Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

06 грудня 2025 року представник заявниці, адвокат Паламарчук О.А. звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що [INFO] померла бабуся заявниці [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належний померлій житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , а також земельні частки (паї) у землі, які перебувають у колективній власності спілки селян ім. Лесі Українки в с. Раківчик Коломийського району, загальним розміром 66,6 в умовних кадастрових гектарах та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Раківчик Коломийського району загальною площею 1,10 га. Померла залишила заповіт на користь заявниці, якій заповіла все належне їй на момент смерті майно. У 2024 року заявниця звернулася до нотаріуса із з метою оформлення права на спадщину за заповітом. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовив у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для звернення із заявою про прийняття спадщини. Представник зазначає, що заявниця на час смерті бабусі проживала з нею спільно в [ADDRESS] , хоча не була зареєстрована за вказаною адресою. Після смерті [PERSON] , заявниця доглядала за будинком, сплачувала комунальні послуги, вважаючи, що це її майно без додаткових формальних дій. Тому просить суд встановити факт спільного проживання зі спадкодавицею на дату відкриття спадщини [INFO] . В судовому засіданні представник заявниці заяву з вказаних підстав підтримала та просить встановити вказаний юридичний факт, оскільки це необхідно заявниці для оформлення права на спадщину. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, подала письмове клопотання про розгляд справи у відсутності представника Коломийської міської ради, щодо заявлених вимог, покладається на розсуд суду. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, заслухавши в судовому засіданні представника заявниці, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.1\~ст. 293 ЦПК України\~в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 7\~Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся заявниці [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Раківчицькою сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області 26 вересня 2003 року (а.с. 9). За життя померлій на праві власності, належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , а також земельні частки (паї) у землі, які перебувають у колективній власності спілки селян ім. Лесі Українки в с. Раківчик Коломийського району, загальним розміром 66,6 в умовних кадастрових гектарах та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в с. Раківчик Коломийського району загальною площею 1,10 га (а.с. 11, 12, 13, 14, 15). Заявниця, як спадкоємець за заповітом [PERSON] , посвідченим секретарем Раківчицької сільської ради Коломийського району 04 червня 1997 року, не взмозі оформити свої спадкові права, оскільки не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк. Так, постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Яцка П.П. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із тим, що вона не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк шість місяців, який визначається з часу відкриття спадщини (а.с. 10). Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1\~ст.1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.\~29, ч. 2 ст.\~1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1\~ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявників зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. В судовому засіданні встановлено, що на час смерті спадкодавиці [PERSON] , заявниця проживала спільно з нею без реєстрації в [ADDRESS] , доглядала її, що підтверджується довідкою старости Раківчицького старостинського округу Коломийської міської ради від 20 червня 2024 року (а.с. 33). Вказане в судовому засіданні підтвердила також свідок [PERSON] , яка пояснила, що проживає неподалік господарства, що належало [PERSON] , яка померла на початку 2000 років, точної дати не пригадує. Зазначила, що заявниця проживала спільно з бабусею, була на її похороні, а після її смерті проживала у будинку бабусі, що в [ADDRESS] , доглядала за ним, вела у ньому господарство. Судом встановлено, що заявникам необхідно встановити факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання заявника з бабусею на момент її смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній. З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] слідує, що інші особи про прийняття спадщини не звертались. З огляду на наведені письмові докази та беручи до уваги заяву представника заінтересованої особи, яка погодилася із вимогами заявниці, та виходячи із того, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цих фактів, суд вважає за можливе задовольнити дану заяву.

Outcome: approved