Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

ТОВ «Брайт Інвестмент»\~звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом\~до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: ПН ХМНО Тимченко Тетяна Володимирівна, ПН ХМНО Харитонова Яна Михайлівна, ПН ХМНО Онищенко Світлана Володимирівна, ПН ХМНО Остапенко Євген Михайлович\~, в якому просить: - скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про припинення обтяження внесений 11.04.2017 року приватним нотаріусом ХМНО Остапенко Є.М., індексний номер рішення про обтяження: 34724787 та скасувати в Державному реєстрі іпотек запис про припинення іпотеки та обтяження внесений 11.04.2017 року приватним нотаріусом ХМНО Остапенко Є.М., індексний номер рішення про обтяження: 34725350, 07.07.2014 року справа №805/19697/13а щодо квартири [ADDRESS] . - поновити в Державному реєстрі іпотек запис по іпотеку, яка виникла на підставі Договору іпотеки №6/4/26/2007/980-І/810, реєстровий номер 4048, виданий 27.10.2007 року приватним нотаріусом ХМНО Зінченок Р.П. та поновити в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження підстава обтяженн Договір іпотеки №6/4/26/2007/980-І/810, реєстровий номер 4048, виданий 27.10.2007 року приватним нотаріусом ХМНО Зінченок Р.П. щодо квартири [ADDRESS] . - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] , РНОНМ [NUMBER] індексний номер рішення 34767125 від 13.04.2017 року, скасувавши запис про проведену державну реєстрацію запису право власності/довірчої власності: 19963713, припинивши право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . - визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 27.04.2017 року квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ХО Онищенко С.В., зареєстрований в реєстрі №989 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] РНОНМ [NUMBER] , індексний номер рішення 34971861 від 27.04.2017 року, скасувавши запис про проведену державну реєстрацію запис право власності/довірчої власності: 20177308, припинивши право власності за [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] . - визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 16.05.2017 року квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ХО Харитоновою Я.М., зареєстрований в реєстрі №2241 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] РНОНМ [NUMBER] , індексний номер рішення 35202464 від 16.05.2017 року, скасувавши запис про проведену державну реєстрацію запис право власності/довірчої власності: 20419317, припинивши право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] РНОНМ [NUMBER] . - визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2019 року на квартиру [ADDRESS] , виданого приватним нотаріусом ХМНО Тимченко Т.В. за реєстровим номером №245 [PERSON] та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за полячок [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] номер РНОНМ [NUMBER] , індексний номер рішення 46262362 від 02.04.2019 року, скасувавши запис про проведену державну реєстрацію запис про власності/довірчої власності: 30982979, припинивши право власності за полячок [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) на квартиру [ADDRESS] , номер РНОНМ [NUMBER] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №6/4/26/2007/840-К/809 від 12.10.2007 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» та договорами забезпечення. 30 вересня 2020 року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений Договір №GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №6/4/26/2007/840-К/809 від 12.10.2007 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», у тому числі за договорами забезпечення. Відповідно до умов Договору іпотеки №6/4/26/2007/980-І/810 від 12.10.2007 року предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . Проте, з інформаційної довідки позивачу стало відомо, що запис про іпотеку припинено та припинено запис про обтяження на підставі постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07.07.2014 року (права №805/19697/13а) а право власності перейшло до [PERSON] . Одразу після припинення іпотеки та реєстрації права власності 27.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ХО Онищенко С.В., зареєстрований в реєстрі за №989. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 34971861 від 27.04.2017 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 20177308. 16.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ХО Харитоновою Я.М., зареєстрованого в реєстрі №2241. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 35202464 від 16.05.2017 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 20419317. 02.04.2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом ХМНО Тимченко Т.В., зареєстрований за №245. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 46262362 від 02.04.2019 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 30982979. Також, Позивачу стало відомо, що рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №805/19697/13а від 11.03.2021 року підроблене. Згідно відповіді Донецького окружного адміністративного суду від 11.03.2021 року, у відповідності до відомостей автоматизованої системи Д-3 документообігу суду, обліково-статистична картка за справою №805/19697/13а не реєструвалася. Позивач зазначає, що оскільки за умовами Договору №GL48N718070_blank_01 від 22.05.2020 року, укладеному між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про відступлення прав вимоги Новий кредитор (Позивач) набуває усі права кредитора за основними договорами, то не зважаючи на діючий Іпотечний договір від 12.10.2007 року, укладений між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», вказане відчуження без згоди іпотекодержателя, та перереєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі підробного рішення суду, унеможливлює позивачеві стягнення з боржника грошових коштів шляхом звернення стягнення на майно. Ухвалою суду від 27.07.2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 15.10.2021 року. 09.03.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, підготовче засідання відкладене на 12.05.2021 року. 17.11.2021 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Дергачова В.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому категорично заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на добросовісність [PERSON] та його сина [PERSON] які є третіми власниками спірної квартири за оплатним договором, після двох попередніх договорів купівлі-продажу. Враховуючи зазначене, витребування квартири з їх володіння не підлягає задоволенню. Крім того, представник відповідача підкреслив, що незважаючи на наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] , рішення суду досі не виконано, хоча пройшов досить тривалий термін. Також заперечив проти зазначення позивачем оскаржуваних правочинів як фраудаторними, оскільки вони не мають цієї ознаки у відповідності до законодавчого визначення. 25.11.2021\~року від\~представника позивача\~надійшла відповідь\~на відзив,\~в якій\~зазначив наступне. 06 листопада 2014 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова, винесеного по цивільній справі №638/16564/13-ц було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1789659,31 грн. Рішення суду набрало законної сили та не виконано теперішній час. Зауважує, що в копії рішення суду, яка надавалась був зазначений номер цивільної справи № 638/16564/14-ц, а в Єдиному державному реєстрі судових справ дана справа значиться під №638/16564/13-ц. Отже було допущено описку в копії рішення суду. Однак допущена описка жодним чином не спростовує зміст позовної заяви та наявність винесеного рішення про стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення. яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (п.40 рішення від 19.03.97 у справі «Горнсбі проти Греції». Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено стате в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Також представник позивача не погодився із позицією [PERSON] , щодо правомірності рішення суду на підставі якого було припинено іпотеку та обтяження. Ще раз звертає увагу, що відповідно до повідомлення наданого Донецьким окружним адміністративним судом від 11.03.2021 року, в суді адміністративна справа №805/19697/13а не була зареєстрована взагалі, а отже рішення по такій справі від 02.07.2014 року не могло бути прийняте. Яким саме чином Банк або Позивач може оскаржити рішення, якого не існує, не зрозуміло. Більш того до моменту подання позову даний факт взагалі не був відомий, а отже а ні Банк, а ні Позивач не зверталися до правоохоронних органів щодо підробленого рішення суду. Щодо невірно зазначеної дати рішення суду (яке не існує) в позові, то звертає увагу, що це описка, яка жодними чином не впливає на даний спір. Щодо посилань представника [PERSON] на той факт, що відступлено право вимоги лише за кредитним договором, то вказує, що Позивач дану обставину сам зазначив лише позові. Жодних посилань на відступлення права вимоги за договором іпотеки Позивачем не зазначалось. А підстави позову заявлені з підстав вчинення дій та правочинів, що направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника. Що стосується договорів відступлення права вимоги, то зазначає наступне. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже право встановлювати умови належить виключно сторонам такого Договору. Щодо розбіжностей (на думку представника [PERSON] ) в сумі договору, то хотілось підкреслив наступне: по-перше сторони на власний розсуд встановлюють умови договору, у тому числі ціну договору, і це не є порушенням вимог діючого законодавства, по-друге за зазначеними договорами було відступлено різний перелік права вимоги за кредитним договорами. Щодо заперечень проти фраудаторності правочинів, то згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так боржник свої кредитні зобов`язання не виконав у зв`язку з чим утворився значний розмір заборгованості. У відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» при примусовому виконання рішення суду може бути у тому числі звернуто стягнення на майно боржника. 26.05.2021 року Верховним Судом було прийнято постанову у справі №727/2525/20, в як зазначив, що будь-який правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (час четверта статті 263 ПІК України). У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №922/1903/18\~вказано, що боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення нього зобов`язання із повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно і зловживає правами стосовно кредитора. Водночас будь-який правочин, вчинений боржником, у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитись під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Наголошує, що жодного іншого майна боржник не має, рішення виконує, а відчуження предмету іпотеки та єдиного свого майна відбулось в період набрання чинності рішенням суду про стягнення заборгованості. Щодо іпотеки, то за умовами Договору №GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги Новий кредитор (Позивач) набуває усі права кредитора за основними договорами, зокрема: право вимагати виконання належного боржниками зобов`язання за Основними договорами, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами, право вимагати застосування наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного чи іншого майна боржник, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із Боржником, права що випливають із судових справ. Оскільки Позивач набув право вимоги за кредитним договором №6/4/26/2007/840-к/809 12 жовтня 2007 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» відповідно до договору про відступлення права вимоги №GL48N718070_blank_01, у Позивача відповідно виник майновий інтерес щодо вирішення питання погашення заборгованості за укладеним кредитним договором. 27.01.2022 року від третьої особи ПН ХМНО Тимченко Т.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 16.03.2023 року від представника [PERSON] адвоката Загорулька Є.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому категорично заперечував проти задоволення позовних вимог. 11.07.2024 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. Представник Полячок С. у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник [PERSON] у судове засідання з`явився, позовні вимоги визнав та просив про їх задоволення. Третя особа ПН ХМНО Тимченко Т.В. у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву прослухання справи за її відсутністю, проти задоволенні позовних вимог заперечувала. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд, заглухавши вступне слово присутніх учасників справи, оглянувши копії спадкової справи №6/2018, копії реєстраційної справи №1224251163101 наданих суду на виконання ухвал про витребування доказів, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №6/4/26/2007/840-К/809 від 12.10.2007 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» та договорами забезпечення. 30 вересня 2020 року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений Договір №GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №6/4/26/2007/840-К/809 від 12.10.2007 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», у тому числі за договорами забезпечення. Відповідно до умов Договору іпотеки №6/4/26/2007/980-І/810 від 12.10.2007 року предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки позивачу стало відомо, що запис про іпотеку припинено та припинено запис про обтяження на підставі постанови Донецького окружного адміністративного суду від 02.07.2014 року (права №805/19697/13а) а право власності перейшло до [PERSON] . Одразу після припинення іпотеки та реєстрації права власності 27.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ХО Онищенко С.В., зареєстрований в реєстрі за №989. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 34971861 від 27.04.2017 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 20177308. 16.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ХО Харитоновою Я.М., зареєстрованого в реєстрі №2241. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 35202464 від 16.05.2017 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 20419317. 02.04.2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом ХМНО Тимченко Т.В., зареєстрований за №245. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 46262362 від 02.04.2019 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 30982979. Згідно відповіді Донецького окружного адміністративного суду винесена постанова не міститься у Єдиному державному реєстрі судових справи. У відповідності до відомостей автоматизованої системи Д-3 документообігу суду, обліково-статистична картка за справою №805/19697/13а не реєструвалася. Оскільки за умовами Договору №GL48N718070_blank_01 від 22.05.2020 року, укладеному між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» про відступлення прав вимоги Новий кредитор (Позивач) набуває усі права кредитора за основними договорами, то не зважаючи на діючий Іпотечний договір від 12.10.2007 року, укладений між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», вказане відчуження без згоди іпотекодержателя, та перереєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі підробного рішення суду, унеможливлює позивачеві стягнення з боржника грошових коштів шляхом звернення стягнення на майно. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до умов Іпотечного договору №6/4/26/2007/980-І/810 від 12.10.2007 року предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що запис про іпотеку припинено та припинено запис про обтяження на підставі постанови Донецького окружного адміністративного суду по справі №805/19697/13а від 02.07.2014 року. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку». Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно визначено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь- якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд вважає, що оскільки на підставі (підробленої) неіснуючої постанови Донецького окружного адміністративного суду по справі №805/19697/13а від 02.07.2014 року без згоди Іпотекодержателя було припинено іпотеку та обтяження на предмет іпотеки, то це призвело до порушення права іпотекодержателя, оскільки в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки він не зможе. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов`язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, які забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним. Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін). За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. У статті 3 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про іпотеку" Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набутгя іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Пунктами 3.1.10., 3.2.1. Договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець має право володіти і користуватися предметом іпотеки відповідно до його призначення. Пунктом 3.11. Договору іпотеки встановлено, що Іпотекодержатель не має право розпоряджатись (в т.ч. відчужувати), передавати предмет іпотеки в, лізинг, оренду тощо, знищувати, змінювати правовий статус предмета іпотеки, передавати предмет іпотеки в наступну іпотеку без згоди іпотекодержателя. Суду доведено, що згоди на припинення іпотеки Іпотекодержателем не було надано, крім того жодних підстав для припинення іпотеки з урахуванням ст. 17 Закону України «Про іпотеки» також не встановлено. Згідно частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Отже, внаслідок протриправних дій та на підставі підробного рішення суду в Державний реєстр іпотек було виключено запис про припинення іпотеки та запис про припинення обтяження. Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно? Записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (частини перша та друга статті 26 Закону № 1952-ІУ). Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, виключеного на підставі рішення суду, яке скасовано, оскільки відпала підстава виключення такого запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іптеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Оскільки, після припинення іпотеки та обтяження було здійснено не одну перереєстрацію права власності на предмет іпотеки, то відновити становище яке існувало до внесення записів про припинення іпотеки та обтяження, можливо лише шляхом скасування записів про припинення іпотеки та обтяження, а також скасування всіх незаконних перереєстрацій, здійснених на премет іпотеки, поновлення іпотеки та обтяження, а також звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими. Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу та свідоцтва про право на спадщину, то статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця. Отже, в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно. Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-2026цс16, у справі №201/8138/16 від 18.04.2018 року, Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: -\~зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; -\~передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; -\~відчужувати предмет іпотеки: -\~передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Тобто,\~не зважаючи\~на діючий\~Іпотечний договір\~від 12.10.2007\~року,\~укладений між\~ [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», групою осіб, без згоди іпотекодержателя, було здійснено відчуження та перереєстрацію права власності квартири [ADDRESS] на підставі неіснучого судового рішення, в подальшому на договорів купівлі-продажу та свідоцтва про право на спадщину з метою унеможливлення стягнення з боржника грошових коштів шляхом звернення стягнення на майно. За таких обставин, наявність у покупців права власності на нерухоме майно, яке набуте без достатніх законом підстав зокрема без згоди іпотекодержателя, є неправомірним. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набутгя, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До правовідносин, які виникли з\~односторонніх\~правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину (ч. 5 ст. 202 ЦК України). Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину Стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). На підставі частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16. Пунктом 3.2.1. Іпотечного Договору передбачено, що іпотекодавець має право володіти і користуватися предметом іпотеки відповідно до його призначення. Пунктом 3.11. Договору іпотеки встановлено, що Іпотекодержатель не має право розпоряджатись (в т.ч. відчужувати), передавати предмет іпотеки в, лізинг, оренду тощо, знищувати, змінювати правовий статус предмета іпотеки, передавати предмет іпотеки в наступну іпотеку без згоди іпотекодержателя. Оскільки, припинення іпотеки та обтяження на підставі не існуючого рішення суду є незаконним, то договори купівлі-продажу квартири, які є предметом іпотеки відповідно до умов іпотечного договору, укладені без згоди іпотекодержателя, а тому мають бути визнані недійсними. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту мас бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року, визначено право иа справедливий суд, згідно якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Однак, відповідно до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. З наданих суду доказів вбачається, що іпотечний договір від 12.10.2007 року, за яким в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ПН ХМНО Зінченко Р.П., та зареєстрований у Державному реєстрі іпотек 12.10.2007 року № 4050. Іпотекодержатель ВАТ КБ «Надра», а іпотекодавець [PERSON] , Позивач посилається на те, що 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №6/4/26/2007/840-К/809 від 12.10.2007 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» та договорами забезпечення. 30 вересня 2020 року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений Договір №GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №6/4/26/2007/840-К/809 від 12.10.2007 року укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра», у тому числі за договорами забезпечення. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до правової позиції, сформульованої Верховним Судом в постанові від 20.02.2019 року по справі № 522/3665/17 законний інтерес має, зокрема, такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язанний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»). Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є: (а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права; (б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України; (в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю); (г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності); (д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб. Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду: а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або г) мають місце інші ущемлення законних інтересів. З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу. В даному випадку, позивач довів, що він є правонаступником первісного кредитора ПАТ КБ «Надра» у правовідносинах з [PERSON] , які виникли на підставі кредитного договору №6/4/26/2007/840-К/809 від 12.10.2007 року, який в свою чергу забезпечений, зокрема, іпотечним договором від 12.10.2007 року, за яким в іпотеку передано квартиру [ADDRESS] . Відтак, на переконання суду, законний інтерес позивача у даних правовідносинах має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; пов`язаний з конкретним матеріальним благом; є визначеним та є персоналізованим (суб`єктивним). При цьому, обставини, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості) відсутні, оскільки відсутні складові, а саме: незаконність інтересу; не правовий характер вимог; встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу; коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить; позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб або в інтересах невизначеного кола осіб. В постанові ВП Верховного Суду від 26.01.2021 року справа № 522/1528/15-ц, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Тобто, на переконання суду, для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у даних правовідносинах ТОВ «Брайт Інвестмент» може заявити вимогу про фактичне визнання відсутності права вимоги в іншої особи, що має статус іпотекодержателя, шляхом: скасування рішення про державну реєстацію прав та їх обтяжень; поновлення в державному реєстрі іпотек запису про іпотеку; визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна та визнання недійсними відповідних договорів. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» та задовольняє їх повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог в розмірі 1135,00 грн., тобто по 283,75 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved