Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив усунути перешкоди у користуванні його рухомим майном - автомобілем марки «MERCEDES-BENZ VITO 112» н/ш (кузова рами) [NUMBER] , 1999 р.в., колір - чорний, тип ТЗ - загальний легковий пасажирський-В, реєстраційний номер [NUMBER] (попередній), теперішній реєстраційний номер - [NUMBER] , посилаючись на те, що станом на час купівлі автомобіля, під час реєстрації будь-які обтяження або обмеження на нього були відсутні. Проте, як у подальшому було з`ясовано, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна внесено 16.04.2018 запис № 16824684 про обтяження автомобіля позивача під заставою у АТ КБ «Приватбанк», вчинений реєстратором Дніпропетровська філія Державного підприємства «Національні інформаційні системи». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.07.2019 відкрито провадження у справі та визначено її розглядати за правилами позовного (спрощеного) провадження. 28.12.2019 до суду надійшли пояснення на позов від представника третьої особи, в яких зазначено, що згідно з ч. 7 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держателю та реєстраторам Держаного реєстру забороняється вимагати від обтяжувала подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться у заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться у заяві. ДП «НАІС» як Реєстратор Реєстру виконує суто механічну функцію по внесенню / виключенню до / з Реєстру відомостей про обтяження майна на підставах, передбачених чинним законодавством України. Закон покладає відповідальність за достовірність відомостей, що містяться у заяві на обтяжувача. Оскільки обтяжувачем є АТ КБ «Приватбанк», саме він повинен подати заяву про реєстрацію змін обтяження рухомого майна нотаріусу у паперовій формі, або ДП «НАІС» в електронній формі. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2020 було задоволено позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про скасування державної реєстрації обтяження (застави) рухомого майна. 03.07.2024 до суду звернувся представник відповідача - адвокат Коцюба О.В. із заявою про перегляд заочного рішення, мотивуючи тим, що про час, день та місце розгляду справи відповідач не був належним чином повідомлений, йому не було вручено копію судового рішення та при ухваленні рішення, суд не взяв до уваги докази, що можуть вплинути на результат справи. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.10.2024 скасовано заочне рішення від 15.01.2020 за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про скасування державної реєстрації обтяження (застави) рухомого майна та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник позивача у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 28.10.2017 позивач придбав за договором купівлі-продажу автомобіль «MERCEDES-BENZ VITO 112» н/ш (кузова рами) [NUMBER] , 1999 р.в., д.н.з. [NUMBER] , що засвідчується копією технічного паспорту на автомобіль, довідкою ТСЦ від 29.06.2019 та копією договору купівлі-продажу автомобіля від 28.10.2007. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 58320893 від 07.02.2019, під час реєстрації будь-які обтяження або обмеження щодо вказаного автомобіля були відсутні. На початку 2019 року, при спробі продати вказаний автомобіль, [PERSON] з`ясував, що у реєстрі обтяжень рухомого майна внесено обтяження на автомобіль. Порушення свого права власності позивач обґрунтовує накладенням обтяження на належний йому на праві власності автомобіль, який ним був набутий на законних підставах 28.10.2017, тобто, обтяження були встановлені через півтора року після укладення договору купівлі-продажу даного автомобіля, в зв`язку з чим він позбавлений можливості здійснювати право власності на власний розсуд. Згідно з сформованим витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна витяг №58320893 від 07.02.2019 року), встановлено, що існує запис про приватне обтяження транспортного засобу «MERCEDES-BENZ VITO 112» н/ш (кузова рами) [NUMBER] , 1999 р.в., вид обтяження - приватне обтяження, тип обтяження: застава рухомого майна, відомості про обмеження відчуження: заборона відчуження, видавник (обтяжувач) ПАТ КБ «Приватбанк» (код 14360570), дата реєстрації обтяження - 16.04.2018, 17:55:17, за № 16824684, вчинене реєстратором Дніпропетровської філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи». Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області № 31/5-1442-1836ад від 29.06.2019, транспортний засіб «MERCEDES-BENZ VITO 112» н/ш (кузова рами) [NUMBER] , 1999 р.в., станом на 29.06.2019 зареєстровано за [PERSON] . Статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Як визначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Як визначено у ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Як визначено у ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно ст. 3 Закону України «Про заставу», заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави. Разом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. За змістом ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Системний аналіз наведених норм та встановлені фактичні обставини у справі, дозволяють дійти висновку, що позивач є третьою стороною у правовідносинах, що випливають з договору застави, а тому за відсутності відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, він є добросовісним набувачем, оскільки не знав і не міг знати про наявність договору, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . Отже, у розумінні ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» лише зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження. Застава є різновидом виконання зобов`язання, яке виникло між банком та [PERSON] . Права вимагати предмет застави у недобросовісного набувача виникло б у відповідача лише за умови, коли автомобіль був набутий під час наявного обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Суд бере до уваги, що на час придбання автомобіля позивачем АТ КБ «Приватбанк» не була зареєстрована застава в державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків. Встановивши, що на час відчуження спірного автомобіля попереднім власником, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, суд вважає, що відсутні підстави вважати збереження сили застави для нового власника майна. У зв`язку із накладенням на автомобіль обтяження, позивач, як власник автомобіля, не може у повній мірі реалізувати своє право власності на автомобіль, оскільки позбавлений права розпоряджатися власністю, в зв`язку з чим виникає необхідність в усуненні перешкоди у здійсненні права власності, шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі пропорційно до задоволеної частини позову - 768,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved