Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визначити їй додатковий строк тривалістю у два місяці для подання до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області заяви про прийняття спадщини, що відкрилася в с-щі Краснокутськ Богодухівського району Харківської області після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що починаючи з 1997 року стала проживати у фактичному шлюбі з [PERSON] і з того часу проживали однією сім`єю. Фактично останні 20 років вони проживали в квартирі позивачки [ADDRESS] , де позивач також зареєстрована. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, заповіт ним не складався. Зазначає, що після введеного в Україні режиму воєнного стану та не припиняючою війною, [PERSON] стала боятися за своє життя та здоров`я, тому вирішила тимчасово виїхати, як біженка, за межі України до республіки Польща, де перебувала з 13 серпня 2022 року по 31 березня 2023 року. Оскільки шестимісячний строк спливав 22 січня 2023 року, а їй було відомо, що згідно з постановою КМУ «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття було зупинено, але не більше ніж на чотири місяці, тому позивач виїхала з України, сподіваючись, що 10-місячний термін прийняття спадщини іще діє. Також вказала, що від першого шлюбу у спадкодавця є син [PERSON] , [INFO] , який 26.05.2023 року звернувся з заявою до Краснокутської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у зв`язку з тим, що ним пропущений строк для прийняття спадщини після смерті батька, нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. В подальшому, 18 липня 2023 року [PERSON] була складена нотаріально засвідчена заява про те, що він спадщину в установлений строк не прийняв, на неї не претендує та за продовженням строку для прийняття спадщини звертатися не буде. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернулася з заявою до нотаріальної контори, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що нею не була подано своєчасно заява про прийняття спадщини та відсутність встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Після приїзду до України позивачкою був поданий позов до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, та рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 10 січня 2024 року встановлено факт проживання з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу більше п`яти років до часу відкриття спадщини. Позивач вказує, що вона являється єдиною спадкоємицею майна [PERSON] та відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті чоловіка, бажає прийняти спадщину, однак пропустила шестимісячний строк прийняття спадщини, тому просить суд взяти до уваги об`єктивність та поважність пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та визначити їй додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що помер [INFO] . Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 23.12.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14 січня 2025 року постановлено витребувати у Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. На виконання ухвали суду 23 січня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи №104/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд цивільної справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області в судове\~засідання не\~з`явилася, через канцелярію суду надала клопотання про розгляд справи без присутності представника відповідача за наявними у суді матеріалами, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.3\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2\~ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.\~79,\~80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Краснокутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 28 липня 2022 року, копія якого мається в матеріалах справи. Згідно довідки відділу ЦНАП Краснокутської селищної ради від 10.08.2023 №1220 [PERSON] проживав в [ADDRESS] без реєстрації місця проживання до дня смерті [INFO] . Даний факт також підтверджується актом обстеження квартири, виданого 10.08.2023 депутатом Краснокутської селищної ради Лісняк В.В., з якого вбачається, що [PERSON] була фактично дружиною померлого [INFO] [PERSON] , з яким вони постійно та безперервно проживали протягом 25 років, вели спільне господарство, після його смерті здійснила поховання чоловіка. Згідно довідки виконавчого комітету Краснокутської селищної ради №774 від 26.05.2023 року [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] один. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, яке позивач бажає успадкувати. Частиною 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, часом відкриття спадщини є день смерті [PERSON] [INFO] , і саме з цього часу починається строк для прийняття спадщини спадкоємцями. Відповідно до с.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Рішенням Краснокутського\~районного суду\~Харківської області\~від 10\~січня 2024\~року,\~яке набрало\~законної сили\~16\~лютого 2024\~року, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без шлюбу більше п`яти років до часу відкриття спадщини з 1997 року по [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача стосовно того, що вона зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З копії спадкової справи №1104/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 26 травня 2023 року до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області звернувся [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , на підставі цього у Краснокутській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №104/2023. Державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуючої обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори, 26 травня 2023 року за №447/02-31 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, оскільки він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини. Окрім того, [PERSON] надав до Краснокутської державної нотаріальної контори заяву, нотаріально завірену 18 липня 2023 року, згідно якої спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняв, на неї не претендує та за продовженням строку для прийняття спадщини до суду звертатися не буде. Також зі спадкової справи вбачається, що позивач [PERSON] 21 липня 2023 року зверталася до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] . Державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області, виконуючої обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори, 21 липня 2023 року за №622/02-31 винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також відсутності встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як 5 років, до часу відкриття спадщини. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17.01.1970 та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11.10.2001). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.10.2018 м. Київ, справа № 681/203/17-ц провадження № 61-26164св18. Прецедентна практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки [PERSON] втратить право на спадкування майна за законом, яке залишилося після смерті її чоловіка [PERSON] . Вказані обставини будуть для неї занадто надмірним тягарем, при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. У відповідності до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що суди відкривають провадження по справам у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Це положення також закріплено у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/04-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Також, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Згідно зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Загальновідомим є факт того, що на території України, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, та станом на день розгляду справи діє на території України. Судом встановлено, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущений в результаті воєнного стану та встановленням обмежувальних заходів у зв`язку з цим, перебуванням тривалий час за межами України, встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без шлюбу більше п`яти років, а також суд враховує відсутність інших спадкоємців, що в сукупності свідчить про поважність причин пропуску строку, встановленого статті 1270 ЦК України. Інших осіб, які б звернулись із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , судом не встановлено. Доказів, які спростовують твердження позивача щодо поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, суду не надано. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень\~ст.89 ЦПК України\~докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем шестимісячний строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі\~вищевказаного та\~

Outcome: approved