Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

02.07.2024 представник позивачки адвокат Любченко Т.С. звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити, що розмір часток співвласників у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 4810136300:03:013:0045, площею 0,0607 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд складають: [PERSON] (батько позивачки - спадкодавець) 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/6 частка, [PERSON] 1/6 частка; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 4810136300:03:013:0045, площею 0,0607 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Вимоги позову мотивувала тим, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , який за життя склав заповіт своїй донці [PERSON] та заповів належне все йому на день смерті майно позивачці. У встановленому законом порядку позивачка одержала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , який увійшов до складу спадщини після смерті її батька. Крім того до складу спадкового майна увійшла частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4810136300:03:013:0045 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала померлому та відповідачам у справі згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.03.2012. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку нотаріусом позивачці було відмовлено, оскільки один із співвласників [PERSON] виділив в натурі належну йому на праві спільної часткової власності частку спірної земельної ділянки, якій було присвоєно новий кадастровий номер. В результаті виділу змінилися частки інших співвласників земельної ділянки по [ADDRESS] , у зв`язку з чим нотаріусу неможливо встановити склад спадкового майна після смерті батька позивачки. Суд своєю ухвалою від 05.07.2024 відкрив провадження та призначив справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Суд своєю ухвалою від 05.02.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивачки не з`явилася, надала заяву про проведення розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали у повному обсязі, не заперечували щодо їх задоволення. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 837964 від 13.03.2012 та додатку до державного акту серії ЯК № 837964 співвласниками земельної ділянки загальною площею 689 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4810136300:03:013:0004 є: [PERSON] 1/4 частки, [PERSON] 1/4 частки, [PERSON] 1/4 частки, [PERSON] 1/8 частки та [PERSON] 1/8 частки, що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 244544446 від 16.02.2021. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.06.2021 у справі № 487/1487/21 [PERSON] було виділено в натурі 1/4 частку земельної ділянки площею 82 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Згідно із\~витягом з\~Державного земельного\~кадастру про\~земельну ділянку\~від 17.09.2021\~№ НВ-4812123732021\~площа земельної\~ділянки,\~що розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] становить 607 кв.м, має кадастровий номер 4810136300:03:013:0045 та цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Тобто із наведеного вище слідує, що після виділення в натурі [PERSON] частки із спірної земельної ділянки, площа земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка лишилася у праві спільної часткової власності зменшилася та частки співвласників відповідно становлять: [PERSON] 1/3 частки, [PERSON] 1/3 частки, [PERSON] 1/6 частки та [PERSON] 1/6 частки. Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі статтею 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів і єдністю об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. У статті 88 ЗК України визначено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Отже, враховуючи наведене вище, а також те, що після виділу в натурі одному із співвласників його частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , її площа зменшилася без зміни її цільового призначення, а у інших співвласників, відповідно, частки у праві спільної часткової власності змінилися, суд доходить до висновку, що вимоги щодо перерозподілу часток співвласників у праві спільної часткової власності на спірну земельну ділянку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 24.08.2023 серії [NUMBER] . Відповідно до копії спадкової справи № 54/2023, яка була заведена 04.09.2023 після смерті [PERSON] , вбачається що 14.05.2024 представник [PERSON] [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Яценко К.Л. із заявою про отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке складається з: житлового будинку [ADDRESS] ; 1/4 частки в праві спільної часткової власності на земельну ділянку [ADDRESS] . 14.05.2024 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Яценко К.Л. було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 547, на житловий будинок [ADDRESS] . При цьому приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Яценко К.Л. своєю постановою від 14.05.2024 вих. № 87/02.31 відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частку в праві спільної часткової власності на земельну ділянку [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про поділ об`єкта нерухомого майна, зареєстрований 17.09.2021, та про погашення права власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У частині 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Крім того у статті 1296 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто звернення до суду може мати місце в разі відмови нотаріусом у видачі свідоцтва з таких підстав, які унеможливлюють його видачу, оскільки підстави нотаріальної відмови не можуть бути усунуті спадкоємцями. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Отже, враховуючи викладене вище, а також те, що [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті батька та отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , з метою захисту прав позивачки, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved