Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

ТзОВ «Коллект центр» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами №2106080961785, №2106081096766 у розмірі 93318 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 02.03.2021 між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг №2106080961785 «Стандартний». Договір було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача. На виконання умов договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 4400 грн. 02.03.2021 між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг №2106081096766 «Стандартний». Договір було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача. На виконання умов договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 5900 грн. 01.12.2021 між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТзОВ «Служба миттєвого кредитування`відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами №2106080961785 від 02.03.2021 та 2106081096766 від 02.03.2021. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на день підготовки позову відповідно до розрахунку заборгованості становить 93318,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 10300 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 83018,00 грн. У додаткових поясненнях від 25.11.2024, представник відповідача вказав, що вимоги товариства є незаконними та необгрунтованити, а позов такий, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідач не має наміру ухилятися від сплати за кредитним договором, не відмовляється від виконання фінансових зобов`язань, посилаючись на ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану», рекомендації Національного Банку України, зазначає , що не може вчасно та в повному обсязі сплачувати платежі, в силу форс-мажорних обставин, воєнного стану в країні. У підписаній відповідачем анкеті-заяві не зазначено розмір ліміту, процентна ставка, відсутні складові умови договору, тому сторонами такі умови не узгоджені, доведеними є лише розмір заборгованості. Після спливу строку кредитування нарахування процентів за кредитним договором припиняється, однак позикодавцем продовжувалися нараховуватися проценти поза строком кредитування. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань, про причини неявки відповідач суд не повідомив. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. 02.03.2021 між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг №2106080961785 «Стандартний». Договір було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача. На виконання умов договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 4400 грн. 02.03.2021 між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг №2106081096766 «Стандартний». Договір було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача. На виконання умов договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 5900 грн. 01.12.2021 між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами №2106080961785 від 02.03.2021 та 2106081096766 від 02.03.2021. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача. В порушення умов договору про надання фінансових послуг №2106080961785 від 02.03.2021, відповідач свої зобов`язання не виконала, в результаті чого станом на день підготовки позову заборгованість становить 39864 грн., з яких 4400 грн заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 35464 грн. В порушення умов договору про надання фінансових послуг №2106081096766 від 02.03.2021, відповідач свої зобов`язання не виконала, в результаті чого станом на день підготовки позову заборгованість становить 53454 грн., з яких 5900 грн заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 47554 грн. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості у повному розмірі чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Отже, відповідач не заперечує факту укладення 02.03.2021 року договорів №2106080961785 та №2106081096766 про надання фінансових послуг із ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і не виконання своїх грошових зобов`язань. Встановивши, що відповідач, як позичальник отримала кошти за договором про надання фінансових послуг в сумі 5900,00 грн. та 4400 грн., не повернула їх у визначені строки разом зі сплатою відсотків, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеними договорами факторингу. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, на день підготовки позову становить 93318,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 10300 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 83018,00 грн. Укладеним сторонами 02.03.2021 року договором про надання фінансових послуг № 2106080961785 та договором від 02.03.2021 року договором про надання фінансових послуг № 2106081096766, визначений орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (пункт 1.3 договору). Відповідно до п.п. 1.4.2 п.1 Договору в разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахований за фактичний строк користування кредитом. П. 2.1.1.6. передбачено, що у разі продовження сторонами строку надання кредиту та строку дії договору, за згодою позичальника змінити процентну ставку за користування кредитом на період продовження. Також, Товариство має право здійснити автоматичне подовження строку дії кредитного договору на наступний термін за умови сплати позичальником (або за умови договірного списання) нарахованих за договором відсотків без оформлення /підписання будь-яких додаткових угод, звернень тощо (п.п. 2.1.1.11 п. 2 Договору). Як вбачається з матеріалів справи належних та допустимих доказів пролонгації кредитних договорів від 02.03.2021 року матеріали справи не містять, оскільки така пролонгація за умовами договору мала здійснюватися шляхом здійснення платежу на користь позивача та погодження останнім пропозиції позичальника про це. Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, позичальник у період з дати укладення договору від 01.05.2021 року по 17.05.2021 року, не здійснив оплату суми нарахованих процентів. Відтак, посилання на умови договору щодо автопролонгації строку кредиту без згоди відповідача, у випадку наявності у позичальника на дату закінчення строку кредиту заборгованості, є безпідставним. Частиною восьмою статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідач, у відзиві, який був поданий до суду першої інстанції, визнав позовні вимоги щодо тіла кредиту та процентів у межах строку кредитування, проте заперечив щодо продовження строку дії кредитного договору. Виходячи з викладеного, встановивши погодження між сторонами умов (пункту 2.1.1.6) про продовження строку користування кредитом за згодою позичальника, яку має право погодити позикодавець; приймаючи до уваги нечіткість умов пункту 2.1.1.11 про автопролонгацію строку кредитування без згоди позичальника; враховуючи положення статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» суд дійшов висновку про недоведеність факту продовження строку кредитування понад 16 днів, який було визначено у пункті 1.3 договорів про надання фінансових послуг №2106080961785 та №2106081096766. У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування відсутні. В зв`язку з вищевикладеним, суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути відсотки за користування кредитами за період з дати укладення договору від 01.05.2021 року по 17.05.2021 року. Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що відповідач повернув кредитні кошти, отримані ним на підставі вказаних договорів про надання фінансових послуг, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 13596 грн 00 коп. Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1 та ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, згідно з якою судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати: на професійну правничу допомогу необхідну для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено частково (14,57 %), а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 441,17 грн, іншу частину суми сплаченого позивачем судового збору, залишити за позивачем. Разом з тим, за правилами ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, на підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, прайс-лист затверджений адвокатським об`єднанням 03.01.2023, платіжну інструкцію від 10.01.2024 на суму 52000 грн., заявку на надання юридичної допомоги №876 від 02.01.2024 із затвердженням послуг на суму 10000 грн. та витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024. Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково (14,57%), а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог, і відповідно з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2476,90 грн.

Outcome: partial