Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом у якому посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 15,00 га в межах, згідно з планом, яка розташована на території Шевченківської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства, належної спадкодавцю згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 019746, виданого 28.03.2000 Шевченківською сільською Радою народних депутатів Кілійського району Одеської області. Позивачка спадщину після смерті батька прийняла, проте оригінали правовстановлюючого документа на спадкове майно відсутні. У зв`язку з цим звернулася до суду з вказаним позовом. Просить суд визнати за нею право на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, у поданій заяві просили про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнали. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] та свідоцтвом про народження позивачки. [PERSON] належало на праві постійного користування земельна ділянка площею 15,00 га в межах, згідно з планом, яка розташована на території Шевченківської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства, належної спадкодавцю відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 019746, виданого 28.03.2000 Шевченківською сільською Радою народних депутатів Кілійського району Одеської області. Відповідно до Статуту селянського (фермерського) господарства «Кушніренко», зареєстрованого Кілійською районною державною адміністрацією вбачається, що селянське (фермерське) господарство засноване громадянином України [PERSON] на підставі Державного акту № 496 на право приватної власності на землю, виданого Кілійською районною Радою 20.11.1998 року. Відповідно до п. 3 Статуту, господарство створене з метою виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки і реалізації для одержання прибутку та використання його в економічних інтересах власника. Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, яка спадщину прийняла оскільки проживала зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою за вих. № 19.04.2021, виданої старостою Шевченківського старостинського округу № 1 виконавчого комітету Кілійської міської ради, проте, зважаючи на відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно, звернулася за захистом своїх прав до суду. Окрім позивачки, іншими спадкоємцями за законом є його сини: [PERSON] та [PERSON] , які спадщину не прийняли та не претендують на неї. Член селянського (фермерського) господарства «Кушніренко» [PERSON] відповідно до статуту, на той момент як член сім`ї, не бажає продовжити діяльність фермерського господарства. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1\~ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц досліджувала питання можливості успадкування права постійного користування земельною ділянкою та зробила висновок, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України.\~За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Так, відповідно до пункту 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 179/1043/16-ц, зазначено, що статті 27 і 114 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому, право постійного користування (на підставі відповідного державного акту) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи той факт, що позивачка спадщину після смерті спадкодавця прийняла, є спадкоємцем за заповітом, вищевказане спадкове майно дійсно належало спадкодавцеві. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved