені обставини позивач просить стягнути заборгованість з відповідача в судовому порядку. Згідно ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.06.2024 цивільну справу № 488/1114/24 за позовом ТОВ «ФК «Ріальто» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю на розгляд Ленінського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 23.09.2024 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Ільїна О.В. надійшли додаткові пояснення у справі (відзив), згідно яких він позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що нарахований позивачем розмір відсотків за користування кредитом є надмірно завищеним та несправедливим у розумінні п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки встановлює вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання боржником зобов`язань за договором. Також відповідач вважав надмірно завищеною та необґрунтованою суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн. У відповідності до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.10.2024 витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» наступні відомості: чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), за період з 12.05.2023 по 17.05.2023 з відображенням часу зарахування коштів; надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] , в період з 12.05.2023 по 17.05.2023; надати інформацію, чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Витребувані відомості надійшли на адресу суду 05.11.2024. В судове засідання представник ТОВ «ФК «Ріальто» не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, від нього 23.09.2024 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, згідно додаткових пояснень на позовну заяву просив суд в задоволенні позову відмовити. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 12.05.2023 між ТОВ «ФК «Ріальто» та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , був укладений договір № 230512-61821-1, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 5 000,00 грн. строком на 150 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 13-17). Згідно п. 1.2 договору процентна ставка за користування кредитом становить 3,5 % від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 1 277,50 %) користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього договору. Погоджена процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та не змінюється протягом строку надання кредиту. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 16 днів. У відповідності до п. 1.3 договору строк надання кредиту становить 150 днів. Положеннями п. 3.3 договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту,встановлених цим договором, позичальник сплачує товариству проценти за неправомірне користування грошовими коштами за процентною ставкою 3,5 % (річна процентна ставка становить 1 277,50 %) від суми несвоєчасно повернутих грошових коштів, переданих позичальнику за цим договором за кожний день користування. Відповідно до п. 6.1 договору його складено в електронному вигляді українською мовою, підписано позичальником з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором та кваліфікованого електронного підпису уповноваженою особою товариства. Із змісту позову та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач погашення кредиту та сплату нарахованих відповідно до умов договору платежів не здійснював, у зв`язку з чим у [PERSON] виникла заборгованість за період 12.05.2023 по 09.10.2023 становить 31 250,00 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 5000,00 грн.; заборгованості за нарахованими процентами -26 250,00 грн. (а.с. 19). Згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 28.10.2024 за вих. № 20.1.0.0.0/7-241023/72150 на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , емітовано картку № [NUMBER] . Номер телефону, на який відправляється інформація по операціям та який знаходиться в анкетних даних [PERSON] - [NUMBER] . У відповідності до виписки з особового рахунку [PERSON] 112.05.2023 на його картку було зараховано переказ в сумі 5 000,00 грн. (а.с. 95). При вирішенні спору суд виходить з наступного правого регулювання. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до положень статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначається, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За приписами статті 11 зазначеного Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20. Таким чином судом встановлено, що між позичальником та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено електронний кредитний договір на суму 5 000,00 грн. з виплатою процентів за користування ним на підставі умов, вказаних у договорі. За розрахунком, зробленим кредитором, відповідач належним чином не виконав умов договору та позику не повернув, у зв`язку з чим має місце заборгованість як за тілом кредиту, так і за процентами за користування кредитними коштами за період з 12.05.2023 по 09.10.2023. В обґрунтування заперечень проти позову [PERSON] посилається на те, що визначений позивачем розмір процентів 26 250,00 грн. є непропорційно великим відносно заборгованості за тілом кредиту - 5 000,00 грн. Однак суд не приймає до уваги вказані заперечення виходячи з наступного. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Водночас за змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до сталої судової практики Верховного Суду право кредитора нараховувати проценти за кредитом припиняється у разі закінчення терміну дії договору та пред`явлення до позичальника вимог згідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, але законодавство встановлює наслідки, як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Зазначені та подібні їм висновки викладено в постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду ухвалених 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13, 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду неодноразово вказано на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. У іншому випадку проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування трьох процентів річних або інших процентів, що визначені договором, у відповідності до статті 625 ЦК України, є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора шляхом отримання компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах ВП ВС від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. В той же час поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, і тому регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти або інші проценти, що обумовлені договором чи законом, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Згідно п. 1.2 договору процентна ставка за користування кредитом становить 3,5 % від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 1 277,50%) користування кредитом. Таким чином, за умовами договору, а саме у пункті 1.2, сторони визначили процентну ставку, яку зобов`язується сплатити боржник. Така сума розрахована кредитором за період з 12.05.2023 по 09.10.2023 в загальному розмірі 26 250,00 грн. та є такою, що підлягає сплаті відповідачем на користь позивача. Підстави для звільнення відповідача від сплати нарахованих кредитором коштів - відсутні. Враховуючи встановлені обставини та наведені норми права, а також доведеність позивачем порушення відповідачем грошових зобов`язань, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі у цій частині. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розміні 9 000,00 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію договору № 02/06/2022 від 02.06.2022 р. між ТОВ «ФК «Ріальто» та адвокатом Руденко К.В. про надання юридичних послуг, копію акту приймання - передачі наданих послуг № 203 від 10.01.2024 р., копія платіжної інструкції від 12.01.2024 р. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), фактичну участь представника позивача при розгляді даної справи, ціну позову, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи підлягають частковому задоволенню, в розмірі 3 000,00 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: partial