Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Своїм позовом до суду [PERSON] просила винести рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказала, що 27 грудня 2019 року зареєструвала шлюб із відповідачем у Крижопільському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 100. [INFO] народила сина [PERSON] , батьком якого є відповідач [PERSON] . Після народження дитини вона з відповідачем спільно не проживають через те, що відповідач систематично чинив фізичне та психологічне насильство відносно неї, являючись інвалідом першої групи «Б» загального захворювання. Відповідач упродовж трьох років взагалі не цікавився життям та здоров`ям сина, жодного разу не відвідав його. Весь час її батьки по можливості допомагали їй забезпечувати сина усім необхідним для проживання, навчання та виховання. Будь - яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов`язків, вона не чинила. Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Крижопільської селищної ради від 13.09.2024 № 135 щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно їхнього сина, комісія з питань захисту прав дитини Крижопільської селищної ради, вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно їхнього сина. У зв`язку з вищевикладеним та доведених обставин категоричного небажання відповідача стати батьком спільному сину, змусили її звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні вказала, що зареєструвала шлюб з відповідачем 27.12.2019 і проживали спочатку біля батьків, а потім на квартирі. [INFO] у них народився син [PERSON] . В 2021 році перестала проживати з відповідачем, оскільки відповідач почав застосовувати фізичне та психологічне насильство відносно неї і внаслідок чого отримала інвалідність. До дитини відповідач не признається з 2021 року і жодного разу не відвідав сина. Відповідач неодноразово повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи. 24.12.2024 на адресу суду надійшла заява відповідача про визнання позову. Представник третьої особи Крижопільської селищної ради в судовому засіданні на вирішення розгляду справи, поклався на думку суду. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вислухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого Крижопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 100. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки до акту огляду медико - соціальною експертною комісією серія 12 -ААГ № 330533, позивач є інвалідом першої групи «Б» загального захворювання. Відповідно акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім`ї встановлено, що [PERSON] проживає разом з мамою, дідусем та бабусею за адресою [ADDRESS] в задовільних умовах, забезпечений всім необхідним для умови проживання. Відповідно до довідки від 24.07.2024 № 83 виданої Крижопільським закладом дошкільної освіти (ясла - садок) № 1 селище Крижопіль, дитина [PERSON] відвідує дошкільний заклад з 01.09.2023, дитину приводить та забирає дідусь [PERSON] . Батько [PERSON] дитину до садочка жодного разу не приводив, на батьківські збори не приходив. Відповідно до довідки від 25.07.2024 № 922 виданої КНП «Крижопільський медичний центр первинної медико - соціальної допомоги», на планові огляди до сімейного лікаря, дитину приводить бабуся [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Крижопільської селищної ради Тульчинського району, Вінницької області № 485 від 18.10.2024 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] . Суд вважає такий висновок органу опіки та піклування обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що відповідач не приділяє належної уваги догляду та розвитку своєї дитини, не турбується про її життя та здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не створює необхідних умов для життя та розвитку, не виховує дитину у дусі поваги до Батьківщини, держави та суспільства, не забезпечує продуктами харчування, одягом та взуттям відповідно до сезону, не надає коштів на утримання дитини, практично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків за відсутності будь-яких перешкод для їх виконання. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що у судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] , вихованням та утриманням своєї неповнолітньої дитини не займається, свідомо протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, її матеріальному утриманню, у зв`язку з чим наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 12 вищезазначеного Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. У своїй постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав). За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, а тому його доцільно позбавити батьківських прав. Разом з тим слід зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, про що також зауважив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своєму рішенні від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов відповідачем визнано і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Як вбачається зі ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст.150,164,166,180 СК України,

Outcome: approved