Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

ТОВ "Кредитні ініціативи" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.09.2014 по справі № 641/6904/14-ц, на загальну суму 314435,57 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 09.08.2008 року між ПАТ "Сведбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 2001/0908/98-021, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 57000 дол. США, а позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти. В зв`язку з системним невиконанням [PERSON] умов кредитного договору № 2001/0908/98-021 від 09.09.2008 року, ТОВ "Кредитні ініціативи", як новий кредитор, вимушено було звернутись до суду з позовом. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.09.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи" заборгованість за кредитним договором № 2001/0908/98-021 від 09.09.2008 року в розмірі 912457 грн. 24 коп., а також судовий збір в розмірі 3654 грн. 00 коп., а всього в сумі 916111 грн. 24 коп. Однак відповідачем вказане рішення не виконується, грошові кошти на користь позивача в повному обсязі не сплачуються, а тому в зв`язку з наявністю боргу у загальній сумі 916111,24 грн. позивачем на підставі ст. 625 ЦК України за період з березня 2019 року по лютий 2022 року нараховані інфляційні втрати у сумі 232314,42 грн. та за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року 3% річних у сумі 82121,15 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.10.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2024 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі. Також зазначив, що у разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки на адресу останнього відомого зареєстрованого місця проживання, та оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, причини неявки до суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.09.2014 року задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи" та стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні Ініціативи" заборгованість за кредитним договором № 2001/0908/98-021 від 09.09.2008 року в розмірі 912457 грн. 24 коп., а також судовий збір в розмірі 3654 грн. 00 коп., а всього стягнуто 916111 грн. 24 коп. З огляду на невиконання відповідачем грошового зобов`язання, що виникло у нього на підставі вказаного вище рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова позивач звернувся до суду з цим позовом. За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Тобто, якщо рішенням суду визначено грошові зобов`язання, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню, а кредитор має право на нарахування сум на підставі цієї статті за період невиконання рішення суду. У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, від висновку в якій не відступала Велика Палата Верховного Суду, зазначено, що за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»). У разі, якщо погашення боргу не відбувалося, правильним є розрахунок, згідно з яким залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду перемножений послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та поділений на 100 %. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, віднімається основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду. При зменшенні суми боргу у конкретному місяці «А» на певну суму (до прикладу 100 грн), до уваги приймається сума боргу на початок розрахункового періоду «Х», помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу «і-1»), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою: «Х» * «і-1» - 100 грн = «ЗБ», де «Х» - залишок боргу на початок розрахункового періоду, «і-1» - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а «ЗБ» - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць, який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося). У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду. Отже, при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці). Таку формулу розрахунку інфляційних втрат наведено Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19, а також Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 904/3546/19. Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає, що на підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.09.2014 року по справі № 641/6904/14-ц у [PERSON] перед ТОВ "Кредитні ініціативи" виникло зобов`язання щодо сплати грошових коштів у розмірі 912457 грн. 24 коп. Однак [PERSON] свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів не виконав, грошові кошти на користь стягувача ТОВ "Кредитні ініціативи" не сплатив, а тому [PERSON] , огли є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання на користь ТОВ "Кредитні ініціативи". З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ "Кредитні ініціативи" про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми. При цьому розрахунок інфляційних витрат, доданий позивачем до позовної заяви, є неправильним, оскільки не відповідає формулі розрахунку інфляційних втрат, наведеній Верховним Судом у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19, а також Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 904/3546/19, зокрема, позивачем не враховано періоди дефляції. Судом здійснено перерахунок інфляційних витрат відповідно до наведеної вище формули, і за період з березня 2019 року по лютий 2022 року (включно) сукупний індекс інфляції склав 1,21866444, а тому інфляційні витрати за вказаний період склали 199521,95 грн. (912457,24 * 1,21866444 - 912457,24= 199521,95). Приймаючи до уваги, що [PERSON] грошове зобов`язання, що виникло у нього на підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.09.2014 року по справі № 641/6904/14-ц не виконав, інфляційні втрати на суму 199521,95 грн. та 3% річних на суму 82121,15 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ "Кредитні ініціативи". З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ "Кредитні ініціативи" підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 89,57%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 4224,60 грн. (4716,53 грн.*89,57/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial