Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських праві відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказала, що є матір`ю відповідача [PERSON] . Відповідачі перебувають у зареєстрованому 31.07.2020 року шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , яку народилася [INFO] . Як їй відомо, наразі між відповідачами шлюбні відносини припинені. Від початку повномасштабного вторгнення [PERSON] разом з дитиною виїхала до м. Львова, а 11.05.2022 р. приїхала до неї та покинула доньку на неї. Відповідачка [PERSON] з вказаного часу на контакт не виходить, будь який зв`язок із нею втрачений, дитиною вона не цікавиться та матеріальної допомоги не надає. Відповідач [PERSON] з листопада 2021 року перебуває за кордоном, в останнє спілкувалася з ним в травні 2022 року та він повідомив, що не збирається повертатись до України та вона має вирішити чи буде піклуватись про дитину чи здасть її до дитячого будинку. Вона разом з дитиною мають статус ВПО та проживають у м. Миколаєві. Вказує, що відповідачі, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні доньки, з власної ініціативи самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавляться фізичним, духовним та моральним розвитком, її станом здоров`я, тощо. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.08.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.12.2023 року залучено до участі у справі третю особу, підготовче засідання відкладено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не прибула, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відзиву до суду не подано. Представники третіх осіб в судове засідання не прибули, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у відсутність представників. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. [PERSON] народився [INFO] , матір`ю є [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.04.1993 року. [PERSON] народилася [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження виданим повторно серії [NUMBER] від 24.07.2020 року. 31 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 31.07.2020 року. 14 січня 2021 року [PERSON] змінила ім`я на [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 14.01.2021 р. Згідно довідок від 03.05.2023 р. №4802-5002742183 та №4802-5002742153 [PERSON] , яка є рідною бабусею проживає разом з малолітньою онукою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту відвідування родини від 11.04.2024 року складений комісією у складі спеціалістів служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради провідним спеціалістом ССД Федіною О.Ю, спільно з ст. інспектором сектору ювенальної превенції ХРУП капітаном поліції Мірончуком П.О., т.в.о. ст.інс. ВЗГ УПП в Херсонській області [PERSON] , в ході відвідування родини [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що двері квартири ніхто не відчинив. Від сусідів з`ясовано, що родина ВПО, будинок орендують, за цією адресою ніхто не проживає. Сусід з кв. [ADDRESS] за цією адресою ( [ADDRESS] ) повідомив, що родина [PERSON] орендує житло (будинок в м. Миколаїв). Місце проживання [PERSON] , [PERSON] йому не відомо. З висновку органу опіки і піклування Миколаївської міської ради від 11.10.2024 р вбачається, що Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] у відношенні доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності зі ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В судовому засіданні встановлено, а відповідачами не спростовано, що [PERSON] та [PERSON] вихованням своєї дитини не займаються, матеріально її не забезпечують, необхідних умов для розвитку дитини не надають, не цікавляться її долею та здоров`ям, маючи при цьому об`єктивну можливість, тим самим свідомо нехтують своїми обов`язками. У відповідності до ст.12 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що відповідачі, маючи об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки у відношенні дитини, ухиляються від їхнього виконання, самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків. У відповідності зі ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадку, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин по справі, зокрема ставлення батьків до дитини. Пунктом 16 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим вважає за необхідне, як крайню міру, позбавити відповідачів батьківських прав у відношенні їх дитини, оскільки байдужість відповідачів до дитини свідчить про винну поведінку відповідачів та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Доказів, що спростовують вказане відповідачами суду не надано. Також, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що за приписами ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена до досягнення дитиною повноліття. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 13 лютого 2025 р. На підставі викладеного,

Outcome: approved