Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.12.2021 між нею та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала кошти від [PERSON] у розмірі 339\~000 грн, які зобов`язалась повернути у повному розмірі до 28.12.2023. Підтвердженням чого є боргова розписка. У встановлений законом строк відповідач повернула борг частково, а саме у сумі 152\~100 грн. Разом з тим, станом на 28.12.2023 відповідач зобов`язання за договором позики у повному обсязі не виконала, оскільки неповернутою залишається сума у розмірі 186\~900 грн. При цьому на її прохання добровільно повернути борг відповідач не реагує. На підставі викладеного, з врахуванням ст.\~625 ЦК України, позивач просить суд, стягнути з [PERSON] в її користь борг за договором позики у розмірі 186\~900 грн, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 3 767,08 грн, а також 3% річних з простроченої суми у розмірі 2703,73 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.07.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 17.09.2024 постановленою в судовому засіданні із занесенням до протоколу судового засідання без виходу в нарадчу кімнату закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. 09.10.2024 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий представником відповідача [PERSON] адвокатом Єлісєєвим Д.О., з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки зазначена у позовній заяві інформація не відповідає дійсності, так як сума позики отримана нею від позивача вже погашена в рамках попередніх розрахунків, що документально підтверджено. Відтак на переконання відповідача твердження позивача про наявність боргу є безпідставними та вводять в оману, оскільки фінансові зобов`язання перед нею були виконані. Відповідач зауважує, що отримала від позивача кошти у розмірі 339\~000 грн, натомість на банківську карту позивача нею було перераховано кошти у розмірі 276\~339\~грн. Відповідач вважає, що нею було погашено борг у значно більшій сумі, ніж та, яку наразі вимагає позивач, а платежі, які підтверджуються банківськими виписками, свідчать про те, що вона належним чином та в повному обсязі виконала свої фінансові зобов`язання перед позивачем. Окрім цього, вона також здійснювала повернення коштів позивачу шляхом передачі готівкових сум через свою матір. Однак, враховуючи характер цих розрахунків, документальних підтверджень, які б могли засвідчити факт передачі коштів у такий спосіб, на даний момент немає. Відсутність письмових доказів не свідчить про недійсність таких розрахунків, але значно ускладнює можливість їх належної фіксації в межах судового розгляду. Крім того, відповідач заперечує з приводу стягнення з неї індексу інфляції та 3% річних, оскільки такі підлягають списанню позикодавцем відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України. З огляду на викладене просила відмовити у задоволенні позову. 16.10.2024 позивач [PERSON] подала відповідь на відзив у якій вказує, що не погоджується з доводами викладеними у відзиві та правовою оцінкою обставин викладених в ньому. Так, на думку позивача надані розрахунки з банку, не є належними та допустимими доказами у даній справі, «Звіт по транзакціях..» завірено неналежною особою. Даний звіт повинен бути завіреним посадовою особою відповідного банку, яка сформовала даний звіт. Окрім цього, звіт сформовано за період з 01.07.2021 по 24.09.2024 і відповідач в розрахунках наводить перелік транзакцій, які були здійснені на рахунок позивача, починаючи з 05.07.2021. Натомість, договір позики, за яким вона звернулася до суду, було укладено 28.12.2021. Відтак, позивач зауважує, що транзакції за період з 01.07.2021 по 27.12.2024 включно, не є і не можуть бути підтвердженням повернення позики за договором позики від 28.12.2021. Також, позивач не погоджується із посиланнями відповідача про перерахування на її банківський рахунок коштів у розмірі 276 339 грн, так як відповідач помилково (або свідомо) врахувала до повернутих коштів, суму 34\~652 грн транзакцій за період з 01.07.2021 по 27.12.2024. Більше того, відповідач до переказаних коштів в розмірі 276 339,00 грн, врахувала суму 24\~395,00 грн транзакцій (в період з 31.12.2021 по 16.03.2022), які не підтверджені банківськими виписками. При цьому позивач звертає увагу, що навіть якщо припустити, що повернуто 276\~339,00 грн, то висновок відповідача про факт погашення боргу за всіма зобов`язаннями перед нею, є хибним, адже зобов`язання складає 339 000 грн. Позивач вказує, що з наданих відповідачем розрахунків, шляхом звірки поступлення коштів на її рахунок, вбачається, що відповідач повернула їй суму в розмірі 194\~692,00 грн, відтак сума неповернутого боргу на день подання позиву складає 144\~308 грн. Таким чином, оскілки відзив відповідача не спростовує наведених нею обставин та правових підстав позову, позивач просить суд позов задовольнити. Протокольною ухвалою суду від 17.09.2024 постановленою в судовому засіданні із занесенням до протоколу судового засідання без виходу в нарадчу кімнату вирішено повернутись до підготовчого провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 15.01.2025 постановленою в судовому засіданні із занесенням до протоколу судового засідання без виходу в нарадчу кімнату закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що аналізуючи подані стороною відповідача докази та порівнюючи їх з поступленням коштів на її рахунок, вона не заперечує, що сума неповернутого їй відповідачем [PERSON] боргу становить 119\~913 грн. Відтак вважає, що до стягнення з відповідача підлягає сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми у загальному розмірі 138\~349,29 грн. Представник відповідача [PERSON] адвокат Єлісєєв Д.О., в судовому засіданні заперечив з приводу позовних вимог у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є чоловіком позивача [PERSON] . Вказав, що він знайомий із [PERSON] , оскільки його познайомила з нею дружина. Також йому відомо, що дружина позичила [PERSON] кошти. Маму [PERSON] він знає, проте кошти від неї він не отримував та не бачив, що вона повертала кошти його дружині. Щодо коштів, які поступили на його банківський рахунок від [PERSON] 22.08.2023 та 16.09.2023, то свідок вказав, що вказані кошти були повернуті йому за іншим договором позики на суму 52\~000 грн, який був укладений між ним та [PERSON] . Водночас, жодних домовленостей про повернення боргу за договором позики укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 28.12.2021 на його рахунки не було. Заслухавши пояснення представника учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що 28.12.2021 [PERSON] власноручно написала боргову розписку, відповідно до якої [PERSON] взяла у [PERSON] кошти у борг у розмірі 200\~000 грн, 100\~000 грн та 39\~000 грн, які зобов`язалась повернути у повному обсязі до 28.12.2023. Оригінал вказаної боргової розписки від 28.12.2021 наявний у позивача та був оглянутий судом у судовому засіданні. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.04.2023 у справі № 607/6137/23, яке набрало законної сили 29.05.2023, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29.06.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 23. Після розірвання шлюбу присвоєно [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Як вбачається із звіту по транзакціям з використанням/без використання БПК, що були випущені до рахунку [NUMBER] , власником якого є [PERSON] ( [NUMBER] ) за період з 01.07.2021 по 24.09.2024, інформації про рух кошів по рахунку [NUMBER] відкритого на ім`я [PERSON] , ІПН [NUMBER] за період з 31.12.2021 по 30.03.2022, а також виписки про рух коштів по картці [PERSON] , ІПН [NUMBER] , рахунок [NUMBER] за період з 28.12.2021 по 01.08.2024, [PERSON] перерахувала на рахунки [PERSON] кошти у загальному розмірі 219\~087 грн, а саме: 05.07.2021 150,00 грн та 134,00 грн; 15.07.2021 5400,00 грн; 08.03.2021 546, 00 грн.; 07.09.2021 - 900.00 грн.; 15.09.2021 - 3 000.00 грн.; 15.09.2021 - 2 400.00 грн.; 21.09.2021 - 550.00 грн.; 22.09.2021 - 550.00 грн. ; 18.10.2021 - 3 000.00 грн.; 19.10.2021 - 1 000.00 грн.; 19.10.2021 - 1 500.00 грн. ; 15.11.2021 - 2 000.00 грн.; 15.11.2021 - 1 500.00 грн.; 16.11.2021 - 1 900.00 грн.; 08.12.2021 - 1 000.00 грн.; 09.12.2021 - 516.00 грн. ; 13.12.2021 - 760.00 грн.; 14.12.2021 - 946.00 грн.; 15.12.2021 - 5 400.00 грн.; 23.12.2021 - 1 500.00 грн.; 31.12.2021 890,00 грн; 11.01.2022 906,00 грн; 11.01.2022 1\~400,00 грн; 14.01.2022 3\~000,00 грн; 15.01.2022 2\~400,00 грн; 21.01.2022 4\~999,00 грн; 15.02.2022 5\~400,00 грн; 15.03.2022 3\~600,00 грн; 16.03.2022 1\~800,00 грн; 30.03.2022 3\~000,00 грн; 31.03.2022 1\~000,00 грн; 05.04.2022 3\~612,00 грн; 11.04.2022 1\~000,00 грн; 15.04.2022 2\~000,00 грн; 23.04.2022 5\~000,00 грн; 03.05.2022 2\~000,00 грн; 06.05.2022 1\~012,00 грн; 10.05.2022 500,00 грн; 15.05.2022 3\~000,00 грн; 16.05.2022 2\~400,00 грн; 20.05.2022 1\~100,00 грн; 22.05.2022 2\~700,00 грн; 06.06.2022 1\~012,00 грн; 08.06.2022 4\~300,00 грн; 15.06.2022 2\~306,00 грн; 15.06.2022 5\~400,00 грн; 10.07.2022 1\~000,00 грн; 13.07.2022 1\~000,00 грн; 16.07.2022 2\~200,00 грн; 18.07.2022 1\~000,00 грн; 28.07.2022 1\~500,00 грн; 19.10.2022 10\~000,00 грн; 17.11.2022 13\~000,00 грн; 18.12.2022 11\~000,00 грн; 18.01.2023 11\~000,00 грн; 19.02.2023 10\~800,00 грн; 19.03.2023 5\~350,00 грн; 18.04.2023 11\~500,00 грн; 20.05.2023 11\~000,00 грн; 18.06.2023 10\~800,00 грн; 13.07.2023 10\~800,00 грн; 12.10.2023 10\~800,00 грн; 14.11.2023 10\~800,00 грн; 21.12.2023 10\~800,00 грн; 21.01.2024 9\~000,00 грн. Відповідно до відповіді АТ «ПУМБ» № КНО-07.8.6/10637БТ від 26.11.2024 наданої на виконання ухвали суду від 15.11.2024, на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] було відкрито/закрито рахунок [NUMBER] та випущено наступні банківські платіжні картки: [NUMBER] , [NUMBER] . З банківського рахунку № [NUMBER] у гривні який відкрито на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] були перераховані кошти у сумі 5\~400,00 гривень 16.06.2022 19:18:41 через систему онлайн переказів Банку на банківську платіжну картку [NUMBER] . З банківського рахунку №\~ [NUMBER] у гривні який відкрито на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] були перераховані кошти у сумі 10\~800,00 гривень 22.08.2023 20:10:08 через систему онлайн переказів Банку на банківську платіжну картку [NUMBER] , яка випущена до рахунку №\~ [NUMBER] у гривні, яка належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). З банківського рахунку № [NUMBER] у гривні який відкрито на ім?я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] були перераховані кошти у сумі 10\~800,00 гривень 16.09.2023 20:33:42 на рахунок №? [NUMBER] у гривні якій відкрито на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). В силу вимог ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від уми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином суд вважає доведеним укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики від 28.12.2021, за умовами якого позикодавець [PERSON] передала у власність позичальникові [PERSON] кошти у загальній сумі 339\~000 грн, а позичальник зобов`язалась повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 28.12.2023, а також факт виконання позивачем свого зобов`язання за цим договором позики та передача позивачем і отримання відповідачем коштів у сумі 339\~000 грн. Вказане також не заперечувалось позивачем та відповідачем в ході розгляду судом даної справи. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Також статтею 545 ЦК України, визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Дослідженою судом випискою із банківського рахунку відповідача підтверджується, що відповідач [PERSON] частково погасила наявну у неї заборгованість перерахувавши на банківські рахунки позивача [PERSON] кошти у загальному розмірі 219\~087 грн, що не заперечувалось позивачем [PERSON] у судовому засіданні. Разом з тим у повному обсязі свої зобов`язання за договором позики від 28.12.2021 відповідач [PERSON] не виконала та усю суму позики позивачеві не повернула, у зв`язку із чим у неї наявна заборгованість перед [PERSON] у розмірі 119\~913 грн, що підтверджується наявністю оригіналу боргової розписки у позивача. Доводи представника відповідача з приводу того, що відповідач [PERSON] в повному обсязі виконала свої фінансові зобов`язання перед позивачем [PERSON] суд вважає безпідставними, оскільки такі не підтверджені належними та достатніми доказами. Так суд відхиляє доводи сторони відповідача про погашення боргу в розмірі 34652,00 грн. шляхом переказу коштів на рахунок позивачки, оскільки згідно з випискою з банківського рахунку відповідача, кошти у цій сумі були внесені на рахунок позивача в період з 05.07.2021 по 23.12.2021, а відтак не можуть бути зараховані на погашення боргу за договором позики, який був укладений 28.12.2021. Крім того, платежі, які були здійснені відповідачем з її банківського рахунку на банківський рахунок чоловіка позивача [PERSON] [PERSON] , а саме, 22.08.2023 на суму 10\~800 грн та 16.09.2023 на суму 10\~800 грн, суд при обрахуванні суми боргу наявного у відповідача перед позивачем не враховує, оскільки договір позики укладений 28.12.2021 між сторонами не містить умови, про можливість повернення суми боргу через третіх осіб. Також суд бере до уваги покази свідка [PERSON] надані у судовому засіданні в яких останній повідомив, що кошти, які поступили на його банківський рахунок від [PERSON] 22.08.2023 та 16.09.2023, були повернуті йому за іншим договором позики на суму 52\~000\~грн, який був укладений між ним та [PERSON] . Окрім цього, суд не вбачає підстав для врахування на погашення боргу за розпискою від 28.12.2021 одну із транзакцій за 31.03.2022 на суму 1000,00 грн, оскільки як слідує із виписки із банківського рахунку відповідача, вказані кошти не перераховувались на банківські рахунки позивача [PERSON] , а були зараховані на рахунок відповідача [PERSON] через ПТКС ФК «Фенікс». Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відтак, враховуючи, що фактично отримані відповідачем [PERSON] кошти в добровільному порядку у розмірі та строк встановлені договором позики [PERSON] не повернуті, що свідчить про порушення її прав, суд приходить до висновку, що майнові права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 28.12.2021 у розмірі 119\~913 грн, яка є неповернутою станом на даний час, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення частково. Поряд з цим, з приводу вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Разом з тим, 24.02.2022 Указом Президента України№ 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє і дотепер. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40 - 44, ст. 356) доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Так, згідно із розрахунком 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідача [PERSON] за борговою розпискою від 28.12.2021, наданого позивачем [PERSON] , сума 3% річних від простроченої суми та сума інфляційних втрат розраховані за період з 28.13.2023 по 20.06.2024. Таким чином, враховуючи те, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем [PERSON] зі сплати позики виникло у період дії в Україні воєнного стану, суд вважає, що з відповідача не підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних за період 28.13.2023 по 20.06.2024, відтак, в цій частині позов не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення частково шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики від 28.12.2021 у сумі 119\~913,00 грн. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом, позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення коштів на загальну суму 193\~370,73 грн., та сплачено 1933,71 грн. судового збору. Відтак, із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1236,33 грн. (119\~913,00 / 193\~370,73 * 1933,71), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial