Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

29.11.2024 представник ТОВ «Українські фінансові операції» звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №5952623 від 21.09.2022 у розмірі 55820 грн, яка складається з 20000 грн основної заборгованості за тілом кредиту та 35820 грн заборгованості по сплаті відсотків, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 21.09.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №5952623 про надання споживчого кредиту. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача строком на 360 днів з відповідною процентною ставкою плати за користування кредитом. Проте відповідач свої обов`язки повернення кредиту та відсотків за користування ним не виконав. 26.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» було укладено договір факторингу №26.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. У подальшому 31.07.2024 між ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та ТОВ «Українські фінансові операції» був укладений Договір факторингу №31.07/24-Ф, відповідно до умов якого право вимоги за договором №5952623 від 21.09.2022 перейшло до ТОВ «Українські фінансові операції». Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором не сплачена і складає 55820 грн, з яких 20000 грн сума основної заборгованості за тілом кредиту та 35820 грн - заборгованість по сплаті відсотків. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 12.12.2024 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи, зобов`язано позивача надати суду докази направлення копії позовної заяви відповідачеві, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано від АТ «Універсал Банк» необхідні для розгляду справи документи. Судове засідання, призначене на 13.01.2025, відкладалось до 07.02.2025 через неявку відповідача. На виконання вимог судової ухвали від 12.12.2024 АТ «Універсал Банк» 04.02.2025 надав витребувану судом інформацію. Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позові заявляв клопотання про розгляд справи за його відсутності у разі неподання відповідачем відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов не подав, у судове засідання не прибув, про дату час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової кореспонденції за адресою його реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Згідно положень статті 128 ЦПК України відповідач є таким, що повідомлений про розгляд справи. Неявка сторін та їх представників не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21.09.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» був укладений електронний договір №5952623 про надання споживчого кредиту. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача строком на 360 днів з відповідною процентною ставкою. Даний факт підтверджується відомостями, наданим на виконання вимог судової ухвали АТ «Універсал Банк», про те, що 21.09.2022, тобто у день укладення кредитного договору, на банківську картку відповідача був зарахований переказ у розмірі 20000,00 грн, що відповідає розміру кредиту. \~ \~ \~ \~26.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» був укладений договір факторингу №26.09/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору, зокрема, права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. 31.07.2024 між ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» як клієнтом та ТОВ «Українські фінансові операції» як фактором був укладений договір факторингу №31.07/24-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору, зокрема, права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу № 31.07/24-Ф від 31.07.2024, позивачеві було передане право грошової вимоги до боржника за кредитним договором №5952623 на суму заборгованості, яка становить 55820,00 грн та складається з 20000,00 грн основного боргу та 35820,00 грн заборгованості за відсотками. Суд зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення цивільного законодавства, які регулюють питання виконання зобов`язань, відповідальності за порушення зобов`язання, а також питання, пов`язані з кредитом та факторингом. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин. Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статті 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України. Згідно частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що кредитний договір № 5937846 від 16.09.2022 укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що відповідач у порушення умов кредитного договору своєчасно, у порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув, доказів зворотного матеріали справи не містять. За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1082 даного Кодексу боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, «боржник, який не\~отримав повідомлення\~про передачу\~права вимогиіншій особі,\~не позбавляється\~обов`язку\~погашення заборгованості,\~а лише\~має право\~на погашеннязаборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не\~звільняєйого від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відтак навіть за умови, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги від позивача, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані у договорі позики, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України. Відповідно до частин першої, третьої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався вчасно повернути позику, сплатити відсотки за користування кредитом у порядку, визначеному цим договором. Однак всупереч умовам укладеного кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання та кредитні кошти не повернув. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В силу зазначеного вище саме на позивача як на нового кредитора у зобов`язанні покладено обов`язок довести суду факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем суми кредиту та прострочення зобов`язання, а на відповідача - обов`язок довести належне виконання договірних зобов`язань чи спростувати розмір існуючої заборгованості у разі заперечення проти вимог позивача, або ж право визнати позовні вимоги повністю чи частково. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, доказів на підтвердження безпідставності позовних вимог не подав, не довів неправомірності вимог позивача. Натомість належними і допустимими доказами позивач довів суду, що на виконання умов договору первісний кредитор надав відповідачеві позику у розмірі 20000 грн, у той час як відповідач доказів повернення ні позивачеві, ні первісному кредитору вказаної суми коштів не надав, що є підставою для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 20000 грн основного боргу. Також суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 35820 грн, оскільки їх нарахування передбачене умовами договору про надання споживчого кредиту. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. За змістом частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За приписами частин другої-четвертої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2024 між ТОВ «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Євгеном Олександровичем укладений договір №01/08-2024-А про надання юридичних послуг. Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг №5952623 згідно Договору №01/08-2024-А від 01.08.2024 вартість послуг з надання правової допомоги (підготовка та подання позову) складає 10 000 грн, обсяг наданих адвокатом послуг відображений у детальному описі робіт (наданих послуг) № 5952623 від 17.09.2024. Судом врахований висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 23.12.2021 у справі №755/7943/20-ц про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Відповідно до викладеного у постанові висновку цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду. Від відповідача клопотання про зменшення витрат на відшкодування правової допомоги не надходило. Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн, а також витрати по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved