Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» в особі представника позивача Постольного О.Р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2013 по 30.09.2023\~р. за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована відповідач. У зв`язку з тим, що [PERSON] сплачує кошти за надані послуги не в повному обсязі, за вказаний період виникла заборгованість в розмірі 36646,12 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, та судові витрати в розмірі 2147,20 грн судового збору. Ухвалою суду від 18 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 09.04.2024 Заводським районним судом м. Запоріжжя було винесено заочне рішення у справі. Позовні вимоги Концерну "міські теплові мережі" задоволено. 11.12.2024 року ухвалою суду було скасоване заочне рішення. Справу було призначено до розгляду. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник Концерну «Міські теплові мережі» у позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, не заперечує про розгляд справи в заочному порядку. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнала у повному обсязі, через скрутне матеріальне становище просила розстрочити виконання рішення на 2 роки. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). Не зважаючи на відсутність договору між відповідачем та концерном, останній здійснював, у період виникнення спірних правовідносин з 01.10.2013 по 30.09.2023\~р. та продовжує надавати за адресою місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить як на споживачеві так і на теплопостачальній організації, не виключає можливість стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. 02 жовтня 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» розмістив на офіційному сайті індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. З 01.11.2021 року між концерном та відповідачем укладений типовий індивідуальний договір про надання послуги з теплової енергії, послуги гарячої води. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, у період з 01.10.2013 по 30.09.2023\~р. Концерном «МТМ» були надані, а відповідачем за вказаною адресою спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води без будь-яких зауважень щодо їхньої якості. У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 20, п. 5 ч. 2 ст. 7 Законів України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004 року та №2189-VIII від 09.11.2017 року відповідно (далі Закони України №1875-IV, №2189-VIII) споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. При цьому, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Проте, як зазначено позивачем у позові і проти чого не надано заперечень відповідачем, зобов`язання зі сплати спожитих послуг остання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 36646,12 гривень, що підтверджується відповідною довідкою та розрахунком (а.с14,15-19). У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст.ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, проаналізувавши позовні вимоги позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи заяву відповідача про розстрочення виконання судового рішення, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідачкою у заяві про розстрочення виконання рішення суду наведено достатньо доводів в обґрунтування скрутного матеріального становища та підтверджено неможливість своєчасного виконання нею рішення суду, шляхом сплати суми заборгованості єдиним платежем у повному розмірі. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Заводський відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 08.08.2013 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 241. Чоловік відповідачки - [PERSON] згідно копії трудової книжки 19.06.2023 був звільнений за станом здоров`я, за даними медичної документації має ряд захворювань та в період з 03.10.2024 по 10.10.2024, з 14.10.2024 по 22.10.2024 перебував на лікуванні, що вимагає значних матеріальних затрат. Відповідно до положень ст. 435 ЦПК України, зокрема, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Наведені відповідачкою обставини, на переконання суду, ускладнюють виконання рішення суду в частині сплати заборгованості у розмірі 36646,12 гривень одним платежем та обґрунтовують вимоги заяви, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе розстрочити відповідачці виконання рішення суду в цій частині строком на дванадцять місяців, шляхом сплати її розміру рівними частинами у сумі 3053,85 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили, про що зазначити у його резолютивній частині, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України. Згідно з ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що підлягає поверненню з державного бюджету позивачу 50% відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду, що становить 1073,60 гривень. Залишок сплаченого судового збору (1073,60 грн) підлягає стягненню з відповідачки.

Outcome: approved