Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі за текстом ТОВ «Фінансова компанія управління активами») звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі за текстом ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] укладений договір позики № 3813586 (далі за текстом Договір № 3813586). Відповідно до умов Договору ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується надати відповідачу грошові кошти в розмірі та на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку договору або ж достроково та сплатити проценти за користування грошовими коштами в порядку та на умовах, визначених Договором. Позивач вказав, що грошові кошти відповідач отримала шляхом безготівкового перерахування коштів у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки. Відтак позивач вважає, що ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі. 21.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладений Договір факторингу № 2106, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняло належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до [PERSON] за договором позики № 3813586 від 06.12.2020. На думку позивача, указані обставини свідчать про те, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 3813586. Станом на 26.08.2024 заборгованість [PERSON] за Договором становить 13574,50 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 8500 грн; заборгованість за відсотками 5074,50 грн. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути зі [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за Договором № 3813586 від 06.12.2020. 30.08.2024 позовна заява залишена без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 06.09.2024 до суду надійшло клопотання позивача про усунення недоліків позовної заяви. 10.09.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання у справі на 07.10.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 19.09.2024 на адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Мельника Ю.О., в якому відповідач позов не визнала та просила у позові відмовити повністю. Відзив мотивований тим, що відповідач не отримувала кредитних коштів, та докази, які підтверджують факт видачі кредитних коштів, у матеріалах справи відсутні. Так само позивач не надав докази, які б вказували на те, що [PERSON] здійснювала дії, про які зазначає позивач, зокрема добровільно за допомогою електронного підпису уклала договір позики та підписала договір електронним цифровим підписом. Позивач також не довів, що відповідачу було надіслано одноразовий ідентифікатор для укладення договору та що електронна адреса належить саме відповідачу. 30.09.2024 через систему «Електронний суд» представник позивача подала відповідь на відзив, у якій додатково вказала, що доводи відповідача щодо неукладення договору спростовуються тим, що без волевиявлення [PERSON] та без надання останньою інформації, необхідної для укладення договору позики, ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не здійснювались би дії, спрямовані на зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, який нею ж і був вказаний. 07.10.2024 задоволене клопотання представника відповідача про ознайомлення із матеріалами справи, у судовому засіданні оголошена перерва до 07.11.2024. 07.11.2024 витребувані докази від АТ КБ «ПриватБанк», у судовому засіданні оголошена перерва до 04.12.2024. 04.12.2024 у судовому засіданні оголошена перерва до 08.01.2025 у зв`язку із ненадходженням витребуваних доказів. 08.01.2025 судовий розгляд справи не здійснювався у зв`язку із перебуванням головуючої судді у судовому засіданні з розгляду іншої цивільної справи. Судове засідання призначене на 05.02.2025. У судове засідання 05.02.2025 представник позивача Кожем`яченко Ю.М., належним чином повідомлена про дату, час та місце цього засідання, не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просила позов задовольнити повністю. У судовому засіданні 05.02.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Мельник Ю.О. заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві, та просив у позові відмовити повністю. У судове засідання 05.02.2025 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце цього засідання, не з`явилася, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з укладенням та виконанням договору позики та договору факторингу, та регулюються главами 71, 73 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі за текстом Закон), згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, з матеріалів справи вбачається, що 06.12.2020 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір позики № 3813586 (а.с. 8). Указаний Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора oys0W8qVEm, який був надісланий на електронну адресу відповідача, про що свідчить п. 5, 11 Договору. Відповідно до п. 1 Договору ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму у день закінчення строку Позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. Згідно з п. 2 Договору сума позики 8500 грн, строк дії договору 30 днів. Також пунктом 2 Договору визначено: тип процентної ставки фіксована 1,99% на день; дата надання позики 06.12.2020; дата повернення позики 06.01.2021; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за один день 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 178,85%; орієнтовна загальна вартість позики 9749,50 грн. Підписанням цього договору відповідач підтвердила, що ознайомилася на сайті https://mecredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та нормативно-правовими актами Національного банку України. Позичальник до моменту підписання договору вивчила цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mecredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі (п. 4.1, 4.2 Договору). Щодо доводів відповідача суд зазначає таке. Так, заперечуючи проти вимог позивача, відповідач вказала, що не укладала спірний договір та не підписувала такий договір електронним цифровим підписом. Так само відповідач вказувала, що позивач не довів, що одноразовий ідентифікатор для укладення договору був надісланий на електронну адресу відповідача. Разом з тим докази на підтвердження зазначених обставин суду не надані. При цьому дані, що ідентифікують особу позичальника та зазначені у п. 11 Договору № 3813586, як то адреса реєстрації, номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, номер рахунку тощо відповідають персональним даним [PERSON] . Поряд з цим зі змісту ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» вбачається, що володільцем персональних даних є фізична або юридична особа, яка визначає мету обробки персональних даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних. При цьому суду не надані докази того, що [PERSON] зверталася до правоохоронних органів із повідомленнями про те, що треті особи, використовуючи належні їй персональні дані, протиправно, зловживаючи її довірою уклали від її імені спірний кредитний договір. Так само відповідач не зверталась до суду з окремим позовом та не подавала у даному судовому провадженні зустрічний позов про визнання договору позики недійсним. Також, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказала, що не отримувала кредитні кошти та докази, що підтверджують факт видачі кредитних коштів, у матеріалах справи відсутні. Разом з тим такі доводи спростовуються інформацією, наданою АТ КБ «ПриватБанк» від 10.12.2024 та випискою за договором б/н за період 06.12.2020-07.12.2020 (а.с. 185-186), у якій зазначено, що на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] та що 06.12.2020 на таку картку зараховані грошові кошти у сумі 8500 грн. Такі обставини також підтверджуються довідкою ТОВ «Фінансова Компанія Фінекспрес» від 15.08.2024 (а.с. 10-12). При цьому представник відповідача у судовому засіданні, вказуючи, що з даних документів не вбачається, ким саме були перераховані дані кошти на рахунок відповідача, не надав логічних пояснень щодо обставин надходження на рахунок відповідача грошових коштів у той самий день та у тому ж розмірі, що визначені спірним договором. Відтак суд вважає доведеними позивачем та неспростованими відповідачем обставини, що кредитні кошти за Договором № 3813586 у сумі 8500 грн перераховані на банківську картку відповідача. Статтею 11 Закону передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Отже, підписанням Договору відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання грошових коштів, які діяли станом на 06.12.2020, а також засвідчила, що вона повідомлена позикодавцем у встановлений законом строк про всі умови договору, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства. З огляду на викладене на підставі укладеного сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із договору позики. Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення договору позики шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Отже, між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] була досягнута згода щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами цього договору в електронній формі з використанням електронного підпису. За таких підстав суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений електронний договір позики № 3813586 від 06.12.2020. Докази того, що такий договір визнаний повністю чи частково недійсним чи його дійсність оскаржується у судовому порядку, суду не надані. Поряд з цим згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Так, суд встановив, що 21.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладений Договір факторингу № 2106 (а.с. 17-25), відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняло належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до [PERSON] за договором позики № 3813586 від 06.12.2020. При цьому відповідно до п. 5.2 Договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей (з одночасною передачею Реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-передачі Реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення цього Договору. Відповідно до акта приймання-передачі реєстру заборгованостей (а.с. 29) та реєстру прав вимог № 1 (а.с. 31-33) ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики від 06.12.2020 у сумі 28798 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 8500 грн; сума процентів за користування кредитом 20298 грн. Докази того, що Договір факторингу № 2106 від 21.06.2021 визнаний недійсним чи його дійсність оскаржується у судовому порядку, суду не надані. За таких підстав суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором. Так, ст. 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При цьому\~відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~611\~ЦК України\~у разі\~порушення зобов`язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1)\~припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; 2)\~зміна умов\~зобов`язання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Так, суд встановив, що згідно реєстру прав вимог № 1 (а.с. 31-33) ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором позики від 06.12.2020 у сумі 28798 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 8500 грн; сума процентів за користування кредитом 20298 грн. При цьому, позивачем прийнято рішення перерахувати нараховані первісним кредитором проценти в межах строку позики, яка визначена договором за базовою процентною ставкою в розмірі 1,99% від суми позики за один день в період користування грошовими коштами. З урахуванням викладеного позивач вказав, що станом на 26.08.2024 заборгованість [PERSON] за Договором становить 13574,50 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу 8500 грн; заборгованість за відсотками 5074,50 грн. Наявність заборгованості [PERSON] за Договором № 3813586 у вказаному вище розмірі підтверджується також розрахунком заборгованості за Договором (а.с. 14-16). Відтак суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за договором позики № 3813586 від 06.12.2020 у сумі 13574,50 грн. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 454790420.1 від 22.08.2024 (а.с. 7). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що відповідач вказала про намір подати докази на підтвердження розміру судових витрат, які понесла відповідач у зв`язку з розглядом цієї справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне згідно зі ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Outcome: approved