Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

19 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , вказуючи на ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі чатини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь опікуна на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 07 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис. В даному шлюбі народжилась [PERSON] , [INFO] . Тобто, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Ці відомості підтверджуються свідоцтвом про народження дитини серія [NUMBER] , виданим 19.05.2010р. виконкомом Білокриницької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. Мати дитини, [PERSON] є сестрою матері позивачки. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Дитина після смерті матері проживала з батьком та його матір`ю в м. Миколаєві. Разом з ними проживав брат відповідача. Дитиною опікувалася бабуся, але вона померла в 2018 році. Влітку 2018 року відповідач зателефонував позивачці, та запропонував забрати дитину, або він здасть ії до дитячого будинку. Дитину, позивачка, забрала жити до себе. З того часу [PERSON] почала навчатись в Снігурівській загальноосвітній школіІ-ІІІ ступенів № 1 Снігурівської міської ради. Згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом від 09.07.2020 р. зареєстровано в реєстрі за № 220, відповідач надав згоду на проживання його дитини [PERSON] [INFO] у двоюрідної сестри його дочки [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Також відповідач зазначив, що позивачка зобов`язана приймати усі необхідні рішення стосовно дитини, в тому числі що стосуються її навчання, визначення навчального закладу, в разі необхідності вжити заходи для збереження життя і здоров`я дитини. Оскільки відповідач повідомив, що не має коштів, відповідачка оплатила послуги нотаріуса та проїзд відповідача в громадському транспорті. За дитину, батько, нічого не запитував. З того часу позивачка та дитина відповідача не бачили, дитиною він не цікавиться, не телефонує, з нею не спілкується, отримує державну допомогу у зв`язку з втратою годувальника, але ніяких коштів не надає дитині, її матеріально не утримує. Відповідач не приймає участі у житті та вихованні своєї дитини а також не надає матеріальної допомоги в ії утриманні, не піклується про дитину, не цікавиться нею, її розвитком, станом здоров`я, успіхами та проблемами. Виходячи з викладеного, відповідач не виконує без поважних причин покладені на нього законом батьківські обов`язки. Таке ставлення до дитини позбавляє її належним чином придбавати життєві навички, негативно впливає на її подальший психічний та духовний розвиток. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Крім цього, позивач вказала що відповідач дитиною не цікавиться, усунувся від приймання участі у вихованні та утриманні дитини. З дитиною не спілкується, хоча знає місце її проживання та номера засобу зв`язку. Якщо, декулька років назад і зрідка телефонував то в стані алкогольного сп`яніння. Останній раз бачив дитину на її день народження, коли дитині було десять років, і то ця зустріч тривала лише 10 хв, хоча позивач і просила його залишитись. Коли дитину від нього забрали то у дитини були проблеми з здоров`ям, відчувалось що дитина недоїдала та була запущена. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив. Представник органу опіки та піклування Снігурівської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов. Також до суду було надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого розпорядженням Снігурівської міської військової адміністрації Баштанського району Миколаївської області № 4 -р/в, від 06 січня 2025 року. Крім цього зазначила, що батько усунувся від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини. Створив загрозу її життю під час проживання дитини з ним, не забезпечив та не здійснив вивезення дитини з під час окупації м. Снігурівка. Ні цікавиться дитиною, не забезпечує розвиток дитини. Крім цього, дії батька чи скоріш бездіяльність останнього відносно дитини, призводить до несвоєчасного документування дитини відповідними документами. Малолітня [PERSON] в судовому засідання пояснила, що хоча відповідач являється її батьком, однак вона його не вважає своїм батьком. Останній раз бачила батька коли їй було 10 років. Останній самоусунувся від її виховання, утримання, забезпечення розвитку. Останній раз батько дзвонив на початку 2022 року, однак суті розмови не пам`ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являється класним керівником [PERSON]. З батьком дівчинки не знайома, він ніколи не приїжджав та не телефонував. Вважає, що батько з дитиною не спілкується, не цікавиться її життям. Дитина є доброзичливою, позивач створила для неї гарні умови для проживання, навчання, розвитку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що разом працювала з позивачем. Дівчинку знає з восьми років. Знає, що коли бабуся дитини померла, то її батько передзвонив позивачці, щоб та забрала дитину в свою сім`ю, бо в іншому випадку він віддасть дитину в інтернат. Відносини позивачки з дитиною добрі, як дитини з мамою. Дитина ніколи не розмовляє про батька. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія [NUMBER] , виданим 19.05.2010р. виконкомом Білокриницької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Її батьки: батько - [PERSON] , [INFO] , мати - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19.05.2010 ввиконавчим комітетом Білокриницької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області. (а.с.5) Шлюб між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 07.11.2008р. Після реєстрації шлюбу матері дитини присвоєно прізвище " [PERSON] ". (а.с.6) Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 22.11.2011р., виконавчим комітетом Білокриницької сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, мати дитини- [PERSON] , померла [INFO] . (а.с.12) Згідно заяви [PERSON] , засвідченої приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Миколаївської області Шульгою Т.В., зареєстрованої в реєстрі за № 220 від 09.07.2020 року батько дав згоду на тимчасове проживання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] у двоюрідної сестри його дочки- [PERSON] [INFO] . Актом обстеження матеріально-побутових умов від 09.10.2024 р. встановлено, за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та діти: [PERSON] [INFO] , учень 11 класу, [PERSON] [INFO] , учень 11 класу, [PERSON] [INFO] , учениця 9 класу. Умови проживання, навчання, харчування створені, житло облаштоване відповідно до потреб дітей. В наявності є всі комунікації.(а.с.15) Родинні відносини дитини та позивачки, яка являється двоюрідною сестрою [PERSON] підтвреджуються: витягом № 00047500069 від 16.10.2024 р. батьками [PERSON] є батько- [PERSON] та мати- [PERSON] ; свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 06.09.1965 р. [PERSON] народилася [INFO] , батько- [PERSON] та мати- [PERSON] ; витягом № 00030505107 від 23.04.2021 р. [PERSON] та [PERSON] 14.01.1986 р. зареєстрували шлюб, номер актового запису- №1. Прізвище дружини- " [PERSON] "; свідоцтвом про народження [NUMBER] від 06.03.1987 р. [PERSON] народилася [INFO] , батько- [PERSON] , мати- [PERSON] ; витягом № 00035973134 від 28.06.2022 р. [PERSON] та [PERSON] 28.07.2010 р. зареєстрували шлюб, номер актового запису- № 34. Прізвище дружини- " [PERSON] ". Відповідно до характеристики учениці 9-А класу [PERSON] , виданої директором Снігурівського ліцею № 1 Снігурівської міської ради, батько, [PERSON] , із дитиною не спілкується, в м.Снігурівка не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся. Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого розпорядженням Снігурівської міської військової адміністрації Баштанського району Миколаївської області № 4 -р/в, від 06 січня 2025 року, враховуючи інтереси дитини, на підставі пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування Снігурівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . (а.с.52-53). Встановивши обставини справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Аналіз наведеної норми свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому як найкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Таку правову позицію висловив ВС в справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21) від 26.04.2022 року. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсутність інтересу до дитини з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Враховуючи те, що згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, такий заперечень до суду щодо позовних вимог не надав, виявив байдужість до долі дитини, виконувати батьківські обов`язки бажання не виявив, до суду жодного разу не з`явився. З досліджених письмових доказів, які не спростовані відповідачем встановлено, що з 2018 року відповідач [PERSON] не приймає участі в житті неповнолітньої доньки, [PERSON] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечує донці необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умов для отримання дитиною освіти. Малолітня [PERSON] в судовому засідання пояснила, що хоча відповідач являється її батьком, однак вона його не вважає своїм батьком. Останній раз бачила батька коли їй було 10 років. Останній самоусунувся від її виховання, утримання, забезпечення розвитку. Останній раз батько дзвонив на початку 2022 року, однак суті розмови не пам`ятає. Така поведінка батька є винною по відношенню до дитини. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. З огляду на наведені обставини, суд визнає поведінку відповідача ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. ЄСПЛ неодноразово зауважував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати, дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині позбавлення позивача батьківських прав, слід задовольнити. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, вік його дитини, яка потребує необхідного забезпечення, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дитини, суд вважає, що [PERSON] слід щомісячно стягувати аліменти на утримання [PERSON] , в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідача. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу (про стягнення аліментів) в розмірі 1211,20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved