Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі 73 101,93 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 38 397,32 грн., та 3 % річних у розмірі 7 741,83 грн., також судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 3028,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач є користувачем та мешканцями кв. [ADDRESS] . Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі своєчасно з 01 липня 2014 року по 30 листопада 2023 року не вносили плату за отримані послуги з гарячого водопостачання та за отримані послуги централізованого опалення/постачання теплової енергії в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі у розмірі 73 101,93 грн. Ухвалою суду від 25 січня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачам ухвалу про відкриття провадження від 25 січня 2024 року та копію позовної заяви разом із доданими до неї додатками було направлено на адресу зазначену в позові, однак конверт [PERSON] повернувся не врученим на адресу суду . 10.02.2024 року відповідач [PERSON] та 22 лютого 2024 року [PERSON] отримали ухвалу про відкриття провадження від 25 січня 2024 року та копію позовної заяви разом із доданими до неї додатками. 27.02.2024 року до суду надійшов відзив від представника відповідача-2 з якого вбачається, що позивач в своєму позові зазначає відповідачів відповідно до витягу з листа Комунального підприємства КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», проте даний доказ не може братися до уваги, оскільки Комунальне підприємство КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» не мало право надавати інформацію на запит позивача. До позовної заяви не додано жодного доказу щодо обчислення та споживання будь-яких послуг. Довідка про заборгованість та розрахунок заборгованості не можуть бути доказом такої заборгованості. В позові позивач наголошує, що нарахування відбувається саме за спожиті послуги, хоча при цьому жодних доказів споживання не надано. В рахунках-повідомленнях, що надсилав відповідач зазначено зареєстрованих 5 осіб, проживаючих 5 осіб, що не відповідає дійсності. І квартирі проживала і була споживачем лише одна особа - [PERSON] , а зареєстровані особи не обов`язково проживають за тією самою адресою та споживачами послуг. Також зазначив, що відповідач [PERSON] в 2013 році померла, а тому не могла бути споживачем послуг. Відповідач [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає з 1995 року, а з 04.03.2022 року взагалі знаходиться за кордоном, таким чином не була споживачем послуг. Відповідач [PERSON] у зазначеній квартирі не проживала з 2000 року з моменту одруження. З березня 2022 року знаходиться за кордоном. Відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі проживала до 2001 року та з 2013 року по березень 2022 рік була споживачем послуг, окрім останніх 2 років, оскільки також з березня 2022 року знаходиться за кордоном. Відповідач [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає з 1995 року та не був споживачем та послуги не споживав. Відтак, за період з липня 2014 року по березень 2022 рік у зазначеній квартирі проживала і була споживачем лише [PERSON] , а за період з березня 2022 рік по сьогоднішній день в квартирі ніхто не проживав, а тому послуги не споживались. 11.03.2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну з якого вбачається, що позивач просить суд стягнути солідарно борг з п`яти відповідачів, хоча при цьому жодних доказів проживання вказаних осіб, а тим паче споживання ними послуг, не надає. На противагу припущенням позивача хочу зазначити що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , в період за який позивач розраховує борг - ніхто із перерахованих осіб окрім мене не проживав. [PERSON] - моя бабуся, дійсно проживала за вказаною адресою, але померла у 2013 році, а тому ніяк не могла споживати послуги. [PERSON] - її мати, та [PERSON] - її брат, від іншого шлюбу моєї мами, проживали у зазначеній квартирі до 1995 року, після чого проживали у квартирі [PERSON] , таким чином в квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживали та не споживали послуги з 1995 року. [PERSON] - її сестра, проживала зі нею та бабусею до 2000 року, після чого одружилась та переїхала жити до свого чоловіка і в подальшому в квартирі за місцем реєстрації не проживала та послуги не споживала. Вона проживала в квартирі до 2001 року, після одруження також переїхала жити до чоловіка, а після смерті бабусі у 2013 році, повернулася жити за місцем реєстрації - у зазначену квартиру. У березні 2022 року виїхала за кордон у зв`язку із воєнними діями в Україні, а з квітня 2022 року по сьогоднішній день знаходиться та проживає у Польщі разом із своєю сестрою [PERSON] . Таким чином, у квартирі з березня 2022 року по тепер взагалі ніхто не проживає, а вищезазначені твердження підтверджуються зокрема нотаріально посвідченими заявами сусідів та [PERSON] . Позивач до свого позову додає повідомлення від 31.03.2021 про публічну пропозицію (оферту) про укладення Публічного індивідуального договору приєднання, при цьому в самому повідомленні посилається на ч.5. ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. 633, 634 ЦК України. Жодного договору акцепту/приєднання ніхто з відповідачів не підписував, а позивачем не надано належних доказів такого приєднання. Позивач не надав жодних доказів про розміщення повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях, а ні на інформаційних стендах а ні рахунках на оплату послуг. Окрім цього не було та не надано жодних доказів про розміщення на інформаційних стендах або рахунках на оплату послуг повідомлення про місце опублікування вимог до якості відповідних послуг. Позивачем також не надано жодних доказів оплати виконавцю комунальної послуги що було б публічним договором приєднання. Таким чином до договору оферти ніхто із відповідачів не приєднувався а відтак будь яких наслідків за його виконання або невиконання не може наступати для сторін. Також відповідачем була подана заява, якою просить щодо застосування строків позовної давності в період з 2014 року . Ухвалою суду від 13.03.2024 року закрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» в частині позовних вимог до [PERSON] . Ухвалою суду від 13.03.2024 року відмовлено у розгляді справи з повідомленням сторін. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 05.08.2014 в газеті "Хрещатик" №110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", в подальшому перейменованим у Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). Повідомленням було визначено, що фізична особа, що користується послугами централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов публічного договору, а у разі відмови від отримання вказаних послуг, споживач зобов`язаний направити письмову відмову до ПрАТ "Київводоканал" для оформлення припинення надання послуг. Відповідно до п. 1.1 договору, ПрАТ "АК "Київводоканал" зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньо будинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Відповідно до п. 3.1 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Жодних повідомлень про відмову від надання зазначених послуг, передбачених повідомленням про публічний договір (оферту) від відповідача не надходило. У зв`язку з тим, що від відповідача на адресу ПрАТ "Київводоканал" не надходило жодних заяв та повідомлень про відмову від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вона вважається такою, що приєдналася до публічного договору та зобов`язана виконувати обов`язки зазначені в ньому. Крім того, слід враховувати, що Законом України від 03.12.2020 №1060-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг" внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та змінено моделі організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг і запроваджено поняття індивідуального договору про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Згідно з частиною 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послуги, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. 31.05.2021 року на офіційному веб-сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ "Київводоканал" про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/ або централізованого водовідведення у зв`язку з чим з 01.07.2021 року вказаний договір вважається укладеним. Сукупний аналіз наведених обставин та положень закону приводить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються публічним договором (оферта). Більше того, відсутність укладеного між сторонами договору, який був би підписаний особисто відповідача, не є підставою для не сплати останніми за надані комунальні послуги, оскільки згідно усталеної практики Верховного Суду, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплатити за надання такої послуги. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16. Квартира [ADDRESS] на праві власності належить відповідачам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Крім цього, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: - [PERSON] , в період з 15.01.1991 року по теперішній час відповідно до довідки № 106001125 від 24.01.2024 року; - [PERSON] в період з 20.08.1981 року по теперішній час відповідно до довідки № 106001066 від 24.01.2024 року; - [PERSON] , в період з 08.02.1983 року по теперішній час відповідно до довідки № 106001087 від 24.01.2024 року; - [PERSON] в період з 25.07.1984 року по теперішній час відповідно до довідки № 106001099 від 24.01.2024 року. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі свої обов`язки щодо оплати отриманих послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення виконувала неналежним чином. Так, згідно довідки від 29.12.2023 року №13278\\ 8/8/0223 у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] станом на 30.11.2023 обліковується заборгованість перед ПрАТ «АК «Київводоканал» по О\\Р 1401032220 за адресою: [ADDRESS] у сумі 73 101,93 грн., з яких: 71 993,77 грн. з оплати за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, 81,62 грн. заборгованість зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку та 1 026,54 заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування. Такі ж відомості щодо наявності у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості перед ПрАТ «АК «Київводоканал» зазначено і в розрахунку заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.07.2014 року по 30.11.2023 року. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що надані позивачем довідка про розмір заборгованості та розрахунок заборгованості у відповідності до вимог ст. 77 ЦПК України є належними доказами на підтвердження позовних вимог, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування. До того ж, на цих доказах міститься підпис уповноваженої особи, який скріплений печаткою ПрАТ "Київводоканал". Матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] сплатили заборгованість за період з 01.07.2014 року по 30.11.2023 року в сумі 73 101,93 грн. Також, матеріали справи не містять доказів, що у вказаний спірний період [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не надавалися послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, як і не містять матеріали справи доказів того, що такі послуги надавалися неналежної якості. За наведених обставин суд приходить до висновку про порушене право позивача, а відтак і обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно пунктів 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Законодавством встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З огляду на те, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг (постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі N 6-59цс13). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Звертаючись до суду з позовом, ПрАТ "АК "Київводоканал" у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг відповідачами, просить стягнути на їх користь також штрафні санкції, а саме: 3 % річних та інфляційні втрати. За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. У зв`язку із простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, за період з 01.07.2014 року по 30.11.2023 р. 3 % річних складає суму 7 741,83 грн. та інфляційні втрати у розмірі 38 397,32 грн. Відповідачами не надано до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем, судом перевірена правильність нарахування заборгованості. Щодо заяви відповідача про застосування строків давності у цій справі, суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Частини третя та четверта статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Згідно із пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діє станом на час розгляду цієї справи. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Отже, з 02.04.2020 визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності продовжений, а вимоги позивача підлягають задоволенню у період з квітня 2017 року. Таким чином перевіривши розрахунок заборгованості наданий позивачем, за період з 01.07.2014 року по 30.11.2023 року, за спожиті послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, суд встановив, що у відповідача наявна заборгованість в загальному розмірі 73 101,93 грн., однак ця сума не підлягає задоволенню, оскільки в розумінні ст. 257 ЦПК України нарахована за межами строку позовної давності. Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача за період з 01.04.2017 року по 30.11.2023 року, заявлені в межах строку позовної давності, а відтак, підлягають задоволенню. Відповідно до детального розрахунку заборгованості в період з квітня 2017 по 30.11.2023 року за спожиті послуги в розмірі 59 556,22 грн. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. У зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг боржник зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 4 853,47 грн. та інфляційні втрати у розмірі 21 874,37 грн. Відповідно до ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє у доказах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ "АК "Київводоканал" підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню з кожного з відповідачів у розмірі по 547,85 грн. Що стосується вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 35,00 гривень, то в даному випадку слід звернути увагу на те, що квитанція за оплату послуг на збір документів у вказаному розмірі, не містить відомостей про платника, а тому підстав для їх стягнення на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" немає. На підставі викладеного та

Outcome: partial