Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом у якому просить встановити факт його - [PERSON] постійного проживання з його батьком [PERSON] по день його смерті останнього, [INFO] за адресою [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер рідний батько позивача - [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,38 гектарів, яка розташована на території міста Біляївки Одеської області, колишній КСП « Промінь». Позивач, як єдиний спадкоємець по закону, з метою оформлення своїх спадкових прав на вказане майно, звернувся із заявою до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Проте, листом державного нотаріуса за 4349/02-14 від 10.10.2018 року, заява про прийняття спадщини не була прийнята, так як [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини та не надав докази про фактичне прийняття спадщини після смерті батька. Державним нотаріусом було рекомендовано звернутись до суду з питання встановлення факту постійного проживання із спадкоємцем на час його смерті. Позивач зазначає,\~що підстав\~для визначення\~додаткового строку\~для прийняття\~спадщини в\~нього немає,\~оскільки він\~фактично прийняв\~спадщину,\~так як\~постійно проживав\~сумісно із\~спадкодавцем \~своїм батьком\~ [PERSON] \~за адресою [ADDRESS] та доглядав за ним, вели спільне господарство, так як батько хворів на атеросклеротичну хворобу серця, гіпертонію, він потребував постійного догляду, саме позивач здійснив поховання батька. Ухвалою суду від 03.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 19-20). 10.07.2024 року в системі «Електронний суд» надійшла заява Біляївської міської ради про визнання позовних вимог позивача та розгляд справи за відсутності представника міської ради (а.с. 23-24). Ухвалою суду від 10.07.2024 року було відмовлено у прийнятті визнання позовних вимог та продовжено розгляд справи (а.с. 26). 08.10.2024 року позивач звернувся до суду із заявою про витребування копії спадкової справи після смерті свого батька [PERSON] (а.с. 34). Ухвалою суду від 08.10.2024 року було витребувано спадкову справу заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 36). Ухвалою суду від 28.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд (а.с. 52). Позивач подав заяву про слухання справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с. 30). Від представника Біляївської міської ради надійшла заява про визнання позовних вимог позивача та розгляд справи за відсутності представника міської ради (а.с. 31). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області (а.с. 8). Сином [PERSON] є позивач по справі - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 141 Біляївським РАЦС Одеської області (а.с. 7). Після смерті батька [PERSON] звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини за законом, проте листом № 4349/02-14 від 10.10.2018 року нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав не надання доказів прийняття спадщини після смерті батька заявником та роз`яснила право звернутись до суду із питанням встановлення факту постійного проживання із померлим та прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 9). Позивач зазначає, що спадкове майно складається із земельної ділянки № [NUMBER] площею 3,38 га. за адресою: Одеська область, м. Біляївка, колишній КСП «Промінь» та надав копію Державного акту на право приватної власності на землю, акт про передачу та прийом земельної частки (паю) від 20.12.2001 року (а.с. 10, 11-12\-). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частина друга статті 1223 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З дослідженої копії спадкової справи вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні правові висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 128/2209/19). Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Положення частини третьої статті 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини саме постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що станом 23.10.2007 року, тобто на дату смерті його батька [PERSON] , він постійно проживав разом зі спадкодавцем за однією адресою - [ADDRESS] , оскільки батько хворів та потребував догляду, похованням батька займався саме [PERSON] . Водночас з матеріалів наданих на підтвердження позову вбачається, що зареєстроване місце проживання [PERSON] відрізняється від місця реєстрації та проживання спадкодавця [PERSON] , що підтверджується копією паспорту [PERSON] де вказана адреса остання адреса зареєстрованого проживання: [ADDRESS] (а.с. 15-16). Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18; від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц, провадження № 61-5777св20; від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, провадження № 61-6290св20; від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20. Так, на підтвердження свого постійного місця проживання на час відкриття спадщини за адресою проживання спадкодавця та здійснення догляду та ним, позивачем надано два аналогічні за змістом акти від 26.11.2018 року та 15.02.2019 року, складені депутатом Біляївської міської ради в присутності та зі слів жителів міста Біляївка, а саме [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-14). Суд критично\~ставиться до\~змісту вказаного\~акту,\~оскільки при\~його складанні\~ особи\~не попереджались\~про кримінальну\~відповідальність,\~позивач не\~заявляв клопотання\~про виклик\~ї допит\~вказаних в\~акті осіб\~у судовому\~засіданні.\~Крім того,\~обставини зазначені\~у акті\~не підтверджуються\~іншими доказами\~у справі. Адреси проживання осіб, які підписали акт співпадають за адресою спадкодавця лише «по провулку», натомість як слідує з позову, [PERSON] проживав в квартирі [ADDRESS] , отже багатоквартирний будинок припускає наявність більш близьких свідків, а саме сусідів з будинку [ADDRESS] , або сусідніх. Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачем [PERSON] вказано адресу його реєстрації, як адресу проживання: [ADDRESS] , так само, звертаючись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 10.10.2018 року, [PERSON] вказав адресу свого проживання: [ADDRESS] . На вказану адресу надсилалась і відповідь нотаріальної контори позивачу. У довідці, наданої виконавчим комітетом Біляївської міської ради, № 472 від 12.03ю08 р. адреса проживання [PERSON] , до дня смерті, зазначена [ADDRESS] Таким чином у справі фігурують 2 адреси, які відповідно відмінні від адреси проживання його батька. Також існують 2 адреси місця проживання батька. Позивачем на підтвердження факту проживання з батьком вказано, що останній хворів та потребував догляду, та саме він займався похованням батька, незважаючи на це позовна заява не містить письмових доказів (довідок з лікарні, квитанцій щодо витрат на поховання, тощо). На підтвердження вказаних обставин, також до суду не викликані свідки. Беручи до уваги викладе, та оцінюючи усі розбіжності у наданих доказах, суд вважає, що позивачем не доведено факт його проживання станом на 23.10.2007 року разом з батьком - [PERSON] по день його смерті до [INFO] за адресою: [ADDRESS] , тому позов не підлягає задоволенню. Судові витрати не відшкодовуються позивачу.

Outcome: dismissed