Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

25.11.2024 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування свого позову, зазначило, що 04.04.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 482120-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 02.04.2024 року направлено [PERSON] \~пропозицію (оферту) укласти договір № 482120-КС-005 про надання кредиту, яку [PERSON] \~прийняв на умовах, визначених офертою. ТОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9298, на номер телефону [NUMBER] , зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Відповідно до п. 1 договору кредиту ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти в розмірі 16000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 16000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , який позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). Комісія, пов`язана з наданням кредиту складає 2400,00 грн. Строк дії договору до 17.09.2024 року, строк, на який надається кредит складає 24 тижні. [PERSON] \~свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором, у зв`язку з чим у нього станом на 14.11.2024 року утворилася заборгованість за договором № 482120-КС-005 в розмірі 69494,60 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 16000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах 51094,60 грн та суми прострочених платежів за комісією 2400,00 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати. Ухвалами судді від 25.11.2024 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з викликом до суду сторін. Ухвалою суду відповідачу надано строк для направлення відзиву на позовну заяву та витребувано докази в АТ «Універсал Банк». 23.12.2024 року на адресу суду надійшли витребувані судом докази, а саме про рух коштів по картці на ім`я [PERSON] 28.01.2025 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, в якому вона просить позовні вимоги позивача задовольнити частково, посилаючись на те, що твердження позивача не ґрунтуються на фактичних обставинах справи. У матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, однак наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаними кредитними договорами складений самим позивачем, і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з боку відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування заборгованості. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування, є внутрішніми документами установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Також позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи паперові копії кредитного договору створювалися у порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікування підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Таким чином, надані паперові копії кредитного договору не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам ст. ст. 5, 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення договору між ним та ТОВ «Бізнес Позика». Відповідно до вимог законодавства, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості за користування кредитними коштами 51094,60 грн нарахована поза межами користування кредитом, тому є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Очікування кредитодавця, що [PERSON] повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, позовна заява про стягнення кредитної заборгованості, подана ТОВ «Бізнес Позика» до [PERSON] є поданою з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та передчасною. 28.01.2025 року до суду на електронну адресу через електронний суд надійшла відповідь представника позивача на відзив, з якими позивач не погоджуються та вважає, що у разу не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦПК України або ГПК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. До позовної заяви була додана візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору, у якій детально відображені всі дії ТОВ «Бізнес Позика» та відповідача щодо укладення кредитного договору в електронній формі у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Ця візуальна форма послідовності дій клієнта щодо укладення кредитного договору була посвідчена директором ТОВ «Бізнес Позика». Отже, кредитний договір підписаний боржником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між заявником/кредитором та боржником/позичальником не був би укладений. Під час укладення кредитного договору сторони погодились укласти кредитний договір з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію». Примірники електронного кредитного договору, акцепту та оферти на його укладення, надані позивачем до суду, є їх оригіналами, й будь-які інші варіанти вищезазначених документів у позивача відсутні та не можуть бути надані до суду. При цьому, оригінали вищезазначених документів були збережені в первісному та незмінному вигляді. ТОВ «Бізнес Позика» не є банківською установою, не відкриває позичальникам банківські рахунки та не випускає на ім`я позичальників банківські картки, тому перерахування кредитних коштів та зарахування платежів позичальників за кредитними договорами здійснюється посередниками ТОВ «Бізнес Позика» на підставі відповідних договорів з посередниками за допомогою платіжних систем посередників. ТОВ «Бізнес Позика» не здійснює перерахування кредитних коштів позичальникам зі своїх рахунків. На підтвердження перерахування кредитних коштів позичальникам та зарахування платежів позичальників за кредитними договорами відповідні посередники надають ТОВ «Бізнес Позика» довідки (довідки з платіжних систем). ТОВ «Бізнес Позика» не має жодного відношення до банківського рахунку відповідача крім того, що на вказаній ним під час укладення кредитного договору номер банківської картки (відкритий під нього банківський рахунок) здійснюється перерахування кредитних коштів. Доданий розрахунок заборгованості ґрунтується на умовах кредитного договору та узгоджується з матеріалами справи. Відповідач у відзиві на позовну заяву не пояснює чому на його думку розрахунок, який до позовної заяви був доданий позивачем, є начебто необґрунтований, та таким, що начебто не узгоджується з матеріалами справи. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором. ТОВ «Бізнес Позика» не нараховувала та не просить суд стягнути з відповідача на користь позивача жодну пеню чи штрафи, а лише просить стягнути з відповідача заборгованість по тілу, процентам та комісії за надання кредиту, які були нараховані відповідно до умов кредитного договору та норм ЦК України. Національне законодавство не наділяє суд правом зменшення суми процентів за користування кредитом, які позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов кредитного договору та норм ЦК України. З розрахунку заборгованості вбачається, що сума заборгованості відповідача за кредитним договором після 17.09.2024 року припинила змінюватися, у зв`язку із закінченням строку дії кредитного договору. Оскільки розрахунок заборгованості, який був доданий позивачем до позовної заяви формується автоматично, програма автоматично «протягнула» дати після закінчення строку дії кредитного договору (після 17.09.2024 року) до дати створення цього розрахунку заборгованості. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачу направлялися\~судові повістки\~про розгляд\~справи на\~12.12.2024\~року,\~09.01.2025\~року та\~на 23.01.2025\~року.\~Крім того,\~відповідач повідомлявся\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи призначеної\~на 13.02.2025\~року шляхом\~оголошення на\~офіційному сайті\~Судової влади\~України.\~Про те,\~відповідач так\~і не\~з`явився на розгляд справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу 24.01.2025 року о 09:08 год. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2\~ст. 639 ЦК України). Абз. 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор\~це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1\~ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічне пов`язані з нею. За правилом ч. 8\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~ЗУ «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~ЗУ «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (ст. 1 ЗУ «Про електронний цифровий підпис»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1\~ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Згідно із ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1\~ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що через особистий кабінет на сайті кредитодавця 02.04.2024 року [PERSON] уклав з ТОВ «Бізнес Позика» договір № 482120-КС-005 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), за умовами якого ТОВ «Бізнес Позика» надає [PERSON] грошові кошти у розмірі 16000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Строк кредиту - 24 тижні, процентна ставка в день - 2,00000000 фіксована, комісія за надання кредиту 2400,00 грн, термін дії договору до 17.09.2024 року, орієнтована загальна вартість наданого кредиту 41640,00 грн, орієнтована реальна річна процентна ставка 9219,16 % (п. 2 Договору). В п. 3 Договору сторони погодили «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. Відповідно до пп. 3.2. Договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Договір був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» шляхом пропозиції укласти Договір (оферти) кредитодавцем та прийняття (акцептування) позичальником, та підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-9298, на телефонний номер [NUMBER] . На підтвердження укладання кредитного договору позивачем було надано до суду копію договору № 482120-КС-005 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), розрахунок заборгованості, паспорт споживчого кредиту, пропозиція (оферта) укласти договір № 482120-КС-005 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір № 482120-КС-005 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), візуальна форма послідовності дій клієнта. Відповідач був ознайомлений з інформацією по кредиту та умовами кредитування, що підтверджується копією паспорту споживчого кредиту за договором, підписаного відповідачем електронним підписом одноразовими ідентифікаторами UA-7980. До вказаного договору додані правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», візуальна форма послідовності дій клієнта, анкета клієнта та інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн». З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається порядок дій здійснений сторонами кредитного договору щодо його укладення. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором Договору № 482120-КС-005 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 02.04.2024 року виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 16000,00 грн шляхом перерахування грошових коштів 02.04.2024 року на банківську картку позичальника, вказану при заповненні анкетних даних останнім. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, у\~ [PERSON] \~наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 69494,60 грн, з яких: - 16000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, - 51094,60 грн - сума прострочених платежів по процентах, - 2400,00 грн сума прострочених платежів за комісією. Суд звертає увагу на те, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 16000,00 грн за договором підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» про перерахування грошових коштів на рахунок, зазначений [PERSON] та витребуваною судом випискою по банківській картці № [NUMBER] з якої вбачається, що відповідачу на його банківську картку були зараховані кредитні кошти у розмірі 16000,00 грн одним платежем 02.04.2024 року. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем [PERSON] та його представником таких не надано, що в силу положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~є їх процесуальним обов`язком. Доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів на укладання договору, суд вважає необґрунтованими, з таких підстав. Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Бізнес Позика», надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитного договору, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до\~ЗУ «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд приходить до висновку про те, що цей правочин відповідно до\~ЗУ «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Встановивши зазначені обставини у справі, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами та комісію за надання кредиту. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять. Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів. Зважаючи на зазначене, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню в розмірі 16000,00 грн. Підпис відповідача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорював кредитний договір в частині або в цілому, кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту. Отже, підписавши кредитний договір, [PERSON] посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме до ТОВ «Бізнес Позика», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Таким чином, матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] , а також докази існування заборгованості у заявленому розмірі. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зазначено, що\~ст. 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором та які б спростовували наявний розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір укладений за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA-9298 та грошові кошти перераховані на належну відповідачу банківську карту. Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, зокрема по процентам у розмірі 51094,60 грн, надавши розрахунок заборгованості. В п. 3 договору № 482120-КС-005 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 02.04.2024 року зазначено графік платежів за період з 16.04.2024 року по 17.09.2024 року. У графіку платежів зазначено, що за вказаний період проценти за користування кредитом становлять 23240,00 грн. Отже вказану суму процентів за договором № 482120-КС-005 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 02.04.2024 року відповідач повинен був сплатити у разі належного виконання зобов`язання та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів. Проте відповідачем належним чином умови договору не виконувалися. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом відбувалося у межах визначеного сторонами строку кредитування з 02.04.2024 року по 17.09.2024 року, виходячи із відсоткової ставки передбаченої умовами договору. Загальна сума нарахованих відсотків становить 51094,60 грн, і зазначена сума після закінчення строку дії договору (17.09.2024 року) не змінювалася. Так, згідно розрахунку заборгованості, третій стовпчик «відсотки за користування», починаючи з 17.09.2024 року розмір нарахованих процентів не змінюється. Суд вважає, що позивачем правомірно здійснено нарахування процентів за користування кредитом за період узгодженого строку кредитування з 02.04.2024 року по 17.09.2024 року, виходячи із процентної ставки встановленої в договорі № 482120-КС-005 за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості. Так, у даній справі проценти за користування кредитом не нараховувалися після закінчення строку дії кредитного договору. Ураховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» підлягає стягненню заборгованість за нарахованими процентами в сумі 51094,60 грн. Щодо стягнення комісії за надання кредиту, то суд зазначає таке. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст.\~8\~ЗУ «Про\~споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, ЗУ «Про\~споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню. За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 8136. Приймаючи до уваги висновок суду про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого за подання позову в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved