Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 29.09.2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Останній рік шлюбне життя з відповідачем не склалось. За час спільного проживання вона переконалась, що в них немає спільних інтересів, кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Втрачено почуття взаєморозуміння та поваги, шлюбні стосунки не підтримують з січня 2024 року, разом не проживають, хоча і знаходяться досі у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку: [PERSON] , [INFO] , яка по домовленості між подружжям проживає разом з позивачем. Оскільки подальше спільне проживання та збереження шлюбу при зазначених обставинах суперечить інтересам позивача, тому вважає збереження сім`ї та шлюбу за неможливе, а надання строку на примирення недоцільним. Позивач подала заяву про розгляд справи без її присутності, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 25.08.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 663. Від шлюбу мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 02.12.2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області, актовий запис № 1432. Шлюбні відносини припинено між сторонами з січня 2024 року. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за рішенням суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved