Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

09.11.2022 ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення відшкодування за неналежне виконання грошового зобов`язання (в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України). На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 13.12.2007 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (право вимоги якого набуло ТОВ «Кредитні ініціативи» згідно з договором про відступлення права вимоги від 17.12.2012) та [PERSON] було укладено кредитний договір №2296, відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 14666 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,5% річних та кінцевим терміном повернення 12.12.2014. 17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з умовами якого позивач набув право вимоги в тому числі за кредитним договором №2296. У зв`язку із систематичним невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором №2296, а саме несплатою чергових платежів за кредитним договором у позичальника перед позивачем сформувалася заборгованість, розмір якої станом на 28.02.2013 складає 16053,52 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 28.02.2013 становило 128315,79 грн., з яких: заборгованість за кредитом 14665 71 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 28.02.2013 становило 117223,02 грн.; за відсотками 1387,81 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 28.02.2013 становило 11092,77 грн. Зазначає, що 03.10.2013 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалено рішення у справі №308/11117/13-ц, згідно з яким задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №2296 від 13.12.2007 в сумі 128315,79 грн, а також понесені позивачем витрати на оплату судового збору в розмірі 1283,15 грн. Станом на 09.11.2022 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2013 у справі №308/11117/13-ц до сих пір не виконано та заборгованість не сплачена, а відтак порушене право кредитора у грошовому зобов`язанні, яке виникло на підставі кредитного договору, не поновлено. Тривале невиконання рішення суду у справі №308/11117/13-ц призводить до порушення завдання цивільного судочинства. Пунктом 6.3 кредитного договору №2296 передбачено, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту він сплачує проценти у розмірі 19,5% від простроченої суми згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як зауважує представник позивача, оскільки відповідачем своєчасно не виконано грошове зобов`язання, то відповідно позивач набув право вимагати від відповідача сплати компенсаційних санкцій у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Станом на 05.08.2022 сума компенсаційних санкцій становить 587021,15 грн, з яких: 215683,93 грн сума 19,5% відсотків нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 6.3 кредитного договору №2296 на кредитну заборгованість по тілу кредиту; 3030,16 грн сума 3%, нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 6.3 кредитного договору №2296 на заборгованість по відсотках; 337027,45 грн понесених інфляційних витрат, нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України на кредитну заборгованість по тілу кредиту; 31279,60 грн понесених інфляційних витрат, нарахованих в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України на заборгованість по відсотках. Для визначення розміру компенсаційних санкцій використовувався розмір заборгованості за кредитним договором, визначений рішенням суду у справі №308/11117/13-ц. На підставі наведеного, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму відшкодування за неналежне виконання грошового зобов`язання у розмірі 587021,15 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.07.2024 головуючою суддею визначено Лемак О.В. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Лемак О.В. від 23.10.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою позовом. Постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду №355 від 09.12.2024 призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи №308/15322/22 у зв`язку з тим, що суддя Лемак О.В. відрахована зі штату суду у зв`язку з поданням заяви про відставку згідно з наказом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2024 №37/02-06. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2024 головуючою суддею визначено Світлик О.М. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М. від 11.12.2024 прийнято до свого провадження матеріали цивільної справи №308/15322/22 за даною позовною заявою. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому у прохальній частині позову просить проводити розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує. Разом з тим, згідно з поданим до суду клопотання від 11.07.2024 представник позивача просить розглянути справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки про виклик до суду рекомендованим поштовим відправленням та тексту повідомлення у додаток «Viber», відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд зазначає, що ст. ст. 43, 44 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень, а також повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Крім того, учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, яка розглядається, на\~веб-адресі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://ug.zk.court.gov.ua/sud0712/gromadyanam/csz/. Сторони мають цікавитися станом відомих їм судових проваджень. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. При цьому прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень представника позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.12.2007 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2296, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 14666 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,5% на рік з кінцевим терміном повернення не пізніше 12.12.2024 та зобов`язувався кожного місяця надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) згідно з графіком в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування (а.с. 6-10). Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2013 у справі №308/11117/13-ц задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №2296 від 13.12.2007 в сумі 128315,79 грн, а також понесені позивачем витрати на оплату судового збору в розмірі 1283,15 грн. (а.с. 11, 12) Вказане рішення суду у порядку ст. 284 ЦПК України за письмовою заявою відповідача не переглядалося та позивачем не оскаржувало ся, відтак набрало законної сили. За змістом даного рішення суду 13.12.2007 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (право вимоги згідно з договором про відступлення права вимоги від 17.12.2012 набуло ТОВ «Кредитні ініціативи») та [PERSON] було укладено кредитний договір №2296, відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі 14666 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,5% річних та кінцевим терміном повернення 12.12.2014. Судом встановлено, що позивач на виконання умов зазначеного кредитного договору надав відповідачу 14666 доларів США. Відповідач [PERSON] взяті на себе обов`язки не виконує, у зв`язку з чим, згідно з представленим позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором №2296 від 13.12.2007 станом на 28.02.2013 становить 16053,52 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 128315,79 грн, з яких: заборгованість за кредитом 14665,71 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 117223,02 грн; за відсотками 1387,81 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 11092,77 грн. За твердженням представника позивача, станом на 09.11.2022 рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2013 у справі №308/11117/13-ц не виконано та заборгованість за кредитним договором не сплачена. На підставі вказаного судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договором, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно з п. 5.2.8 кредитного договору №2296 від 13.12.2007 у випадку прострочення позичальником виконання зобов`язання по поверненню банку суми боргу за договором, він зобов`язаний відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу. Відповідно до п. 3.2 кредитного договору нарахування Банком процентів за користування кредитом починається з дати його видачі готівкою позичальнику по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. Згідно з п. 7.1 кредитного договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання позичальником будь-яких грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору. Пунктом 6.3 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 19,5% річних від простроченої суми, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України Відповідно до п. 6.8 кредитного договору будь-які протиріччя, що можуть виникнути між сторонами при виконання умов цього договору, вирішується шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог в одній справі не є обов`язковим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) вказано, що «рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) викладено висновок про те, що «чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України». Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договором, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, правовий аналіз норм ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Таким чином, з ухваленням рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.10.2013 у справі №308/11117/13-ц про стягнення заборгованості за договором зобов`язання відповідача сплатити зазначену заборгованість не припинилося та існувало по 05.08.2022, а тому позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625ЦК України інфляційних втрат за весь час прострочення та трьох процентів річних. Згідно з розрахунком заборгованості за період з 28.02.2013 по 05.08.2022, наданим представником позивача, суму відшкодування за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання становить 587021,15 грн., з яких: 215683,93 грн сума заборгованості за ставкою 19,5% на кредитну заборгованість по тілу кредиту; 3030,16 грн сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість по відсотках; 337027,45 грн сума заборгованості за інфляційними витратами на заборгованість по тілу кредиту; 31279,60 грн сума заборгованості за інфляційними витратами на заборгованість по відсотках (а.с. 13-16). Відтак, з врахування того, що рішення суду, яке набрало законної сили відповідачем не виконано, протилежного матеріали справи не містять, позивач має право на стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду, яка станом на 05.08.2022 згідно з розрахунком відповідно до умов договору становить 587021,15 грн. Правомірність поданого розрахунку не спростовано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин як на підтвердження своїх заперечень проти позову. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають до задоволення повністю. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8805,32 грн.

Outcome: approved