Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

10 січня 2025 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] , за підписом представника [PERSON] , до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, яка здана до поштового відправлення 09.01.2025 року. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 29 грудня 2023 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складено відповідний актовий запис №587. Від даного шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, тому що відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, що призводило до частих сварок при дитині, відсутнє взаєморозуміння, у зв`язку із чим у [PERSON] та [PERSON] із жовтня 2024 року припинені шлюбні відносини, відсутнє ведення спільного господарства. Окрім цього, між позивачем та відповідачем втрачені почутті любові, а також всі фізичні та духовні зв`язки, вони мають різні погляди на життя, відсутні будь-які спільні інтереси, а подальше життя буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини. Після припинення шлюбних відносин, а саме із жовтня 2024 року, спільна дитина сторін перебуває на утриманні позивачки. [PERSON] з того часу ухиляється від виконання своїх обов`язків, будь-якої участі у вихованні дитини не приймає, кошти на її утримання та виховання добровільно не сплачує, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, хоча є працездатним, має можливість самостійно працевлаштуватись та надавати кошти на утримання доньки. Зазначає, що із доглядом маленької дитини та те, що дитина перебуває на грудному вигодовуванні позивач не може працевлаштуватись, а відтак не має доходу на своє утримання. Виходячи з\~вищенаведеного,\~просить шлюб\~розірвати та\~стягнути з\~відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитини, в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 08 січня 2025 року до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 15 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі із повідомленням (викликом) сторін, надано сторонам строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 11 лютого 2025 року о 12 год. 00 хв. Сторони по справі в судове засідання не з`явилися. При цьому, представник позивача [PERSON] 10.02.2025 року подала заяву\~ про розгляд справи без участі позивача та представника, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. (а.с.30) Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, від представника відповідача [PERSON] 11.02.2025 року надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, в якій зазначили, що позовні вимоги визнають частково, зокрема в частині позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, у іншій частині позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку заперечує (а.с.31). В обґрунтування заперечень представник [PERSON] вказав, що [PERSON] є учасником бойових, має захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини, внаслідок чого отримав інвалідність 3-ої групи. Через свій стан здоров`я відповідач потребує постійного відновлювального лікування на нагляду спеціалістів. [PERSON] не може працювати в повному обсязі, оскільки має 45% втрати працездатності, йому показані роботи невеликого об`єму без надмірного фізичного та психо-емоційного навантаження, потребує відновного лікування. З огляду на вищевикладене, захворювання відповідача вимагають значних фінансових затрат, а тому останній просить відмовити у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення аліментів на позивачку до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи заяви сторін та їх представників, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд дійшов висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 29.12.2023 року. Шлюб зареєстровано Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 29 грудня 2023 року за актовим записом №587 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . (а.с. 10) У шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Сокирянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. (а.с.11) Позивач вказує,\~що спільне\~життя з\~відповідачем не\~склалось,\~тому що\~відсутні спільні\~інтереси,\~наявні різні\~погляди на\~життя,\~що призводило\~до частих\~сварок при\~дитині,\~відсутнє взаєморозуміння,\~у зв`язку\~із чим\~у сторін\~з жовтня\~2024\~року припинені\~шлюбні відносини,\~відсутнє ведення\~спільного господарства.\~Окрім цього,\~між позивачем\~та відповідачем\~втрачені почуття\~любові,\~а також\~всі фізичні\~та духовні\~зв`язки,\~вони мають\~різні погляди\~на життя,\~відсутні будь-які\~спільні інтереси,\~а подальше\~життя буде\~суперечити їх\~інтересам та\~інтересам дитини,\~тому просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] позов в частині розірвання шлюбу визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб відповідно до ст. 24 СК України це добровільна згода чоловіка та жінки, а судом встановлено, що позивач по справі не бажає перебувати у шлюбі. Судом також встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає недоцільним подальше підтримання сімейних відносин та не бажає збереження шлюбу, а відповідача надійшла заява про визнання позову в цій частині. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, беручи до уваги фактичне припинення сімейних відносин, заяву представника [PERSON] про визнання позову в цій частині, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а відтак шлюб між ними необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Окрім того, судом встановлено, що від шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний у відповідності до ст. 182 СК України враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення. З метою з`ясування матеріального становища сторін по справі судом на підставі ч. 2 ст. 13 ЦПК України було отримано інформацію про отримані доходи [PERSON] та [PERSON] за 2024 рік. Згідно з відповідями №1034383, 1034369 від 15.01.2025 року, №1109824, №1110694 від 11.02.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих само зайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи позивачка отримує дохід лише у вигляді соціальної виплати в розмірі 860 грн. щомісячно, натомість відповідач із січня 2024 року по теперішній час отримує соціальні виплати із ГУ ПФ України в Чернівецькій області та до 27.11.2024 року отримував виплати військовослужбовцям. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, оскільки обов`язок утримувати дитину є обов`язком як матері, так і батька, а відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, беручи до уваги визнання ним позову в частині стягнення аліментів на дитину, відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи при цьому прав відповідача, зважаючи на матеріальне становище сторін, а також те, що вибір способу стягнення аліментів належить виключно позивачу, суд дійшов висновку, що відповідно до ст.ст. 180, 183 СК України позов слід задоволити та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їхньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з\~ 09 січня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.\~\~\~ Відповідно до ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України\~ дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Аналіз положень ст.. 84 СК України дає підстави для висновку про те, що стягнення аліментів на утримання матері, яка виховує дитину до трьох років, визначається при умові існування можливості надання такої матеріальної допомоги батьком. Тобто судом до уваги береться лише матеріальне становище відповідача. Судом встановлено, що [PERSON] має третю групу інвалідності у зв`язку із захистом Батьківщини на строк до 01.01.2028 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №152403 від 23.12.2024 року (а.с.32). Відповідно до даної довідки відповідачу показані роботи невеликого обсягу без надмірної фізичної та психоемоційної напруги, а також рекомендовано для відновлення працездатності відповідне лікування за наказом МОЗ №57 від 07.02.2008 року відповідно до державних соціальних нормативів. Згідно з довідкою Серії ААА №114645 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 23.12.2024 року (а.с.33) [PERSON] має 45% втрати професійної працездатності. Проте, як вище встановлено судом, відповідач із січня 2024 року по теперішній час отримує соціальні виплати із ГУ ПФ України в Чернівецькій області та до 27.11.2024 року отримував виплати військовослужбовцям. Окрім того, [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується копіями посвідчень серії [NUMBER] від 15.01.2025 року, серії [NUMBER] від 30.11.2021 року (а.с.34-35), та отримав 27.11.2024 року разову виплату військовослужбовцям у розмірі 779963,02 грн. Отже, відповідач отримує стабільний дохід у вигляді соціальних виплат та матеріальне забезпечення як військовослужбовець, який отримав захворювання, у зв`язку із захистом Батьківщини. Разом з тим, суд враховує наявність у [PERSON] стійкого психіатричного захворювання, обмежену працездатність, третю групу інвалідності, рекомендації лікарів, що очевидно потребує постійного обстеження, лікування та матеріальних затрат. Оскільки позивач, як мати доньки [PERSON] , 2024 року народження, що проживає із нею, має право на утримання від чоловіка, а останній не надає матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку, зважаючи на розмір доходів сторін, їх сімейне становище, відсутність матеріальної допомоги на утримання позивача від інших осіб, стан здоров`я [PERSON] , суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 84 СК України з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. На думку суду, такий розмір аліментів є справедливим та розумним, з огляду на матеріальний стан відповідача та існуючі захворювання. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, позивачкою було заявлено три позовні вимоги про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та на себе. При цьому, [PERSON] відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за двома останніми вимогами. Оскільки [PERSON] визнав позов в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, із останнього на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір за розгляд вимоги про розірвання шлюбу в розмірі 605, 60 грн. та 1816,80 грн. (1211,20 грн. + 605,60 грн.) судового збору в дохід держави за вимоги про стягнення аліментів на дитину та позивачку. При цьому, [PERSON] слід повернути судовий збір в розмірі 605,60 грн. з державного бюджету, а в іншій частині судовий збір покласти на рахунок держави. На підставі ст.ст. 20, 24, 80, 84, 104-105, 110, 112-115, 141, 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial