Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Зміст позовних вимог та заперечень викладених у відзиві. Позивач звернувся до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] [INFO] . Також просить стягнути з відповідачки судові витрати які складаються з судового збору в розмірі 1211 гривень 20 коп. та витрат за проведення судової - психологічної експертизи в розмірі 25000 гривень. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] вказує, що від шлюбу з відповідачем у них є дві дитини: малолітній [PERSON] , [INFO] та неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між сторонами, на підставі рішення суду від 20.11.2013, діти залишились проживати з відповідачем. З приводу можливості бачити дітей між позивачем та відповідачем виникали конфлікти, оскільки [PERSON] була проти спілкування дітей з батьком. Відповідач з кінця 2013 року почала проживати з іншим чоловіком - [PERSON] з яким одружилась 21.01.2015. [PERSON] застосовував насильство до [PERSON] та позивач забрав дитину до себе. З жовтня 2014 року [PERSON] проживає з позивачем. Іншу дитину ( [PERSON] ) забрала до себе бабуся - [PERSON] (матір відповідачки) і з 2017 по 2021 він проживав з нею. А в 2021 році, [PERSON] проживав також з позивачем. З приводу проживання дітей та відносин подружжя з цього питання, [PERSON] та [PERSON] уклали мирову угоду, яку затверджено ухвалою суду від 27.04.2015.Сторонами в угоді врегульовано, що [PERSON] проживає із батьком (позивачем), а [PERSON] проживає із матір`ю (відповідачем). Однак, відповідач не виконувала умови угоди і [PERSON] проживає із бабусею. Відносно [PERSON] (чоловіка відповідачки) було порушено кримінальне провадження та 12.03.2016 Переяслав - Хмельницьким міськрайонним судом був ухвалений вирок, яким [PERSON] засуджено за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Потерпілим в цьому кримінальному провадженні був визнаний [PERSON] , як батько дитини якій заподіяні легкі тілесні ушкодження. Позивач вказує, що з моменту проживання [PERSON] разом із ним (з 2014 року), відповідачка жодного разу не відвідала дитину, не приїздила до дитячого садка або школи, не привітала [PERSON] із святами та днями народжень, не цікавилась потребами дитини. До того ж, [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків (ч. 1 та ч. 2 ст. 184 КУпАП), має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 316294 гривень 00 коп. Така поведінка відповідачки стала наслідком того, що [PERSON] не сприймає відповідача як матір і не цікавиться її життям. Позивач, задля з`ясування відношення дитини до матері та розуміння її свідомості, в контексті відношення [PERSON] до [PERSON] , провів судово-психологічну експертизу. Під час спілкування з експертом-психологом дитина вказала, що майже не пам`ятає як виглядає його біологічна матір, і не одразу згадав ім`я відповідачки. У відзиві на позов, поданому представником відповідачки містяться заперечення проти позовних вимог із проханням відмовити в задоволенні позову. Зміст заперечень зводиться до того, що між сторонами в справі 27.04.2015 була укладена мирова угода, предметом якої було визначення постійного місця проживання [PERSON] разом із позивачем, а [PERSON] разом із відповідачкою. За змістом цієї угоди, [PERSON] та [PERSON] здійснюють свої батьківські права самостійно і не висловлюють претензій один до одного щодо стягнення аліментів. Дана мирова угода була затверджена судом. Однак, всупереч умовам угоди, позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачки аліментів на утримання [PERSON] та 01.07.2021 судом було видано судовий наказ. В подальшому, 20.09.2023 зазначений судовий наказ було скасовано рішенням Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду в зв`язку з нововиявленими обставинами, якими є мирова угода, про існування якої суд на момент видачі судового наказу [PERSON] не повідомив. Адвокат Васюхно В.О. вказує, що [PERSON] не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а діє відповідно до умов угоди. Крім того, представник відповідача вказує, що позивач чинить перешкоди в спілкуванні [PERSON] з відповідачкою, і саме тому вона позбавлена можливості відвідувати сина. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити посилаючись на положення статті 164 СК України. Позивач також підтримав позовні вимоги. Вказали, що відповідач загалом самоусунулась від виховання обох своїх дітей. [PERSON] із 2017 року проживає із бабусею - [PERSON] , яка дозволяє [PERSON] відвідувати та спілкуватись із дитиною. У 2021 році [PERSON] проживав із позивачем. На даний час [PERSON] та [PERSON] проживають за кордоном. Стосовно [PERSON] , який проживає з позивачем останні сім років, то [PERSON] ні в який спосіб за цей період не потурбувалась про його фізичний та духовний розвиток, не поцікавилась потребами дитини. Позиція сторони позивача зводиться до того, що наявність мирової угоди не позбавляє відповідача материнського обов`язку приймати участі у житті дитини, займатись її вихованням та цікавитись потребами. В даній ситуації, позивач та його представник вказують на повну байдужість [PERSON] до [PERSON] . Всі витрати пов`язані з потребами дитини несе позивач. Щодо доцільності такого рішення, як позбавлення батьківських прав, позивач пояснив що у його сина [PERSON] згодом можуть з`явитись відповідні обов`язки стосовно [PERSON] , як у дитини яка повинна підтримувати своїх непрацездатних батьків, і на його думку, [PERSON] не повинен їх нести, з урахуванням відношення позивачки до нього. Крім цього, теперішня дружина позивача добре ставиться до дитини, та [PERSON] сприймає [PERSON] , як матір. Представник відповідача в ході своїх пояснень суду зазначив, що позивач чинив перешкоди [PERSON] у її спробах спілкуватись із сином. Зокрема те, що вона не вітає [PERSON] із святами та днями народжень, Васюхно В.О. пояснив тим, [PERSON] заборонив дитині спілкуватись із матір`ю. Вказав, що коли [PERSON] навчався в садочку, [PERSON] приходила до нього декілька разів, а саме у вересні та грудні 2016 року. Те, що [PERSON] жодного разу не відвідала ліцей, де зараз навчається [PERSON] , представник відповідача пояснив тим, що відповідач у 2017 році переїхала до м. Хмельницький, Хмельницького району і з того часу проживає там. Щодо того, що [PERSON] не цікавиться інтересами дитини, Васюхно В.О. заперечив, вказавши що його клієнт зв`язувалась в телефонному режимі з викладачем ліцею (з ким саме і коли саме, вказати не зміг) та обізнана що дитина цікавиться гімнастикою та відвідує шкільний гурток. Сторона позивача, при цьому звернула увагу на те, що жодних доказів цих доводів суду не надано. Представнику відповідача це відомо лише зі слів [PERSON] , яка жодного разу не з`явилась в судові засідання. На запитання Васюхно В.О. , чому [PERSON] не бажає прибути до суду і самостійно висловити свої заперечення, адвокат пояснив, що вона не може прибути в силу сімейних обставин. Васюхно В.О. додав, що явка відповідача судом обов`язковою не визнавалась, клопотання про це не заявлялось, стороною відповідача подані всі наявні докази. Відповідач до суду не з`явилась. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Переяславської міської ради підтримала позовні вимоги. Пояснила, що у 2014 році до них звертався [PERSON] з проханням сприяти йому в побаченні з дітьми. За участі Органу був встановлений графік спілкування та побачень позивача з дітьми. З жовтня 2014 року [PERSON] проживає з батьком. У 2015 році сторони дійсно уклали мирову угоду в якій визначили, що старший син буде проживати з батьком, а молодший з матір`ю. До 2024 року жодних звернень до Служби у справах дітей від позивача чи відповідача не надходило. У травні 2024 року, [PERSON] звернувся до служби із заявою про обстеження умов проживання. Як представник органу, [PERSON] приймала участь у обстеженні цих умов та встановили, що дитина проживає з батьком і забезпечена всім необхідним. З матір`ю [PERSON] не спілкується, при цьому наявність перешкод у спілкуванні чи будь-яких заборон [PERSON] спілкуватись із [PERSON] з боку Служби не встановлено. На запитання суду, як встановили саме відсутність перешкод чи інших заборон з боку позивача у спілкуванні дитини з матір`ю, [PERSON] пояснила, що після того як поступило звернення про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , цим питанням почала займатись комісія із захисту прав дитини при виконавчому комітеті Переяславської міської ради. Перше засідання комісії скликалось у серпні 2024 і в телефонній розмові [PERSON] повідомляла, що [PERSON] чинить їй перешкоди у спілкуванні з [PERSON] , на що їй повідомили що до складу комісії входить і представник ювенальної поліції, і просили її приїхати обіцяючи приділити їй увагу, не допустити поведінкових зловживань з боку [PERSON] та розібратись в ситуації. Втім, на засідання комісії вона не прибула. Засідання комісії перенесли на вересень 2024 і знов зв`язались із [PERSON] та запросили її прибути. Відповідач не прибула і на друге засідання комісії. При цьому вона не надала жодних доказів неможливості своїх неявок, не просила відкласти засідання. ЇЇ повідомлення про начебто заборону дитині з боку [PERSON] спілкуватись з нею не знайшли жодного підтвердження. Про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] складено відповідний висновок, який надано суду. Позицію викладену в цьому висновку, представник Служби підтримала. Рух справи в суді. Вказана позовна заява надійшла до суду 13.09.2024. Після виконання судом вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, ухвалою від 10.10.2024 справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Підготовче засідання у справі закрите 27.11.2024 та справа призначена до судового розгляду, про що постановлена відповідна ухвала. Розгляд справи здійснювався в порядку загального позовного провадження. З досліджених у судовому засіданні доказів встановлено наступне. Свідки сторони позивача показали наступне. В судовому засіданні, [PERSON] вказав, що він є хрещеним старшого сина - [PERSON] . З сім`єй [PERSON] знайомий з 2007 року. Позивач та відповідач у 2013 розірвали шлюб. З 2014 року молодший син [PERSON] проживає у позивача. Причиною цього стало побиття дитини співмешканцем [PERSON] - [PERSON] , про що йому відомо зі слів позивача. Пояснив, що відповідач, після того, як вона створила іншу сім`ю, зовсім не цікавиться життям [PERSON] . Переїхала жити до іншої місцевості. З 2013 року свідок не бачив відповідачки. Відносини з [PERSON] у свідка не погані, вони не сварились, просто перестали спілкуватись. Його хрещеник [PERSON] проживає з 2017 року з бабусею - [PERSON] . Якийсь час [PERSON] також проживав у [PERSON] . Про існування мирової угоди свідку не відомо. Свідок зазначив, що бачить [PERSON] часто і спілкується із ним. Дитина уникає розмов про матір. Особисто він не бачив, щоб на протязі останніх 10 років [PERSON] приїздила до сина, або ж вітала його із святами та днями народжень. Свідок [PERSON] повідомив суду, що [PERSON] є хрещеною його сина [PERSON] і їх сім`ю він знає давно. Підтвердив те, що після розірвання шлюбу, діти спочатку проживали з відповідачкою, потім був факт побиття [PERSON] співмешканцем відповідачки - [PERSON] і позивач з відповідачем домовились про те, що [PERSON] проживає з матір`ю а [PERSON] із батьком. Про факт побиття [PERSON] свідку відомо безпосередньо, оскільки він виступав свідком обвинувачення у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] . Із [PERSON] у свідка дружні відносини і вони продовжують спілкуватись, оскільки донька свідка - [PERSON] ходила в однин садочок і ходить зараз до однієї школи (ліцей ім. [PERSON] ) із [PERSON] . Діти сидять за однією партою та ходять один до одного в гості (будинки розташовані поруч). [PERSON] свідок бачить часто. При цьому, [PERSON] він а ні в садочку, а ні в школі жодного разу не бачив. На зборах батьків присутній [PERSON] . Приходячи до них додому свідок жодного разу, на протязі приблизно останніх семи років, не бачив відповідача і не чув про те, що [PERSON] відвідувала дитину, або ж цікавилась справами [PERSON] . Вихованням дитини займається батько та його дружина [PERSON] . Також дитиною опікується бабуся (матір позивача). Знає, що старший син - [PERSON] проживає з бабусею - матір`ю відповідачки, яка дозволяла приїздити [PERSON] до батька з братом. Свідок [PERSON] повідомила, що є матір`ю позивача, а [PERSON] доводиться їй онуком. [PERSON] опікається батько, з яким дитина проживає з 2014 року. Після того, як чоловік відповідачки побив [PERSON] , позивач забрав його до себе. Відповідачку свідок на бачила з 2015 року. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] не телефонує до дитини та не цікавиться його життям. Аналогічні свідчення дав суду рідний брат позивача - [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вона одружена з позивачем і вони разом із [PERSON] проживають однією сім`єю з 25.02.2022 року. Познайомилась вона з дитиною з 2021 року, коли позивач приїхав до неї додому знайомитись з її батьками і взяв із собою сина. Дитина була замкнута і ставилась із недовірою. Згодом [PERSON] почав спілкуватись із нею і зараз у них добрі відносини. Додала, що у дитини була психологічна травма. Природу цієї травми вона пояснити не може. Стосовно відносин [PERSON] з [PERSON] , свідок пояснила, що відповідачка не телефонує та не приїжджає до сина, принаймні вона з лютого 2022 (з часу з якого вони проживають разом) не бачила [PERSON] та не спілкувалась із нею, а дитина в свою чергу не тільки не бажає спілкуватись із матір`ю, а й взагалі спілкуватись на тему їх відносин. Всі заявлені стороною позивача свідки одностайно стверджували про те, що [PERSON] не зверталась до них із питанням про налагодження контакту із [PERSON] , та жодному з них невідомо про створення з боку [PERSON] будь-яких перешкод для спілкування відповідачки із сином. Заявлений стороною відповідача свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є бабусею відповідачки, та відповідно, прабабою малолітнього [PERSON] . Стосовно їх відносин з [PERSON] , свідок вказала, що дитини «налаштована» так, що при зустрічі з нею не вітається. В такому відношенні дитини до неї, звинувачує позивача. Стосовно участі [PERSON] у житті [PERSON] , свідок вказала суду, що позивач перешкоджає спілкуванню відповідачки із сином та також не дозволяє спілкуватись [PERSON] із свідком. Заявила про випадки домашнього насильства з боку позивача. На запитання сторони позивача [PERSON] відповіла, що а ні вона, а ні її онука не звертались до поліції та до органів опіки з питань усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки не бажали розголошення сімейних сварок. Також, [PERSON] дала відповідь, що не пам`ятає обставин кримінальної справи, де предметом судового розгляду було побиття дитини чоловіком її онуки. Також, свідок зазначила, що не обізнана про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Повідомила, що її онука (відповідач) цікавилась життям дитини, та відвідувала дитячий садок, де виховувався [PERSON] , але в 2018 році переїхала проживати в іншу область України, а не приїзжає до дитини, оскільки цього їй не дозволяє [PERSON] . На запитання позивача чому онука свідка не приїжджала на засідання комісії Органу опіки, де вирішувалось питання доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, свідок відповісти не змогла. На запитання суду, чому відповідач не з`явилась в жодне судове засідання, [PERSON] дала відповідь, що мабуть у [PERSON] багато роботи та їй далеко їхати. Письмові докази. Позивач та відповідач уклали шлюб 24.11.2007 року (актовий запис №439, зроблений відділом РАЦС Переяслав - Хмельницького МУЮ). [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що зазначено у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 09.08.2011 та про що зроблено актовий запис №236 (а.с. 19). Рішенням Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду від 20.12.2013 (справа № 373/2968/13) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21-22). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 21 січня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що зроблено актовий запис №07. [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.20). Рішенням виконавчого комітету Переяслав - Хмельницької міської ради №320-19 від 30.07.2014, за наслідками заяви позивача, було надано висновок та визнано доцільною участь [PERSON] у вихованні синів [PERSON] та [PERSON] шляхом встановлення днів та годин для побачення з ними та спілкування (а.с. 23-25). [PERSON] зверталась до суду із позовом до [PERSON] в якому ставила питання відібрання дітей. Однак, в ході розгляд цього питання судом, 27.11.2014 виконавчий комітет Переяслав - Хмельницької міської ради прийняв рішення про негайне відібрання дітей у [PERSON] та передачу їх батьку. При цьому, підставою для прийняття такого рішення стало дослідження обставин застосування насильства (побиття) з боку [PERSON] малолітнього [PERSON] . В ході розгляду даної цивільної справи (№373/2929/14) судом здобуто достатньо доказів не здійснення [PERSON] належного догляду за дітьми та не створення для них безпечної обстановки в сім`ї. За наслідками розгляду справи, рішенням суду від 12.12.2024 в задоволенні позову було відмовлено (а.с.26-28). Ухвалою суду від 27.04.2015 (справа №373/3346/14) було затверджено мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] (а.с.29). За змістом мирової угоди, її сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) домовились про те, що їх син [PERSON] до досягнення ним повноліття буде проживати разом з матір`ю [PERSON] , а син [PERSON] до досягнення ним повноліття буде проживати з батьком [PERSON] . Сторони також констатували, що відповідно до вимог СК України вони будуть піклуватися про стан здоров`я дітей, при перших ознаках захворювання невідкладно звертатися за медичною допомогою, піклуватися про фізичний, духовний та моральний розвиток дітей, дбати про одяг, їжу та інші необхідні речі для нормального розвитку дітей, забезпечити їм достатній рівень освіти. Також визначили, що кожен з них здійснює свої батьківські права, приймає участь у вихованні та утриманні дітей без будь-яких обмежень. Також визначили, що кожна із сторін не претендує на стягнення аліментів на утримання дітей, а [PERSON] відкликає наявний виконавчий лист про стягнення аліментів із [PERSON] . У випадку невиконання Угоди в добровільному порядку, вона буде виконуватись примусово в порядку Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.30,31) Вироком Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду від 12.03.2016 [PERSON] засуджено за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Подією злочину було побиття [PERSON] малолітнього [PERSON] та спричинення йому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.32-39). Завідуюча та вихователі дошкільного навчального закладу №10 «Любавонька» 15.01.2016 надали інформаційну довідку про участь батьків в житті, розвитку та вихованні дитини [PERSON] , з якої вбачається, що дитина проживає з позивачем, який бере активну участь у вихованні та розвитку дитини. Мати життям та розвитком дитини не цікавиться. Садочок відвідала 1 раз на свято « [PERSON] », відвідала сина і провела з ним 10 хвилин, після чого хлопчик повернувся до групи (а.с. 47). Психологічно - педагогічна характеристика [PERSON] , яку дали завідуюча та вихователі ДНЗ «Любавонька» містить інформацію, що з першого дня відвідування садочка, [PERSON] був боязливим і не йшов на контакт із дорослими. На момент видачі характеристики став розмовляти вільно, однак замкненість та боязливість залишились (а.с.48). Директором загальноосвітньої школи №7 та класним керівником [PERSON] , 15.01.2018 дана інформаційна довідка про те, що батько дитини відвідує батьківськи збори та позашкільні заходи, створює необхідні умови для розвитку та виховання сина. Мама, [PERSON] приходила до школи лише одного разу, напередодні Нового року (а.с.49). З інформаційної довідки №185 від 22.04.2024 виданої директором Переяславського ліцею ім. В. Мономаха за підписом також і класного керівника учня 7-Б класу [PERSON] вбачається, що його мама [PERSON] участі у вихованні дитини не бере. За час навчання жодного разу не з`явилась у школі, батьківські збори не відвідувала, з вчителями та класним керівником не спілкувалась. Всіма питаннями пов`язаними з навчанням і організацією шкільного життя [PERSON] , займається його батько [PERSON] (а.с. 51). 10.06.2022 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , в підтвердження чого надано копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.53). За місцем свого проживання [PERSON] характеризується з позитивного боку (а.с.54). З відповідей на адвокатські запити, наданих начальником Переяслав - Хмельницького ВП ГУНП в Київській області від 22.12.2016 вбачається., що [PERSON] на протязі 2016 року 1 раз притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 с т. 184 КУпАП, яка передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей. Також [PERSON] 1 раз притягувалась до адміністративної відповідальності 24.01.2017 року за ч. 2 ст. 184 КУпАП за повторне протягом року вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с.57, 58, 68-69). В протоколі №8 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 25.11.2016 (в пункті VІ) відображено розгляд клопотання міського центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді, щодо неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] . Серед іншого вказано, що [PERSON] зловживає спиртними напоями. Старша дитина [PERSON] проживає разом із батьком. Молодший син [PERSON] боїться матір, знаходиться у бабусі [PERSON] та не бажає повертатись до [PERSON] . За наслідками розгляду цього питання, комісією було вирішено тримати сім`ю на контролі та клопотати про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків (а.с. 63-65). За місцем фактичного проживання [PERSON] характеризується посередньо (а.с.79). Службою у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради, з метою вивчення питання виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків, 28.05.2024 були обстежені умови проживання позивача, про що складено Акт. З наданого акту від 28.05.2024 убачається, що [PERSON] проживає разом із батьком та мачухою [PERSON] . Спілкується з бабусями та своїм молодшим братом. Забезпечений всім необхідним для життя та розвитку. Матір - [PERSON] , [PERSON] не бачив давно і не спілкувався з нею. Батько не забороняє спілкування сина з біологічною матір`ю, однак сама мати [PERSON] спілкування не пропонувала (а.с. 83-86). Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується розрахунком №45062 від 01.07.2024 (а.с. 89-90). ТОВ «Незалежним інститутом судових експертиз», за зверненням позивача було проведено судово-психологічну експертизу. Для вирішення експертам були поставлені такі питання: Які індивідуально - психологічні особливості має [PERSON] .?; Який його психоемоційний стан?; Хто з дорослих утворює соціально-підтримуюче оточення для [PERSON] ; Яке ставлення дитини до біологічної матері [PERSON] .?; Як проявляється у [PERSON] прихильність до матері?; Яким чином виховна поведінка [PERSON] впливає на розвиток [PERSON] та його емоційний стан? З висновку експерта №10396 від 06.08.2024 за результатами проведення судової - психологічної експертизи вбачається, що дитина [PERSON] [INFO] активна, контактна, емоційно врівноважена дитина рівень розвитку якої відповідає віковим стандартам. Соціально-підтримуюче становище дитини [PERSON] становлять його батько [PERSON] , брат [PERSON] та дружина батька [PERSON] . Дитина емоційно прив`язана до батька. Виховна поведінка батька проявляється у піклуванні, позитивному та стабільному батьківському відношенні до [PERSON] і формуванні у дитини відчуття психологічного благополуччя. Дитина появляє значиме позитивне ставлення до старшого брата та дружини батька. Дитина [PERSON] не проявляє ознак біологічної прив`язаності до біологічної матері [PERSON] та втратив з нею емоційний зв`язок внаслідок відсутності з 2015 року виховної поведінки та ознак піклування про нього. (а.с.94-101). З договору №061/06-24 про проведення психологічної експертизи вбачається, що вартість експертного дослідження становить 25000 гривень. З акту про надання послуг убачається, що експертні послуги фактично надані, а в підтвердження сплати на рахунок ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» зазначеної вище суми, позивачем надано рахунок-фактуру №1206242 від 12.06.2024, платіжну інструкцію та платіжний чек (а.с.102-108). Позивачем долучено до заяви фотографії [PERSON] , на яких дитина зображена з численними гематомами на обличчі. Ці знімки в судовому засіданні [PERSON] прокоментував, як стан його сина, якого він забрав 15.10.2014 року у відповідача, після побиття дитини співмешканцем позивача - [PERSON] (а.с.115-118). Виконавчий комітет Переяславської міської ради надали суду рішення про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №381-15 від 17.09.2024 та сам Висновок, згідно із яким орган опіки та піклування Переяславської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с. 129-131). Суд приймає подані докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Норми права, що підлягають до застосування судом. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В своїй постанові у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Висновки суду. Суд вбачає, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовилась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до [PERSON] , [INFO] , не цікавиться його долею протягом останніх семи років, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, контакту з ним не підтримує, що має наслідком порушення прав дитини на належне батьківське виховання. В матеріалах справи, як докази винної поведінки відповідача по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , яка проявляється в небажанні відповідача виконувати свій батьківський обов`язок, щодо виховання сина, міститься інформація викладена у Висновку органу опіки та піклування від 17.09.2024, інформація повідомлена свідками, які допитані в судовому засіданні та інформація викладена в довідці дошкільного навчального закладу та довідці виданих ліцеєм, де наразі навчається [PERSON] . Судом також приймається інформація викладена у висновку експерта №10396 від 06.08.2024 за результатами проведення судової - психологічної експертизи про те, що дитина [PERSON] не проявляє ознак біологічної прив`язаності до біологічної матері [PERSON] та втратив з нею емоційний зв`язок внаслідок її відсутності з 2015 року виховної поведінки та ознак піклування про нього Аналогічні дані, в контексті ставлення дитини до відповідача, повідомили допитані в судовому засіданні свідки заявлені позивачем. Доводи сторони відповідача про обмеженість обов`язків [PERSON] , з урахуванням мирової угоди укладеної між [PERSON] та [PERSON] , що затверджена ухвалою суду від 27.04.2015 (справа №373/3346/14) в контексті її звільнення від претензії на аліментні платежі, не пояснюють таку поведінку [PERSON] як повна її відсутність в житті сина на протязі семи років. Окрім того зазначеною вище мировою угодою, закріплені і обов`язки кожного з батьків, які відповідають положенням СК України, і зобов`язують обох батьків піклуватися про стан здоров`я дітей, піклуватися про фізичний, духовний та моральний розвиток дітей, дбати про одяг, їжу та інші необхідні речі для нормального розвитку дітей, забезпечити їм достатній рівень освіти. Цими обов`язками відповідач свідомо нехтує. Твердження представника відповідача про перешкоди з боку [PERSON] у спілкуванні сина з матір`ю підтверджені показами єдиного свідка заявленого представником відповідача - [PERSON] , яка є бабусею відповідачки. Втім, в який конкретно спосіб чинились перешкоди, свідок пояснити не змогла. Сукупність інших доказів, дане твердження повністю спростовують. Той факт, що відповідач взагалі не спілкувався із [PERSON] на протязі останніх десяти років, стороною відповідача не заперечувався. В ході судового розгляду відповідач не прибувала в судові засідання. В запереченнях проти позову, висловлених представником відповідача, зазначено про необґрунтованість позову з мотивів мстивості та меркантильності позивача, однак жодним чином не вказано про бажання відповідачки змінити поведінку в контексті спілкування із дитиною та її виховання. За таких підстав суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і про необхідність їх задоволення як таких, що сприяють якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вирішення судових витрат. Судові витрати понесені позивачем, складаються із витрат із сплати судового збору в розмірі 1211 гривень 20 коп. та витрат за проведення судової - психологічної експертизи (висновку експерта №10396 від 06.08.2024) в розмірі 25000 гривень, які в силу п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved