Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] в його користь на утримання дочки аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка по справі являється його колишньою дружиною, з якою вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.09.2017 по 10.08.2021. Від шлюбу у них народилася дочка: [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з ним і знаходиться на його вихованні та утриманні. Рішенням Войнилівської селищної ради № 274 від 20.06.2024 місце проживання дитини визначено за його місцем проживання. Ще до розірвання шлюбу (з лютого 2021 року) відповідачка залишила сім?ю та самоусунулася від виконання своїх материнських обов?язків, вихованням дочки взагалі не займається, не піклується про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Взагалі не спілкується з дитиною, не бачиться. Крім того, на протязі всього цього часу відповідач добровільно допомоги на утримання дочки не налає, всі витрати по утриманню дитини з 2021 року він несе сам. Все це свідчить, що відповідачка також систематично ухиляється і від свого обов?язку по утриманню неповнолітньої дочки. Таким чином, їхня дочка вже тривалий час (близько 4 років) позбавлена піклування матері, її як матеріальної, так і психологічної (моральної) підтримки. Орган опіки і піклування Войнилівської селищної ради надав висновок про позбавлення батьківських прав відповідачки, в якому також підтверджує наведені ним обставини і вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновку на засідання комісії відповідачка не з?явилася, так як перебуває за межами України, проте в телефонному режимі повідомила що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Таким чином, відповідачці неодноразово надавалася можливість брати участь у вихованні дочки, у спілкуванні з нею, в її належному утриманні, однак вона цю можливість просто ігнорує на протязі всіх років, і всі засоби впливу на неї в даний час фактично вичерпані. Так як відповідачка тривалий час ухиляється від виконання обов?язків по вихованню та утриманню дитини, то він звертається з даним позовом до суду з вимогою щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, то зазначає, що позбавлення батьківських прав не позбавляє обов?язку щодо утримання дитини. Розмір аліментів на утримання дитини визначаю у відповідності до ст. 184 СК України у твердій грошовій сумі. Так як йому взагалі невідомо розмір доходів колишньої дружини, то розмір аліментів встановлюю мінімальний - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивачки подала до суду заяву, в якій позов підтримує та просить задоволити, а розгляд справи слухати за їхньої відсутності. Відповідачка подала до суду заяву, в якій позов визнає повністю, згідна на позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки повертатися в Україну та займатися вихованням доньки зараз не планує. Не заперечує щодо стягнення з неї аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, до досягнення дочкою повноліття.Розгляд справи просить проводити без неї. Представник органу опіки та піклування Войнилівської селищної ради подала до суду заяву, в якій позов підтримує, просить задоволити та врахувати висновок № 360 від 31.10.2024. Розгляд справи просить проводити без їхньої участі. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 23.12.2024 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. 15.01.2025 відповідачка подала до суду заяву, в якій позов визнає повністю, а розгляд справи просить проводити без неї (а.с. 36-37). 16.01.2025 представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 38-41). 20.01.2025 представник органу опіки та піклування Войнилівської селищної ради подала до суду заяву, в якій позов підтримує, просить задоволити та врахувати висновок № 360 від 31.10.2024. Розгляд справи просить проводити без їхньої участі (а.с. 43). Ухвалою суду від 20.01.2025 підготовче провадження по справі закрито та призначено право до судового розгляду. 10.02.2025 представник позивачки подала до суду заяву, в якій позов підтримує та просить задоволити, а розгляд справи слухати за їхньої відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, про що складено відповідну довідку. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.11.2017 (а.с. 6). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.08.2021 у справі № 345/2993/21 шлюб між сторонами розірвано. Дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з батьком (а.с. 13). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 05.09.2024 встановлено, що проведено обстеження умов проживання в [ADDRESS] , де проживає позивач [PERSON] та його донька [PERSON] , [INFO] . Умови проживання задовільні. В помешканні чисто, прибрано, сучасний ремонт, є необхідні меблі, побутова техніка. Створено хороший мікроклімат та належні умови для виховання, проживання, та всебічного розвитку дитини. Стосунки в сім`ї доброзичливі, ознак негативного впливу зі сторони дорослих немає (а.с. 9). Згідно з характеристикою учениці 2 класу Перевозецької гімназії імені професора Ігоря Андрухіва - [PERSON] від 22.10.2024 зазначено, що батько приділяє належну увагу вихованню: бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет, забезпечує високий рівень навчання дитини. Також піклується про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створює належні умови для розвитку її природних здібностей, поважає гідність дитини. Забезпечена необхідним шкільним приладдям. Мати з класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлася (а.с. 11). Рішенням виконавчого комітету Войнилівської селищної ради Калуського районуІвано-Франківської області № 274 від 20.06.2024 визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком за його місцем реєстрації (а.с. 12). [PERSON] , [INFO] , знаходиться на диспансерному обліку окуліста та педіатра. У квітні 2019 року дитині проведено оперативне втручання на правому оці. Зі серпня 2021 року супровід дитини на медичні щорічні огляди, консультації з приводу фізичного здоров`я чи способу лікування здійснюються батьком, що підтверджується довідкою № 16 від 29.07.2024, виданою КНП «Войнилівський центр ПМСД Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області» (а.с. 14). Відповідно до довідки від 08.10.2024 за вих. № 1676 загальна сума доходу [PERSON] за період з квітня по вересень 2024 року становить 315284,33 грн. (а.с. 17). Згідно з висновком органу опіки та піклування Войнилівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Войнилівської селищної ради від 31.10.2024 № 360, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8) Таким чином, між сторонами виник спір з приводу позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої доньки. Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Щодо позбавлення батьківських прав. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. ЄСПЛ у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, слід виходити з того, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17(провадження № 61-13752св19); від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18(провадження № 61-8883св19); від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)) вказано, що простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд, проаналізувавши наявні у матеріалах цивільної справи докази в сукупності, дійшов до висновку, що відповідачка [PERSON] не в достатній мірі виконує свої батьківські обов`язки щодо своєї доньки [PERSON] , [INFO] . Однак, те, що відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, та обставина, що на час розгляду справи вихованням доньки та її розвитком займається батько, не є безумовним підтвердженням небажання матері дитини брати участь у її утриманні та вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування матері батьківськими обов`язками. Доводи позивача про те, що їхня донька близько 4 років позбавлена піклування матері не є підставою для позбавлення останньої батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто, природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 759/11903/23). Суд переконаний, що позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її малолітньої доньки не буде сприяти захисту інтересів останньої, як і не буде стимулювати [PERSON] до належного виконання своїх обов`язків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав стосовно дитини вже несе в собі негативний вплив на свідомість останньої, тому за наведених вище доказів такий захід, як позбавлення батьківських прав, не може бути застосований. Таким чином, оскільки суду не представлено беззаперечнихдоказів винної поведінки відповідачки та її свідомого нехтування своїми обов`язками, як матері стосовно доньки [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є передчасним та недоцільним. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Водночас, висновок органу опіки та піклування не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії. Також вказаний документ не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18). Наданий в якості доказу висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав суд вважає недостатньо обґрунтованим, таким, що не відповідає інтересам малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка має право на підтримання особистих контактів з обома батьками, а у випадку позбавлення відповідачки батьківських прав, дитина буде позбавлена вказаної опіки. Вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про злісне ухилення відповідачки від виховання доньки, її протиправну чи винну поведінку, негативний вплив на виховання та свідомість дитини, які були б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. При цьому, цей документ має рекомендаційний характер та не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітньої дитини буде відповідати її інтересам, і яким саме інтересам. У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на викладені норми права, суд вважає, що заява відповідачки, в якій вона визнає позов про позбавлення її батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову у вказаній частині, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Така правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у справі №401/1944/22 від 10.11.2023. Крім того, така заява подана на електронну пошту суду без використання електронного цифрового підпису, що ставить під сумнів факт подання заяви про визнання саме особою відповідачки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачка дійсно не в повній мірі виконувала свої батьківські обов`язки відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , однак, враховуючи, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають з факту кровної спорідненості з донькою, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, суд приходить до висновку про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Водночас, потрібно попередити останню про необхідність змінити своє ставлення до обов`язку по вихованню доньки та покласти на Орган опіки та піклування Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачемвідносно дитини. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Суд вважає доведеними доводи позивача про те, що дочка [PERSON] , [INFO] , проживає з ним та перебуває на його утриманні. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в даній частині необхідно задоволити та стягувати з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими та справедливими. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат між сторонами: згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору, в частині позовних вимог про стягнення аліментів, судовий збір в розмірі 1211,20 грн. необхідно стягнути з відповідачки на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст 3, 9, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. 19, 141, 155, 164, 166, 180, 181, 182, 184СК України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 289 ЦПК України, суд

Outcome: partial