Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та просить ухвалити рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.08.2021 з відповідачкою укладено шлюб, який рішенням суду від 01.06.2023 року розірвано. [INFO] у шлюбі народилась дочка [PERSON] . Ініціаторкою розірвання шлюбу була саме відповідачка, оскільки їй запропоновано роботу в Ірландії, та умовою підписання контракту з роботодавцем є проживання на робочому місці без чоловіка та дітей. 06.06.2023 відповідачка виїхала з України та з того часу не намагається налагодити стосунки з ним та донькою. Оскільки судом при розгляді справи про розірвання шлюбу не вирішувалося питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, звернувся до служби у справах дітей Городенківської міської ради та 27.10.2023 рішенням №725 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком. З часу народження доньки її місцем проживання є [ADDRESS] , де вони обоє зареєстровані. Впродовж останнього року позивач самостійно займається вихованням, піклуванням та утриманням доньки [PERSON] , дбає про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідачка, натомість, не змінила свого ставлення до дитини: не приймає участі у вихованні дівчинки, коштів на її утримання не надає зовсім, що можна розцінювати як ухилення відповідачки від виховання доньки, свідоме нехтування своїми материнськими обов`язками. Ухвалою від 13.06.2024 цивільну справу прийнято суддею Андріюк І.Г. до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 24.09.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті, у судове засідання викликано учасників справи та свідків. Відповідачка у судові засідання не з`явилася. Про дату, час і місце проведення судових засідань була повідомленою належним чином, до суду повернулися рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення із відміткою про одержання та «адресат відсутній за вказаною адресою», про виклик у судові засідання повідомлялася через оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошень про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу нез`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з приписами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідачка про причини неявки у судові засідання суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала, отже, вважається такою, що не з`явилася у судові засідання без поважних причин. Від служби у справах дітей Городенківської міської ради Івано-Франківської області судом 09.09.2024 отримано рішення про затвердження висновку органу опіки та піклування, просять про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей. У судовому засіданні 07.08.2023, за клопотанням представника відповідачки - адвоката Бундзяк У.М., допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , заслухано пояснення представника позивача [PERSON] , яка позовні вимоги підтримала, вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, та у зв`язку викликом представника органу опіки та піклування розгляд справи відкладено. Представник позивача 04.02.2025 подала заяву про розгляд справи без її участі та за відсутності представника, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про завершення розгляду справи за відсутності її учасників справи з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки [PERSON] , свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази у справі, вважає за доцільне зазначити наступне. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частин першої, четвертої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Нормами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звернувшись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] , позивач покликається на те, що відповідачка не виконує покладених законом на батьків обов`язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї неповнолітньої дочки, не забезпечує їй необхідного догляду, повноцінного харчування, медичного догляду, тобто самоусунулася від її виховання. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Такий висновок зробив Верховний Суд у справі № 522/10703/18 від 29.04.2020 року. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 січня 2022 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №13 від 28 січня 2022 року. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2023 року по справі № 342/354/23 (провадження № 2/342/270/2023), яке набрало законної сили 03.07.2023, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 12 серпня 2021 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 84; після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Позивач та його малолітня дочка [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копіями витягів з реєстру Городенківської територіальної громади № 2023/006604179 та № 2023/006604472, сформованих 22.08.2023, та копією витягу № 2327929 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданому 23.08.2023 начальником ЦНАПу. Всього за даною адресою зареєстровано 7 осіб. Рішенням виконавчого комітету Городенківської міської ради від 27 жовтня 2023 року № 725 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , біля батька [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] . Судовим наказом Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2024 року по справі № 342/355/24 (провадження № 2-н/342/53/202418), який набрав законної сили 06.03.2024, наказано стягувати з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку; стягнення аліментів розпочато з 05 березня 2024 року і проводиться до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість зі сплати аліментів згідно даного судового наказу станом на 01.01.2025 становить 23494,62 грн, про що свідчить довідка про стан заборгованості № 2468, видана 28.01.25 Городенківським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Згідно інформації Вербівцівського старостинського округу Городенківської міської ради від 26.02.2024 № 36 малолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні та вихованні батька [PERSON] , умови проживання сім`ї задовільні, зі слів сусідів мати дитини [PERSON] виїхала за кордон у червні 2023 року. Позивач [PERSON] по місцю проживання характеризується позитивно, в громадських місцях появляється рідко, скарг і нарікань на нього від односельчан в старостинський округ не надходило, про що свідчить характеристика № 53, видана 18.03.20243 Вербівцівським старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно копії довідки, виданої лікарем-педіатром [PERSON] без зазначення номера та дати видачі, яка працює у ФОП [PERSON] «Здорова Малеча», на плановому огляді дитини [PERSON] , [INFO] , завжди присутній батько і в телефонному режимі особисто звертається по допомогу. Дитина сторін [PERSON] 28.01.2025 консультована у дитячого невролога у медичному центрі «Доктор Царук», про що свідчить відповідний консультаційний висновок. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку. Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Такий висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав. Згідно висновку органу опіки та піклування Городенківської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 23 серпня 2024 р. № 965, орган опіки та піклування Городенківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . У даному висновку зазначено, що мати дитини (відповідачка) через програму Viber надіслала фотокопії письмового пояснення, копію закордонного паспорта з сторінками штампів виїзду з країни, візою та умови праці. В письмовому поясненні від 02.07.2024 зазначила, що їй відомо про те, що в Городенківському районному суді перебуває на розгляді справа про позбавлення її батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] . У зв`язку із обставинами, що склалися у її сімейному житті, продовжувати спільне з відповідачем виховання дочки не планує та знає, що дочці буде добре з батьком, він зможе її гідно виховати. Батько дитини (позивач) на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомив, що дружина в травні 2023 р. покинула сім`ю і жодних ознак про своє існування по сьогодні не проявляє, не телефонує і не провідує дочку. Мати самоусунулася від своїх прямих обов`язків щодо виховання дочки та має бути позбавлення батьківських прав щодо неї. Позивач сам виховує дочку, забезпечує її усім необхідним. Суд звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав оцінюється судом як один із доказів, і суд може не погодитись з таким висновком, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Аналізуючи висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно доньки [PERSON] суд дійшов висновку про те, що органом опіки та піклування жодним чином не мотивована доцільність позбавлення матері батьківських прав, не було з`ясовано можливість застосування до відповідачки інших попереджувальних заходів впливу замість позбавлення батьківських прав; найкращих інтересів дитини, яким відповідає позбавлення відповідачки батьківських прав, у висновку служби також не наведено. Суд зауважує, що фактично у висновку не визначені встановлені статтею 164 СК України підстави для позбавлення батьківських прав відповідачки, а наведені лише загальні норми права щодо обов`язків батьків стосовно своїх дітей. Суд викликав у судове засідання 15.01.2025 представника органу опіки та піклування, яка пояснила, що особисто з відповідачкою не спілкувалась, для надання висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, отримували інформацію від Чернелицької селищної ради, яка виїжджала за адресою проживання [PERSON] у складі комісії та останньої вдома не було. Отримали від [PERSON] письмове повідомлення про обізнаність щодо справи у суді та небажанні спільного виховання дочки. Представник органу опіки та піклування не зазначила щодо з`ясування причин невиконання відповідачкою батьківських обов`язків, тобто фактично висновок складений на підставі наданої позивачем інформації та даних Чернелицької селищної ради. Докази того, що стосовно відповідачки представниками служби у справах дітей вживались заходи впливу, у матеріалах справи відсутні. Тому, користуючись своїм правом, наданим положеннями ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його неповним та передчасним, належно необґрунтованим. Крім цього, матеріали справи не містять доказів того, що поведінка відповідачки стосовно доньки [PERSON] є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, судом при розгляді справи не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідачка свідомо не бажає спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, остаточно самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання доньки, яка залишилася проживати з батьком. Суд вважає, що позивачем не наведено переконливих аргументів, що виправдовують позбавлення дитини можливості відновити зв`язок зі своєю біологічною матір`ю, позбавлення можливості такого спілкування в майбутньому, а тому позбавлення матері батьківських прав за встановлених обставин не відповідає критерію пропорційності. Також позивачем не надано доказів про те, що відповідачка не надає матеріальної допомоги донці та не приймає участі у її утриманні, а несплата аліментів, на підтвердження чого позивачем надано відповідні документи, не є підставою для позбавлення батьківських прав. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, та зазначили, що матір дитини виїхала за межі України, а дитиною опікується тато і бабуся, суд не розцінює як такі, що можуть слугувати підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки допитані особи не змогли охарактеризувати відповідачку, надати інформацію про її стосунки з дитиною. Правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, та суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Доцільно зазначити, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, матір та батько мають особливий зв`язок з дитиною, а тому недоліки у вихованні та недогляді дітей можуть мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Крім цього, суд вважає, що позбавлення батьківських прав не може бути єдиним способом захисту прав дітей, що врахує їх інтереси. Навпаки, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї та такий захист повинен полягати не тільки у здійснення формальних процедур, а повинен бути спрямованим на підтримку, допомогу та сприяння тим особам, які цього потребують та яких це стосується, в тому об`ємі та з такою тривалістю, як цього вимагають обставини, заради того, щоб не розривалися сімейні зв`язки, що позбавляють дитину її коріння, спорідненості з батьками, оскільки таке може вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Таким чином, оскільки матеріали справи не містять достатніх та безспірних доказів винної поведінки відповідачки та свідомого нехтування нею батьківськими обов`язками, навмисного ухилення від виховання дочки і, як наслідок, необхідність застосування до неї крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до статті 164 СК України, а тому суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. За вказаних обставин суд визнає за необхідне попередити відповідачку про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дитини. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164-166 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed