Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

22.08.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] , в наступних частках: на 1/4 частину, як за спадкоємцем за законом [PERSON] , який помер [INFO] ; на 1/4 частину, як за спадкоємцем за законом [PERSON] , який помер [INFO] ; на 1/2 частину, як за членом робочого двору. Також просить встановити факт, що померлий [INFO] [PERSON] , дійсно є її чоловіком і вони перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 29 липня 1980 року. При цьому позивач посилається на те, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за типом відносився до робочого двору та в ньому були зареєстровані та проживали вона позивач, її чоловік та їх діти. Так, їм з чоловіком, як членам робочого двору, належало по 1/2 частини від вищевказаного будинку. Після смерті чоловіка, його частину в будинку успадкувала вона та син [PERSON] , які є спадкоємцями за законом першої черги та прийняли спадщину в установленому законом порядку, але не оформили за собою спадкових прав. Після смерті сина, вона, позивач, як спадкоємець за законом першої черги також прийняла спадщину фактом спільного проживання, але коли вона звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтв на відповідні частки у житловому будинку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавців. Окрім цього в свідоцтві про смерть її чоловіка його прізвище записане « [PERSON] », в її паспорті прізвище - « [PERSON] », тому їй в судовому порядку необхідно довести факт перебування з чоловіком у зареєстрованому шлюбу. Вище перелічене стало приводом для звернення до суду з цім позовом. Ухвалою судді Висоцького С.О. від 27.08.2024 року було відкрито загальне позовне провадження та витребувано інформацію щодо заведеної спадкових справ відносно майна [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Копії спадкових справ [PERSON] та [PERSON] надійшли 16.09.2024 року. 19.11.2024 року за заявою позивача відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було визначено суддю Раца В.А. для розгляду справи, та ухвалою прийнято справу до провадження на стадії підготовчого судового засідання. Позивач [PERSON] в позовній заяві просить розглянути справу без її участі (а.с.4). Представник відповідача - Болградської міської ради Болградського району Одеської області Арнаутов М.І., який здійснює свої повноваження на підставі довіреності, надав 10.09.2024 року шляхом формування документу в системі "Електронний суд" заяву про розгляд справи без участі представника міської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо вимоги про визнання права власності члена робочого двору. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами [ADDRESS] відносився до суспільної групи робочий двір, тобто було спільним майном подружжя: голова домогосподарства [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , [INFO] , позивач по справі, також з ними в будинку були зареєстровані та проживали син [PERSON] та донька [PERSON] , що підтверджується довідкою вих.№305/02-40, виданою 31.07.2024 року старостою Виноградівського старостинського округу Болградської міської Наумовою О. (а.с.12). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема відповідно до Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженої з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Вказана Інструкція передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. В свою чергу, погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до положень нормативно-правових актів, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме: Технічних вказівок по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім`ї. Глава сім`ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім`ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім`ї, відносяться до господарства колгоспників. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України по цивільній справі №6-145цс13 Порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали у колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робочих або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до частини 1 статі 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а згідно із пунктом 4 частини 2 статті 16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення. За змістом частини 4 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до приписів статті 328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Тому судом встановлено, що власниками житлового будинку є (були) [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 за кожним. На підставі встановленого вимога про визнання права власності на 1/2 частину вище вказаного будинку за позивачем знайшла своє підтвердження, тому підлягає задоволенню. Щодо встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що мовою оригіналу (російською) « [PERSON] », [INFO] , та мовою оригіналу (російською) « [PERSON] », [INFO] , уклали між собою шлюб, про що Виноградівською сільською радою складено запис акту про укладення шлюбу № 16 від 29 липня 1980 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище мовою оригіналу (російською) « [PERSON] ». На підставі цього актового запису 29 липня 1980 року було видане свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с.9). За час сумісного життя у них народилися діти, в тому числі син [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Прізвище сина мовою оригіналу (російською) зазначено « [PERSON] ». Як вбачається з довідки вих.№305/02-40 від 31.07.2024 року, виданою старостою Виноградівського старостинського округу Болградської міської Наумовою О., на підставі записів з погосподарської книги за 1991-1995 років, особовий рахунок № [NUMBER] померлий [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] записані як чоловік та дружина (а.с.12). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 07 серпня 2020 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Одеса, на підставі актового запису №503 від 07.08.2020 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.10). Як вбачається з паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 22 лютого 2002 року Болградським РВ УМВС України в Одеської області, прізвище, ім`я та по батькові позивача « [PERSON] », [INFO] (а.с.8), тобто під час видачі позивачу паспорту громадянина України в 2002 році її прізвище було переведено на українську мову помилково, а саме замість вірного « [PERSON] » зазначено помилково « [PERSON] », що є перепоною в оформленні спадкових прав після смерті чоловіка. Встановлення даного факту для позивача має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. На підставі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення"(із змінами), заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Отримання паспорту громадянина України з вірним перекладом прізвища позивача, буде мати певні наслідки у виді доведення інших фактів, так як з 2002 року позивач користується паспортом з помилковим зазначенням її прізвища, тому єдиним способом захисту її інтересів в даному випадку, є встановлення даного факту. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлена вимога знайшла свої підтвердження та підлягає задоволенню. Щодо визнання права власності в порядку спадкування. Як вже було встановлено судом, [PERSON] помер [INFO] (а.с.10) та після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом першої черги, відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , позивач по справі, що було встановлено раніше, та син [PERSON] , які прийняли спадину шляхом проживання на момент смерті зі спадкодавцем за однією адресою, що відповідає вимогам ст.1268 ЦК України, та підтверджується: - свідоцтвом про народження сина серії [NUMBER] , яке видане 28 лютого 1974 року Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі актового запису №8 від 08 лютого1974 року, відповідно до якого його батьком на мові оригіналу (російської) є « [PERSON] » (а.с.9); - довідкою вих.№305/02-40, виданою 31.07.2024 року старостою Виноградівського старостинського округу Болградської міської ради Наумовою О. (а.с.12), з якої вбачається, що на момент смерті [PERSON] з ним в одному будинку проживали та були зареєстровані дружина [PERSON] та син [PERSON] ; - матеріалами спадкової справи №26/2021, яка заведена приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. 09.02.2021 року, відповідно до яких [PERSON] 09 лютого 2021 року звернулася до приватного нотаріуса з заявою за №70, та прийняла всю спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , також повідомила нотаріуса про іншого спадкоємця - сина померлого [PERSON] (а.с.37-47). Тобто спадщина між спадкоємцями розподілилася порівну по 1/4 частині житлового будинку, тому вимога про визнання за позивачем права власності на 1/4 частину після смерті чоловіка знайшла своє підтвердження та підлягає задоволенню. Надалі, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 08.11.2023 року Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), на підставі актового запису №657 від 08.11.2023 року,\~ [PERSON] , помер [INFO] (а.с.11). Спадкоємцем за законом першої черги, відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, після смерті [PERSON] є його мати [PERSON] , позивач по справі, яка прийняла спадщину шляхом проживання на момент смерті зі спадкодавцем за однією адресою, що відповідає вимогам ст.1268 ЦК України, та підтверджується: - свідоцтвом про народження сина серії [NUMBER] , яке видане 28 лютого 1974 року Жовтневою сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі актового запису №8 від 08 лютого1974 року, відповідно до якого його матір`ю на мові оригіналу (російській) є « [PERSON] » (а.с.9); - довідками старости Виноградівського старостинського округу Болградської міської ради Одеської області №185/02-76 т 184/02-76 від 30.04.2024 року (а.с.50, а.с.50 на звороті), з яких вбачається, що на день смерті [PERSON] постійно був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та з ним за цією адресою була зареєстрована та проживала тільки мати [PERSON] , позивач по справі; - матеріалами спадкової справи №178/2024, заведеною приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. 01.05.2024 року, з яких вбачається, що [PERSON] 01 травня 2024 року звернулася до приватного нотаріуса з заявою за №500, та просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина [PERSON] , також повідомила нотаріуса про відсутність інших спадкоємців (а.с.48-58). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] судом не встановлено. Постановами приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. №516/02.31 та №517/02.31 від 26.07.2024 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частки житлового будинку після смерті [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність житлового будинку спадкодавцям (а.с.27,28). Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1258 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як вбачається з вимог ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270, ч.3 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved