Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

У січні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання розірваною (припиненою) угоди (договору) про інвестування в організацію і здійснення підприємницької діяльності, відповідно до якої позивач просив суд: - визнати домовленості, викладені у розписку від 19 грудня 2006 р., інвестиційною угодою (договором); - прийняти рішення про припинення (розірвання) інвестиційної угоди (договору) від 19 грудня 2006 р., укладеною між [PERSON] і [PERSON] , та припинення у зв`язку з цим цивільних прав і обов`язків в рамках цієї угоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2006 р. між позивачем і [PERSON] (на час встановлення правовідносин, що є предметом розгляду, - [PERSON] ), з якою вони тривалий час проживали у фактичному шлюбі, була досягнута домовленість про відкриття власного бізнесу. Ініціатором виступила [PERSON] , яка з метою отримання доходу від грошових коштів, як частки від продажу спільної з її родиною квартири, що знаходилася на [ADDRESS] ., вирішила інвестувати їх у підприємницьку діяльність. Крім того, на рішення про відкриття бізнесу вплинуло і те, що позивач саме закінчив (2006 р.) вищий навчальний заклад за спеціальністю «економіка господарства». Згідно з домовленостями, зафіксованими у розписці від 19 грудня 2006 р., складеній особисто позивачем, [PERSON] , і затвердженій особистим підписом [PERSON] , яка: передавала в його розпорядження для відкриття бізнесу (організації і здійснення підприємницької діяльності) 25 000,00 (двадцять п`ять тис.) дол. США (ч. 1 розписки), - отримувала право (після вирішення процедурних питань і легалізації діяльності) на одержання доходу у вигляді щомісячних платежів у розмірі 1 000,00 (одна тис.) дол. США (ч. 2 розписки). [PERSON] , брав на себе обов`язок: - розробити техніко-економічне обґрунтування проекту (бізнес-план), - здійснити легалізацію підприємницької діяльності шляхом державної реєстрації в порядку, встановленому законом; - забезпечувати організаційне і управлінське ведення підприємницької діяльності відповідно до вимог чинного законодавства, - забезпечувати отримання [PERSON] щомісячного доходу у розмірі 1000,0 (одна тис.) дол. США (ч. 2 розписки). Позивачем вказано, що інвестиційна угода передбачала безстроковий характер відносин сторін і її дію, на що було окремо вказано у розписці від 19 грудня 2006 р. (ч. 3 розписки), могла бути припиненою виключно у разі прийняття рішення щодо продажу бізнесу або відмови від його подальшого здійснення. Разом з тим, було встановлено, що у разі вчинення вищевказаних дій, умови повернення інвестованих коштів мали обговорюватися обома сторонами, але у розмірі, не меншому 30% (тридцяти відсотків) від вкладення [PERSON] в об`єкт підприємницької діяльності (ч. 3 розписки). У позовній заяві вказано, що 08 жовтня 2007 р., після завершення розробки бізнес-плану, проведення перемовин з можливими постачальниками та вірогідними оптовими і дрібнооптовими покупцями щодо довготривалого співробітництва, позивачем була здійснена державна реєстрація фізичної особи [PERSON] підприємцем і отримане відповідне свідоцтво. На початку листопада 2007 р. [PERSON] отримала перший щомісячний платіж у розмірі 1 000,00 дол. СІІІА. Різне коло спілкування, розбіжне відношення до процесів, що відбувалися у суспільному житті (пов`язаних, насамперед, з нестабільністю економічної ситуації в Україні і значним здороженням іноземної валюти) - спочатку викликали кризу шлюбних відносин, а згодом (2012 р.) - призвели до їх розриву. Розірвання фактичних шлюбних відносин на ділові стосунки не вплинули. [PERSON] , і [PERSON] продовжували бачитися, спілкуватися, але вже розуміли, що єдиною причиною для підтримання стосунків був щомісячний платіж (за підрахунками позивача, за весь час дії інвестиційної угоди, [PERSON] отримала дохід у розмірі більше 100 000 (сто тис.) дол. США). Позивачем зазначено, що у червні 2014 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », а вже у серпні (2014 р.) повідомила позивача про більш ніж наполегливу вимогу її чоловіка, [PERSON] , повністю припинити зі ним ділові стосунки і, відповідно, провести передбачені угодою розрахунки. У відповідь, він зазначив, що згідно встановленим правилам, рішення про припинення інвестиційної діяльності приймає інвестор, тобто, сама [PERSON] . При цьому, вона буде змушена відшкодувати збитки, понесені учасниками цієї діяльності за наслідками прийняття такого рішення. І ці збитки можуть бути значного розміру, враховуючи штрафні санкції партнерів від одностороннього розірвання договорів. [PERSON] , у свою чергу, попередила про неприємності, які очікують на позивача у разі відмови від її пропозиції. В обґрунтування позовної заяви вказано, що у зв`язку з істотною зміною обставин, пов`язаних з початком воєнної агресії, введенням військового стану та нескінченними повітряними тривогами, здійснення торгово-роздрібних операцій, як основного виду підприємницької діяльності, виявилося неможливим, а тому 16 серпня 2022 р., на підставі заяви позивача (про подання якої він поставив до відома [PERSON] ) свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця [PERSON] анульовано, а отже, підприємницька діяльність припинена. Разом з тим, фактично припинилися їхні з [PERSON] права і обов`язки в рамках угоди від 19 грудня 2006 р. Позивач, неодноразово звертався до [PERSON] з пропозицією письмово оформити рішення про припинення дії угоди від 19 грудня 2006 р. за згодою сторін, при цьому, без виставлення будь-яких претензій один до одного (враховуючи норму Закону України «Про інвестиційну діяльність», згідно якої, зупинення або припинення інвестиційної діяльності провадиться за рішенням інвесторів із відшкодуванням збитків учасникам інвестиційної діяльності (ч. 1 ст. 21)). Однак, ця пропозиція залишилася без розгляду. Позивач вказує, що 27 листопада 2023 р. ним, на адресу [PERSON] був направлений лист з пропозицією про розірвання (припинення) угоди від 19 грудня 2006 р., у зв`язку з неможливістю проведення підприємницької діяльності через введенням в Україні воєнного стану. Однак, лист повернувся до позивача з відміткою про невручення. У зв`язку із викладеним, позивач просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд, якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 30.04.2024 до суду надійшов відзив відповідача у якому вона просила закрити провадження у цивільній справ за вказаним позовом. В обґрунтування відзиву вказано, що рішення Деснянського районного суду міста Києва по справі №754/9109/15-ц, провадження №2/754/254/17, яке набрало законної сили 21.05.2018, за позовом [PERSON] до [PERSON] встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються статтями 1047, 207, 1046, 1049, 525, 526, 599, 1048, ч. 2 ст. 65 ЦК України, а саме між сторонами було укладено договір позики з дотриманням письмової форми, а не угоди (договір) про інвестування в організацію і здійснення підприємницької діяльності. 02.05.2024 до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якому позивач просив позовну заяву задовольнити та частково викладено обставини аналогічні тим, що були викладені у позовній заяві. З поміж іншого, позивачем вказано, що оскільки Деснянським районним судом міста Києва по справі №754/9109/15-ц, питання визнання домовленостей, викладених у розписці від 19.12.2006 не інвестиційною угодою (договором), а договором позики, - не розглядалося. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26.06.2024 в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди про інвестування в організацію і здійснення підприємницької діяльності розірваною, - відмовлено. 27.09.2024 до суду надійшло клопотання позивача [PERSON] про долучення до матеріалів справи висновок експерта у галузі права до матеріалів справи. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01.10.2024 закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному провадженні. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Вислухавши позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи та це встановлено судом, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року у справі № 754/9109/15 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 1 063 092 гривень 01 копійки. В задоволенні інших вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 3654 гривні. Вказана рішення суду набрало законної сили 21.05.2018 року, що підтверджується відміткою на копії вказаного рішення (а.с. 34-37). Постановою Київського апеляційного суду у справі №754/9109/15 від 21 травня 2018 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року - залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року - залишено без змін (а.с. 38-42). Так, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року у справі № 754/9109/15 встановлено наступні обставини. 19 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики. Відповідачем [PERSON] власноручно було написано розписку про те, що він отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 25000 доларів США у власне розпорядження з метою відкриття власного бізнесу. У розписці зазначив, що зобов`язується щомісячно виплачувати грошову частку у розмірі 1000 доларів США. У разі продажу або власного закриття свого бізнесу - умови повернення коштів обговорюються обома сторонами, але у сумі яка не буде меншою 30% від суми позики - 25000 доларів США. Також згідно розписки зобов`язується повернути 130000,00 гривень (а.с. 34). 16 березня 2015 року відповідач [PERSON] написав розписку, якою просив [PERSON] дати додатковий строк, а саме до 29 травня 2015 року для вирішення питання закриття грошового боргу в сумі 25000 доларів США та 130000,00 гривень, які він отримав 19 грудня 2006 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 35). Отже, суд вирішив що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 25000,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 21.10.2016 р. становить 642 589 (шістсот сорок дві тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 35 копійок та суми боргу в розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень 00 копійок є підставними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, судом здійснено посилання на вимоги ст.ст. 1047, 207, 1046, 1049, 525, 526, 599, 1048, ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Враховуючи вимоги ст. 82 ЦПК України вказані вище обставини встановлені рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року у справі № 754/9109/15, яке набрало законної сили повторному встановленню не підлягають. Таким чином, враховуючи встановлені вище обставини судом встановлено, що рішення Деснянського районного суду міста Києва по справі №754/9109/15-ц, провадження №2/754/254/17, яке набрало законної сили 21.05.2018, за позовом [PERSON] до [PERSON] встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються стаття 1047, 207, 1046, 1049, 525, 526, 599, 1048, ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме між сторонами було укладено договір позики з дотриманням письмової форми, а не угода (договір) про інвестування в організацію і здійснення підприємницької діяльності, а тому правові підстави для переоцінки зазначених висновків та визнання розписки від 19.12.2006 року заборгованість по якій стягнута рішенням суду, інвестиційною угодою (договором) - відсутні. Суд критично оцінює надиний позивачем висновок щодо особливостей правового регулювання правовідносин, що виникли на підставі розписки від 19.12.2006 рок, яка підписаний [PERSON] та [PERSON] підготовлений експертом - к.ю.н., доцентом, доцентом кафедри цивільного і господарського права та процесу Львівського тороговельно-економічного університету [PERSON] , з огляду на наступне (а.с. 75-79). Відповідно до ст. 114 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону чи аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи. При цьому, в даній справі висновок експерта у галузі права в порушення вимог ч. 1 ст. 114 ЦПК України не стосується застосування аналогії закону чи аналогії права чи змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Натомість, в розписці позивачем особисто зазанчено, що грошову суму він бере у власне розпорядження і особисто безпосередлньо в розписці зазачана правову природу вказаних правовідносин, як договір позики, оскільки отримані ним грошові кошти він самостійно визначив, як суму позики. Згідно ст. 115 ЦПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань. У постанові Касаційного господарського суду у складі ВС від 16 березня 2021 року у справі № 910/18649/19 викладено позицію, що висновок експерта в галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань. Тож висновок апеляційного суду щодо неспростування відповідачем належними і допустимими доказами тверджень, викладених у зазначеному науково-практичному висновку, є помилковим. Крім того, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі ВС від 30 жовтня 2018 року у справі № 826/6667/16, зазначено, що висновок експерта з питань права не є доказом, а його прийняття та врахування є правом, а не обов`язком суду. До того ж такий висновок може стосуватися лише передбачених КАС України питань - застосування аналогії закону або аналогії права чи змісту норм іноземного права. Відповідно до частини третьої статті 12, частини п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено належність доказів належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають знач для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому відповідно до частини 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, за таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову в зв`язку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed