Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

[PERSON] (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Макарівської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування\~позову позивач\~вказав,\~що з\~відповідачем у\~зареєстрованому шлюбі\~він не\~перебував,\~проте від\~спільного сімейного\~життя у\~них [INFO] народився\~син [PERSON] .Реєстрація народження дитини була проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України на підставі спільної заяви батька та матері дитини від 15.08.2012 р. про визнання батьківства. До лютого 2022 року, до початку вторгнення росії на територію України, відповідачка [PERSON] проживала з відповідачем та сином в с. Андріївка Бучанського району Київської області та займалась доглядом та вихованням дитини. Проте, з початком воєнних дій, відповідачка [PERSON] залишила сина [PERSON] з позивачем (батьком) [PERSON] та з цього часу проживає окремо від дитини, доглядом, утриманням та вихованням сина не займається. [PERSON] впродовж останніх 2 років повністю усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків: жодним чином не приймає участі у догляді та вихованні дитини, не надає коштів на його утримання, не цікавиться навчанням та потребами, не спілкується з сином в жоден спосіб. Дитина, [PERSON] , з лютого 2022 року, постійно проживає виключно з батьком, позивачем по справі, [PERSON] , та знаходиться на повному його утриманні та вихованні. Всі питання, що стосуються дитини, вирішує виключно позивач та його батьки. Відповідачка, [PERSON] , жодним чином не приймає участі у догляді, вихованні, лікуванні, оздоровленні, навчанні сина та не виявляє бажання цього робити. Позивач вважає, що вищезазначені обставини підтверджують свідоме небажання відповідачки виконувати батьківські обов`язки по відношенню до сина та факт ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього [PERSON] , 2012 року народження. Крім того позивач вказав, що відповідач не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Враховуючи викладене позивач просив суд: позбавити [PERSON] ,\~ [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , в розмірі 25 (двадцять п`ять) % від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 13.06.2024 року позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України, а третій особі п`ятиденний строк для подання письмових пояснень щодо позову або відзиву. Ухвалою суду від 04.09.2024 року витребувано із Органу опіки та піклування Макарівської селищної ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Витребувані документи надійшли до суду 09.12.2024 року та приєднані до матеріалів справи. Ухвалою суду від 12.12.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 21.01.2025 року, який в подальшому відкладено на 11.02.2025 року. У судовому заісіданні 11.02.2025 року в присутності представника Служби у справах дітей Макарівської селищної ради Оставненко І.В. заслухано думку дитини [PERSON] , [INFO] щодо позбавлення його матері [PERSON] батьківських прав відносно нього. Малолітній [PERSON] пояснив, що він проживає з батьком років три. З мамою у нього погані відносини, вона його покинула, не звонить та не приїжджає до нього. Вважає, що маму потрібно позбавити батьківських прав. Вона навіть з ним не говорить. З татом йому добре, він піклується про нього, хоче залишитись із ним. У судовому засіданні 11.02.2025 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вказала, що самоусунулася від виховання сина [PERSON] , тому що у неї ще були неповнолітні діти, додатково вказала, що незважаючи на те чи позбавлять її батьківських прав чи ні, вона всерівно хоче спілкуватися з дитиною. Представник Служби у справах дітей Макарівської селищної ради Оставненко І.В. позовні вимоги підтримала, вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав. Вислухавши учасників справи, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони у справі у зареєстрованому\~шлюбі він\~не перебували.Від спільного сімейного життя у позивача та відповідачки [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 9). Оскільки позивач та відповідачка не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою на дату народження сина, реєстрація народження дитини була проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України на підставі спільної заяви батька та матері дитини від 15.08.2012 р. про визнання батьківства, що вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00044911839 від 09.05.2024 р. (а.с. 10-12). Як вказав позивач та що не заперечила відповідач, до лютого 2022 року, до початку вторгнення росії на територію України, відповідачка [PERSON] проживала з відповідачем та сином в с. Андріївка Бучанського району Київської області та займалась доглядом та вихованням дитини. Проте, з початком воєнних дій, відповідачка [PERSON] залишила сина [PERSON] з позивачем (батьком) [PERSON] та з цього часу проживає окремо від дитини, доглядом, утриманням та вихованням сина не займається. [PERSON] впродовж останніх 2 років повністю усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків: жодним чином не приймає участі у догляді та вихованні дитини, не надає коштів на його утримання, не цікавиться навчанням та потребами, не спілкується з сином в жоден спосіб. Дитина, [PERSON] , з лютого 2022 року, постійно проживає виключно з батьком, позивачем по справі, [PERSON] , та знаходиться на повному його утриманні та вихованні. Всі питання, що стосуються дитини, вирішує виключно позивач та його батьки. Відповідачка, [PERSON] , жодним чином не приймає участі у догляді, вихованні, лікуванні, оздоровленні, навчанні сина та не виявляє бажання цього робити. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб №192, виданої 07.05.2024 р. Макарівською селищною радою, дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з дитиною за даною адресою зареєстровані та проживають: батько дитини, позивач, [PERSON] , [INFO] , бабуся дитини (не зареєстрована, але проживає) - [PERSON] , [INFO] , дідусь дитини - [PERSON] , [INFO] власник будинку (а.с. 12). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї або домогосподарства від 07.05.2024 р. (вих. №191 від 07.05.2024 р.), за адресою: [ADDRESS] проживає позивач - [PERSON] , його син - [PERSON] та батьки позивача. Родина позивача проживає у вагончику тимчасового проживання загальною площею 37 кв.м., оскільки будинок сім`ї було знищено під час окупації у 2022 році. Власником вагончика є батько позивача. Позивач працює, дитина навчається у навчальному закладі за місцем проживання. Сусідами сім`я характеризується добре. Родина потребує відбудови зруйнованого під час окупації житла (а.с. 13). Відповідно до довідки №193, виданої 07.05.2024 р. Андріївським старостинським округом №2 Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, за адресою: вулиця [PERSON] , будинок 3 села Андріївка Бучанського району Київської області [PERSON] , [INFO] фактично не проживає (а.с. 14). Жодного нерухомого майна у власності позивач [PERSON] не має. Знищений будинок, у якому мешкав позивач з сином, належав на праві власності батьку позивача - [PERSON] . Позивач по справі, [PERSON] , працевлаштований, працює на посаді вантажника у ФОП [PERSON] має стабільний дохід, що підтверджується довідкою, виданою ФОП [PERSON] (а.с. 15). Згідно характеристики вих. №1, виданої 21.05.2024 р. ФОП [PERSON] , [PERSON] працює в ФОП [PERSON] на посаді вантажника. [PERSON] зарекомендував себе як привітний і сумлінний працівник, вміє організувати свій робочий процес та контролювати якість своєї виконуваної роботи відповідно до поставлених завдань. Завдання керівництва виконує якісно і в установлені строки. Крім цього, має такі важливі для працівника риси як пунктуальність і можливість одночасно тримати під контролем велику кількість справ і завдань. З усіма працівниками підтримує рівні, дружні відносини, користується повагою і авторитетом у колективі (а.с. 16). Стан здоров`я позивача [PERSON] задовільний, на Д-обліку у лікаря психіатра не знаходиться, що вбачається з консультативного висновку спеціаліста від 20.05.2024 р. та виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 10.05.2024 р., виданих КНП «Макарівський центр первинної медико-санітарної допомоги Макарівської селищної ради» Андріївська МАЗПСМ (а.с. 17, 18). За місцем проживання позивач [PERSON] характеризується позитивно. Згідно довідки-характеристики №195, виданої 07.05.2024 р. старости Андріївського старостинського округу №2 Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . На час надання характеристики, скарг на поведінку громадянина [PERSON] від сусідів та мешканців села Андріївка не надходило (а.с. 19). Дитина, [PERSON] , соматично практично здоровий, на диспансерному обліку у психіатра не знаходиться, фізичний та психічний розвиток відповідає віку, що слідує з консультативного висновку спеціаліста, виданий 15.05.2024 р. КНП «Макарівський центр первинної медико-санітарної допомоги Макарівської селищної ради» Андріївська МАЗПСМ (а.с. 20). За місцем проживання дитина [PERSON] характеризується позитивно. Згідно довідки- характеристики №194, виданої 07.05.2024 р. старости Андріївського старостинського округу №2 Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, скарг на поведінку гр. [PERSON] від сусідів та мешканців с. Андріївка не надходило (а.с. 21). Відповідно до характеристики, наданої Андріївською гімназією Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, [PERSON] , 2012 року народження, учень 6 класу, навчається у Андріївській гімназії з першого класу. Володіє навчальним матеріалом на початковому та середньому рівні навчальних досягнень. Навчається не в повну міру своїх сил та можливостей, потребує контролю за навчанням, до навчання не виявляє зацікавленості. Повільно запам`ятовує учбовий матеріал, потребує багаторазового повторення і роз`яснення, більше часу на опрацювання матеріалу. У виконання нового завдання включається не відразу, темп роботи повільний. Найбільший інтерес проявляє до уроків пізнаємо природу та фізичної культури. Цікавиться іграми на телефоні. На уроках часто не уважний, домашні завдання виконує не завжди. Неговіркий. Безпосередній. Має власну думку. [PERSON] піддається чужому впливу. У дружньому спілкуванні не займає лідерські позиції. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Інколи бере участь у позаурочних виховних заходах. Відвідує спортивні тренування (а.с. 22). Згідно довідки № 209 від 18.09.2024 р. Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , станом на 18.09.2024 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48). Крім того, судом встановлено, що Рішенням № 1346 від 05.12.2024 року виконавчого комітету Макарівської селищної ради затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 54). Згідно висновку орган опіки та піклування Макарівської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 55). Орган опіки та піклування Макарівської селищної ради у вказаному висновку з-поміж іншого посилався на те, що Службою у справах дітей Макарівської селищної ради обстежено умови проживання дитини за адресою: [ADDRESS] . Сім`я проживає в модульному будинку (будинок зруйновано під час авіаудару у 2022 році). В будинку є всі необхідні меблі та побутова техніка, інтернет. Для виховання та розвитку дитини створено всі належні умови, дитина проживає в кімнаті разом з татом, в кімнаті є шафа, стіл, полички для книжок, ліжко, комп`ютер. [PERSON] хоче проживати разом з татом, маму в останнє бачив до повномасштабного вторгнення рф на територію України. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується також наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного Кодексу України, а саме: ст. ст. 150, 164, 166, 181 СК України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підставою позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є ухилення батьками дитини від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно п.\~16\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №3\~від 30.03.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~усунення і\~про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав батька (матері), який (яка) не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись та бачитись з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин не відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон). Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23. Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE), заява № 10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, пункт 51). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг вказувати про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (HUNT c. UKRAINE), заява № 31111/04, пункти 57, 58). Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. Як вже було зазначено вище, будь-які стосунки у позивача та дитини з відповідачкою [PERSON] , як уточнено сторонами в судовому засіданні, припинились в травні 2021 року, спілкування між ними відсутнє, на контакт [PERSON] ні з позивачем, ні з дитиною не виходить, з сином відповідачка не спілкується, не цікавиться його життям та потребами. При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених позивачем у позові обставин та наданих на їх підтвердження доказів. Також не подано доказів щодо місця роботи, розміру доходів, перебування на обліку в центрі зайнятості. Не подано доказів наяваності житла та умов її проживання. Вищезазначені обставини підтверджують свідоме небажання відповідачки виконувати батьківські обов`язки по відношенню до сина та факт ухилення [PERSON] , [INFO] , від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього [PERSON] , 2012 року народження, що є підставою для позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності наданих сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, враховуючи думку самої дитини, суд приходить до висновку,\~що позов\~про позбавлення\~відповідача батьківських\~прав відносно\~її малолітньої\~дитини слід\~задовольнити,\~оскільки в ході розгляду справи судом було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини. Дійшовши висновку\~про задоволення\~позовних вимог\~в частині\~позбавлення відповідача\~батьківських прав\~відносно її\~малолітнього сина,\~суд зазначає,\~що хоча\~позбавлення батьківських\~прав є\~заходом крайнього\~впливу на\~осіб,\~які не\~виконають своїх\~батьківських обов`язків\~і повинен\~застосовуватись у\~випадках свідомого\~та умисного\~ухилення батьком\~(матір`ю)\~від виконання\~своїх батьківських\~обов`язків,\~проте такий\~захід застосовується\~з урахуванням\~інтересів дитини, застосування переслідує мету захисту прав дитини та є необхідним. Суд враховує те, що до моменту звернення до суду з даним позовом не вчиняла дій щодо належного виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклувалася про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкувалася з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надавала дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. При цьому, судом не встановлено підстав, які б перешкоджали цьому, що свідчить про нехтування нею своїми обов`язками. До посилань відповідача на те, що вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] , оскільки в неї були ще неповнолітні діти, суд відноситься критично, так як наявність ще дітей не може позбавляти виконання батьківських обов`язків щодо іншої дитини. При цьому, відповідно до ст. 169 СК України, відповідач має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обставини,\~що враховуються\~при визначенні\~розміру аліментів,\~визначені ст.\~182\~СК України.\~Крім того,\~відповідно до\~ч.\~2\~вказаної статті\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Тож, враховуючи викладені норми, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на дитину, підлягає задоволенню, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини, не звільняє від обов`язку щодо її утримання, обставин які б перешкоджали цьому судом не встановлено. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved