Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

1.Позиції учасників справи Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, визнання договору дарування недійсним та поділ майна, а саме: -встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2013 року до 11 вересня 2022 року; -визнати спільною сумісною власність [PERSON] з [PERSON] кв. [ADDRESS] та автомобіль марки «Пежо», 2010 року випуску, д.н.з [NUMBER] ; -визнати недійсним договір дарування від 26 вересня 2022 року кв. [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] право власності на частину кв. [ADDRESS] ; -виділити автомобіль марки «Пежо», 2010 року випуску, д.н.з [NUMBER] у власність [PERSON] та стягнути нього на користь [PERSON] грошову компенсацію за частину ринкової вартості автомобіля в сумі 109 150 грн. Вимоги позову мотивовано тим, що у 2011 році позивач познайомилась з відповідачем [PERSON] , з яким почала зустрічатись, а з 2013 року - проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу спочатку з його родиною у м. Бориспіль, потім в орендованих квартирах у м. Києві. Вели спільне господарство, разом працювали (мали кілька торгових місць, торгували фруктами та овочами), мали спільний бюджет та побут, у них були спільні права та обов`язки. Під час спільного проживання за спільні накопичені кошти 05.04.2019 вони придбали автомобіль «Peugeot», 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який був необхідний для торгівлі. 16.01.2020 ними було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS] за 345 000,00 грн., яка була оформлена на відповідача [PERSON] . В подальшому 19.04.2021 було укладено два договори купівлі-продажу, за якими відповідач [PERSON] 19.04.2021 продав [PERSON] вказану квартиру, а також [PERSON] продав [PERSON] кв. [ADDRESS] за 1 119 132,00 грн. Як зазначає позивач, після придбання спірної квартири вони почали робити в ній ремонт, а також вона зареєструвала у квартирі своє місце проживання. Після ремонту вони з відповідачем почали поживати у квартирі. Влітку 2022 року стосунки між нею та відповідачем погіршились, почали виникати сварки, через що вони звертались до поліції. У вересні 2022 року відповідач виселив її з квартири, а також зняв її з реєстрації за місцем проживання. Наразі вони проживають окремо. В січні 2023 року відповідач повідомив, що спільного майна в них немає, оскільки квартиру він подарував своїй матері, а автомобіль є його особистою власністю. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що спірна квартира, яка є їх спільною сумісною власністю, була відчужена відповідачем без її згоди, позивач просить задовольнити її вимоги. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] скористався правом подачі відзиву, у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на ненадання позивачем належних доказів щодо оренди спільно з відповідачем квартир у м. Києві, ведення спільного побуту та бюджету, заняття спільним бізнесом та участі у придбанні рухомого та нерухомого майна, що належить одноосібно відповідачу. Представник відповідача зазначив, що відповідач знайомий з позивачем, деякий час вона працювала у нього продавцем. З 26.01.2022 відповідач зареєстрував позивача у спірній квартирі, між ними була домовленість, що позивач у рахунок проживання у квартирі буде сплачувати комунальні платежі по ній. Також, представник відповідача вказав, що постановами Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2022 у справах про притягнення до адміністративної відповідальності № 754/8066/22 та № 754/8064/22 було встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є особами, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, зокрема того, що вони є особами, які спільно проживають або проживали однією сім`єю. Посилаючись на викладене, представник відповідача вважає, що позовні вимоги до відповідача [PERSON] є необґрунтованими, а вимоги до [PERSON] передчасними та протиправними, оскільки вона є добросовісним набувачем права власності на квартиру, в зв`язку із чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 15.05.2023 до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що 22.02.2008 вона продала належну їй кв. [ADDRESS] . Накопичивши певну суму грошових коштів та маючи намір придбати квартиру, за домовленістю із сином - відповідачем [PERSON] було прийнято рішення оформити квартиру на нього і він виступив покупцем кв. [ADDRESS] . В подальшому вказану квартиру було продано відповідачем та за виручені кошти придбано спірну квартиру [ADDRESS] . 26.09.2022 відповідачем було перереєстровано вказану квартиру на неї на підставі договору дарування, за що нею було сплачено кошти, а також нею зроблено поліпшення та ремонтні роботи за власний рахунок. Представник відповідача вважає, що оскільки на момент відчуження майна на користь [PERSON] відповідач [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не був, у шлюбних відносинах не перебував, про жодні стосунки з позивачем не було розмови, а тому нотаріальної згоди від позивача отримувати не було жодних законних підстав, а тому відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири. Крім того, позивачем не доведено, що оспорюваний договір дійсно порушує її права та законні інтереси. Посилаючись на викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Будучи допитаною в якості свідка позивач [PERSON] підтвердила викладені в позовній заяві обставини, зазначивши що в період спільного проживання з відповідачем вона протягом 2014 - 2019 років також перераховувала кошти [PERSON] , жінці у якої є спільна дитина з відповідачем. Під час ремонту спірної квартири вона купувала необхідні матеріали для ремонту, купувала пральну машину. З її карти сплачувались витрати за медичні послуги відповідачу, вона поповнювала телефон відповідача, спільно сплачувались комунальні послуги. Вони разом працювали, вели спільний бізнес, а саме мали кіоски, в яких торгували овочами та фруктами, гроші були спільні. Кожен рік вони їздили разом відпочивати на море, також відпочивали зі спільними друзями. В них були взаємні права та обов`язки, вони піклувались один одним, мали намір одружитись. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. 2.Процесуальні дії та рішення суду. 09 березня 2023 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 09 березня 2023 року, 24 травня 2023 року та 31 липня 2023 року ухвалами Деснянського районного суду м. Києва витребувано докази: - у приватного нотаріуса Черкаського МНО Данилової О.В. копію довіреності копії усіх документів, на підставі яких було видано довіреність; - у приватного нотаріуса Київського МНО Тренчук Н.О. копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 19.04.2021, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований в реєстрі № 825; - копії договору купівлі-продажу кв. [ADDRESS] від 19.04.2021, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; - копію договору дарування кв. [ADDRESS] від 26.09.2022, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; - у ТОВ «НАШНЕТ» копію договору № 10045078, відповідно до якого 10.01.2017 [PERSON] здійснила платіж на 40 грн.; - у ТОВ «ВОЛЯ-КАБЕЛЬ» копії договорів на замовлення послуг та обладнання, копії заяв припинення надання послуг, копії заяв про перенесення на іншу адресу, укладених ТОВ «ВОЛЯ-КАБЕЛЬ» з [PERSON] з 2013 року, а саме за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; а також копію договору на замовлення послуг та обладнання за адресою: [ADDRESS] укладеного [PERSON] після 19.04.2021; - у ТОВ «ФТД-Ритейл» інформацію про те, хто здійснив інтернет-замовлення № ДОК 743-52702276 від 21.12.2021 року (ПН №438900226592); - інформацію про те, хто здійснив оплату по інтернет-замовлення № ДОК 743-52702276 на суму 14 999.90 грн. за товар (прально-сушильна машина LG F2J6HG0WR) 21.12.2021; - у КНП «ЦПМСД №1» Деснянського району в місті Києві інформацію про те, чи перебувала (перебуває) як пацієнт [PERSON] на лікування у КНП «ЦПМСД №1» Деснянського району м. Києва; - копії документів, на підставі яких було встановлено адресу проживання [PERSON] , що вказана у направленні на консультацію до спеціаліста від 08.11.2018 та у медичній карті амбулаторного хворого - [PERSON] ; - у відділі з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації інформацію (довідку, витяг з реєстру територіальної громади, відомості з Єдиного державного демографічного реєстру) про зареєстроване місце проживання/перебування [PERSON] за період з кінця березня 2016 року по березень 2023 року; - у ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області інформацію, яка міститься в Єдиному державному демографічному реєстрі щодо зареєстрованого місця проживання/ перебування [PERSON] за період з травня 2013 року по кінець березня 2016 року; витребувано з Управління ДМСУ в Черкаській області інформацію, яка міститься в Єдиному державному демографічному реєстрі щодо зареєстрованого місця проживання/перебування [PERSON] за період з травня 2013 року по кінець березня 2016 року; - з ГУ ДПС у місті Києві інформацію про доходи [PERSON] за період з травня 2013 року по березень 2023 року; - з ГУ ДПС у Черкаській області інформацію про доходи [PERSON] за період з травня 2013 року по березень 2023 року; - у приватного нотаріуса Романій Н.В. інформацію: чи укладався договір купівлі-продажу нерухомого майна від 22.02.2008, зареєстрованим за № 2241 [PERSON] ; надати належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу від 22.02.2008, зареєстрованим за № 2241; - у ТОВ «ФТД-Ритейл» інформацію про те, хто здійснив інтернет-замовлення № ДОК 743-52702276 від 21.12.2021 року (ПН №438900226592); - інформацію про те, хто здійснив оплату по інтернет-замовлення №ДОК 743-52702276 на суму 14 999.90 грн. за товар (прально-сушильна машина LG F2J6HG0WR) 21.12.2021; - з ГУ ДПС у місті Києві інформацію про доходи [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) за період з травня 2013 року по березень 2023 року; - з ГУ ДПС у Черкаській області інформацію про доходи [PERSON] за період з травня 2013 року по березень 2023 року. 09 березня 2023 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кв. [ADDRESS] . 14 вересня 2023 року Постановою Київського апеляційного суду ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 09.03.2024 року про вжиття заходів забезпечення позову залишено без змін. 18 вересня 2023 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про зустрічне забезпечення позову. 18 вересня 2023 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 07 лютого 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Степанова О.Л. про зобов`язання позивача [PERSON] внести на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Києва грошову суму для забезпечення відшкодування витрат відповідача [PERSON] на професійну правничу допомогу, - відмовлено. 3.Фактичні обставини справи. Позиція суду ту оцінка аргументів сторін. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено наступні правовідносини. Предметом позовних вимог у справі є матеріально-правові вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, визнання права спільної сумісної власності, визнання договору дарування недійсним та поділ майна (визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна в порядку поділу майна та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, яке залишається у власності відповідача). Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, за даними з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, легковий автомобіль «Peugeot», 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , з 05 квітня 2019 року належить відповідачу [PERSON] 19 квітня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу квартири відповідач придбав спірну квартиру [ADDRESS] . Позивач просить задовольнити вимоги, вказуючи на те, що автомобіль та квартира придбані під час спільного проживання разом з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому вказане майно є спільною сумісною власністю та підлягає поділу на загальних підставах. Сторона відповідача проти даних тверджень заперечувала, вказуючи на те, що відповідач з позивачем однією сім`єю не проживав, а спірна квартира придбана за особисті кошти відповідача [PERSON] . За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та Протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У статті 6 Конвенції зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). За ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК України). Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 320/4964/17 (провадження № 61-42073ск18) зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19 (61-3071св21). У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 березня 2023 року у справі № 372/3321/19 (провадження № 61-10538св22), належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі № 6-1026цс15. Отже, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. При застосуванні ст. 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Обов`язковою умовою для встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Враховуючи, що факт спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу, з яким пов`язані юридично значимі наслідки, зокрема право спільної сумісної власності на майно, придбане чоловіком та жінкою під час такого проживання, законодавчо врегульований ст. 74 СК України, тому доказуванню підлягає спільне проживання сторін на час придбання спірного житла. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Подібна позиція викладена: у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, у постановах Верховного Суду: від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 22 лютого 2021 року в справі № 264/2232/19, від 21 квітня 2022 року в справі № 461/1617/15-ц. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Звертаючись в суд із позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивач вказує на те, що з 2013 року до березня-квітня 2014 року вона стала проживати з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу спочатку з його родиною у м.Бориспіль, а потім в орендованих квартирах у м.Києві (до лютого-березня 2017 року за адресою: [ADDRESS] , до весни 2019 року за адресою: [ADDRESS] , з весни 2019 року за адресою: [ADDRESS] ), вели спільне господарство, разом працювали (мали кілька торгових місць, торгували фруктами та овочами), мали спільний бюджет та побут, у них були спільні права та обов`язки, набули спірне майно за спільні кошти. Разом з тим, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірний період. Відсутні також докази участі позивача у придбанні спірної квартири та автомобіля. Судом досліджені зібрані у справі докази щодо джерела та часу набуття спірного майна. Так, на підтвердження позовних вимог про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у спірний період позивачем надано (в хронологічному порядку щодо подій): -копію інтернет-листування за 2014-2015 роки (а.с.60-61 т.1); -копію медичної документації за 2018 рік, в якій зазначено адресу [PERSON] : [ADDRESS] (а.с.42, 43 т.1); -копію довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 15.09.2022, відповідно до якої [PERSON] 29.08.2018, 04.09.2018, 18.10.2028, 04.01.2019 здійснила платежі з наступним призначенням платежів «медичні послуги, [PERSON] », 10.01.2017 здійснила платіж на суму 40 грн. із призначенням платежу «за телекомунікаційні послуги зг. Дог. № 10045078» (а.с.35 т.1); -копії квитанцій № ПН 4276142, № ПН 4276148 та № від 19.04.2021 про сплату податку та військового збору, платник [PERSON] (а.с.30 т.1); -копії квитанції про сплату за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , платник [PERSON] , за грудень 2021 року, січень 2022 року, лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, а також копію квитанції про сплату за послуги інтернету за жовтень 2021 року, січень 2022 року, травень 2022 року, липень 2022 року (а.с.31-34, 36 т.1); -копію квитанції ТОВ «ФТД-Ритейл» від 21.12.2021 на суму 16 999,90 грн. на придбання прально-сушильної машини «LG» без зазначення платника (а.с.38 т.1); -копії квитанцій на придбання товарів для дому за період з 26.09.2021, 28.10.2021, 30.10.2021 без зазначення платника (а.с.39-41 т.1); -копію квитанції від 02.07.2022 на суму 11 443,00 грн. без зазначення отримувача та призначення платежу (а.с.21 т.1); -копію рапортів Деснянського УП ГУНП у м. Києві про реєстрацію заяви [PERSON] від 10.09.2022 про вчинення відносно неї домашнього насильства з боку чоловіка та про проведення перевірки (а.с.14,15 т.1); -копію форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, складеного відносно постраждалого [PERSON] , кривдник [PERSON] від 11.09.2022 та рапорту Деснянського УП ГУНП у м.Києві від 11.09.2024 про перевірку заяви [PERSON] про вчинення [PERSON] відносно нього домашнього насильства психологічного характеру (а.с.16, 17 т.1); -копію постанови Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2022 у справі № 754/8073/22, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.173-2 ч.1 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення (а.с.18 т.1); -копію термінового заборонного припису відносно [PERSON] від 11.09.2022 (а.с.19 т.1); -копію заяви [PERSON] до Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 12.09.2022 та талону-повідомлення єдиного обліку № 43608 про прийняття та реєстрації заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію щодо заяви [PERSON] про те, що виник конфлікт із співмешканцем [PERSON] та після конфлікту виявлено відсутність браслету вартістю 11 443,00 грн. (а.с.20, 22 т.1); -копії квитанцій (платник [PERSON] ) від 15.09.2022 та 26.09.2022 про переказ особистих коштів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та поповнення мобільного телефону (а.с.24-29 т.1); -копію ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2022 про задоволення скарги представника [PERSON] - [PERSON] на бездіяльність уповноважених осіб Деснянського УП ГУНП у м. Києві (а.с.24 т.1). Також, під час судового розгляду було долучено наступні докази: -копії постанов Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2022 у справі № 754/8066/22 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо подій 10.09.2022 та у справі № 754/8064/22 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо подій 11.09.2022. Вказаними постановами вищевказані справи закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Дані постанови мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] є особами, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, зокрема того, що вони є особами, які спільно проживають або проживали однією сім`єю. Наявність лише протоколу про адміністративне правопорушення не може бути визнано беззаперечним доказом вини особи у вчиненні правопорушення, передбаченого нормами КУпАП (а.с.113-115, 116-118 т.1); -копія письмових пояснень [PERSON] від 10.09.2022, 11.09.2022, наданих інспектору Деснянського УП ГУНП у м. Києві (а.с.111, 112, 119-120 т.1); -копія заяви [PERSON] від 03 березня (рік не вказано) про приєднання до договору про надання телекомунікаційних послуг ТОВ «Нашнет» за адресою: [ADDRESS] (а.с.152 т.1); -копія заяви [PERSON] від 24.03.2014 про припинення дії договору/протоколу замовлених послуг та обладнання з ТОВ «Воля-Кабель» із зазначенням адреси місця проживання позивача: [ADDRESS] (а.с.154 т.1); -копії протоколів замовлених послуг та обладнання [PERSON] від 04.03.2017 та від 02.02.2019 за адресою: [ADDRESS] (а.с.155, 156 т.1); -копію протоколу замовлених послуг та обладання [PERSON] від 03.09.2021 за адресою: [ADDRESS] (а.с.157 т.1); -лист Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.06.2023 № 102/30/1029, з якого вбачається, що відповідно до даних Реєстру територіальної громади м. Києва [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 26.01.2022 по 12.09.2022, знята з реєстрації місця проживання по заяві власника квартири (а.с.243 т.1); -лист КНП «ЦПМСД № 1» Деснянського району м.Києва від 28.06.2023 № 804, згідно якого в електронній системі охорони здоров`я станом на 28.06.2023 відсутня інформація про укладену [PERSON] декларації на медичне обслуговування з лікарями даної медичної установи (а.с.252 т.1); -лист ТОВ «ФТД-Ритейл» від 17.08.2023, згідно з яким після перевірки відомостей бухгалтерського обліку та електронних відомостей, згідно фіскального чеку від 21.12.2021 було встановлено наявність продажу прально-сушильної машини «LG». Під час здійснення інтернет-замовлення № ДОК 743-52702276 та купівлі 21.12.2021 вищезазначеної пральної машини було використано бонусну дисконтну карту лояльності «Фокс Клуб» № [NUMBER] , що згідно електронних відомостей підприємства зареєстрована на [PERSON] . Як вбачається з роздруківки фіскального чеку від 21.12.2021, оплату придбаного товару згідно чеку було здійснено частково у розмірі 14 999,90 грн. банківською картою № [NUMBER] та частково у розмірі 2000,00 грн. готівкою. У ТОВ «ФТД-Ритейл» відсутні відомості щодо власника вищезазначеної банківської карти (а.с.41, 42, 43 т.2). Аналізуючи зібрані докази як кожен окремо, так і в сукупності, суд приходить до висновку, що жоден вищенаведений доказ до моменту реєстрації позивача у спірній квартирі у січні 2022 року не свідчить про факт спільного проживання сторін однією сім`єю за однією адресою у період з травня 2013 року по січень 2022 року, в тому числі і на момент придбання спірного майна. Так, вищенаведені докази не підтверджують факт ведення сторонами спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність та постійність сімейних відносин сторін за період з травня 2013 року до 11 вересня 2022 року. Також не є і доказом факту спільного проживання сторін саме однією сім`єю момент реєстрації позивача у спірній квартирі, оскільки відсутні докази ведення сторонами спільного господарства та вчинення інших, притаманних подружжю, дій, наявності взаємних прав та обов`язків. Сплата позивачем за надання житлово-комунальних послуг не є таким доказом, оскільки це є її прямим обов`язком, як користувача квартири з моменту реєстрації, в силу приписів ЖК України та ЗаконуУкраїни «Про житлово-комунальні послуги». Також, під час судового розгляду були допитані свідки з боку позивача, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також свідки з боку відповідача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не підтверждували в судовому засіданні факт спільного проживання. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 10.09.2022 вона приїздила на виклик на місце проживання [PERSON] та [PERSON] стосовно вчинення ними відносно один одного домашнього насильства, на обох було складено протоколи про адміністративне правопорушення за насильство психологічного характеру. В той день відповідач не пускав позивачку до квартири. Коли приїхала на виклик то побачила, як сторони один одного ображають. [PERSON] не хотів, щоб [PERSON] знаходилася там, плакав, телефонував своєї матері. [PERSON] казав, що [PERSON] вчиняє відносно нього психологічне насильство. Свідок [PERSON] пояснила, що знає як [PERSON] , так і [PERSON] . Відносини дружні, знайомі близько десяти років. Спершу з [PERSON] познайомився її чоловік, а потім вже познайомилася з ним і вона, він представив [PERSON] своєю дружиною. З [PERSON] бачилася частіше тому, що вона її бачила в ларьку, куди вона заходила майже щодня. [PERSON] казав, що спочатку вони купили машину, хвалився її чоловіку, а потім вони купили квартиру по [ADDRESS] . [PERSON] їй, що вони разом купили. Свідок [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] та [PERSON] десь з 2014 року, вони знімали у його брата років три квартиру по [ADDRESS] . У 2017 році квартиру продали. [PERSON] особисто їм здавав. Він приходив до них щодо ремонту, бачив [PERSON] , жінку його, як він сам говорив. Розписані вони чи ні не знає, зняли квартиру та жили. Їх добре пам`ятає, оскільки вони відкрили ларьок, куди він часто заходить. Він приходив в квартиру, ремонтував їм крани, пральну машинку, приходив в кіоск, приносив обігрівач, бо було холодно. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] та [PERSON] з 2015 року. Ці люди винаймали кіоск і торгували овочами. [PERSON] представив [PERSON] як свою дружину. Її кіоск знаходиться біля кіоску [PERSON] та [PERSON] . Вона все про всіх знає, як "старожила". Відносини товариські, нормальні люди, нікого не ображали. Вона спілкується з мамою [PERSON] , яка їй хвалилася, що пощастило з невісткою. Мати [PERSON] обожнювала [PERSON] . У [PERSON] та [PERSON] спочатку був один кіоск, потім вони взяли ще один. Їй відомо, що [PERSON] з [PERSON] купили квартиру. Сприймала [PERSON] та [PERSON] як молоде подружжя, вони завжди були поряд. Також виїжджали щороку відпочивати. Свідок [PERSON] пояснила, що працювала продавцем у [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] привозив товар, [PERSON] приходила інкасувала, записувала товар, робила переоблік. Вважала [PERSON] та [PERSON] чоловіком та дружиною. Вони поводили себе так, по поведінці було видно. Свідок [PERSON] суду показав, що знає [PERSON] та [PERSON] , оскільки проживали по сусідству в його будинку з 2016 або 2017 року. Спочатку проживали на [ADDRESS] , потім вони переїхали в район Нової Лінії. Він з дружиною купував в їх кіоску овочі. [PERSON] торгувала, [PERSON] привозив продукти. [PERSON] та [PERSON] як пару, оскільки вони себе так поводили. Про їх життя йому відомо зі слів [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] разом, відпочивати їздили разом. Свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю [PERSON] . [PERSON] приїздив, коли [PERSON] ще вчилася в училищі в 2011 році в Черкасах. [PERSON] так любила [PERSON] , що вирішила переїхати в Київ. Коли жила в хостелі, [PERSON] говорив [PERSON] переїжджати до нього в [PERSON] . Потім вони переїхали в Київ, знімали разом квартиру. Приїздила в Київ до [PERSON] та [PERSON] в гості. Один кіоск був на [PERSON] , два на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] разом працювали. З [PERSON] відносини були нормальні, приїжджала, допомагала, коли вони просили, літом працювала. В 2012 році [PERSON] робив на неї довіреність на три роки на представництво його інтересів для подачі звітів в Черкасах. Вони торгували, збирали кошти, купити квартиру в Києві не могли, вирішили спочатку купити квартиру в Черкасах. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] вважали парою, які разом проживали до певного часу, разом працювали. Вона з чоловіком віруючі та відвідують [PERSON] єврейську месіанську громаду, там вони зустріли і [PERSON] , його маму та [PERSON] . В 2021 році [PERSON] з [PERSON] придбали квартиру, наші квартири на одній площадці. [PERSON] казав, що вони з [PERSON] купили квартиру. Відомо що у [PERSON] є донька підліток 13 років. Потім [PERSON] вигнав [PERSON] , про що дізналася від сусідки. Коли [PERSON] дізнався, що вона на суді буде свідком то почав погрожувати, знімав двері, побив чоловіка. Свідок [PERSON] пояснила, що познайомилися в 2015 році, коли [PERSON] та [PERSON] відкрили свій магазинчик (ларьок). Вона ходила до них як покупець, потім почала з ними дружити, приходити до них додому, її син постійно їм допомагав і [PERSON] по дому, дружили вони з ним, їздили на ринок. [PERSON] цілими днями торгувала. Потім десь в 2016 році [PERSON] позичив у її чоловіка кошти на машину, у нього були « [PERSON] ». Перестали спілкуватись в 2017 році, коли [PERSON] з дозволу [PERSON] залишилася в неї ночувати, а потім прийшов [PERSON] почав "гупати" в двері і забрав [PERSON] . Знає їх як чудову сім`ю по 2017 рік. [PERSON] знає маму [PERSON] та [PERSON] , спілкувалася з ними, коли приходила купувати овочі та фрукти, вони розповідали їй що [PERSON] з [PERSON] живуть разом. З [PERSON] вона зустрілася в лютому місяці 2023 року на ринку і він сказав їй, що з [PERSON] вже не живе. Однак при вирішенні даного спору суд ураховує, що самі по собі показання свідків сторони позивача, надані у ході розгляду даної справи не можуть підтвердити факт проживання однією сім`єю, зокрема ведення спільного господарства позивачем, наявності у них спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, витрат, у тому числі на утримання житла на час придбання спірного майна, його ремонту, піклування і підтримки один одного. Крім того, покази деяких свідків ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, а відтак мають бути дотримані положення ч. 2 ст. 90 ЦПК України. Також покази допитаних свідків не підтверджуються іншими доказами, визнаними допустимим згідно з правилами цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодного належного доказу спільного проживання з відповідачем на момент придбання спірного майна, зокрема, ведення спільного господарства, виконання прав та обов`язків, що притаманні сім`ї, а також не надано доказів про участь у спільному придбанні нерухомого чи рухомого майна. Відтак, у задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити за недоведеністю. Не доведення позивачем факту проживання однією сім`єю з відповідачем на момент придбання спірного автомобіля та спірної квартири унеможливлює їх поділ як спільно набутого майна, а тому виключає можливість задоволення інших позовних вимог, які є похідними. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з травня 2013 року до [INFO] , оскільки позивач не довела перед судом обґрунтованості позовних вимог. Решта позовних вимог, які є похідними від вищевказаної вимоги, також задоволенню не підлягають. Інші твердження позивача та її представників висновки суду не спростовують та підстави для задоволення позову повністю чи частково не дають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed