Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

13.02.2024 позивачка звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що з 2014 року по 2016 рік вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 18.05.2016 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає, що вони з сином є внутрішньо переміщеними особами, вона втратила роботу та наразі є безробітною, тож син потребує матеріального утримання від батька, так як потрібні кошти на одяг, харчі, витрати на розвиток дитини та його здібностей. Крім того, дитина перебуває на обліку у лікаря з діагнозом бронхіальна астма, часто хворіє, що також потребує фінансових витрат; в середньому вона витрачає на утримання сина 3 500 гривень щомісяця, в серпні-вересні витрати сягають понад 5\~000 гривень у зв`язку з необхідністю покупки речей та приладдя для навчання у ліцеї, у період загострення хвороби витрати на дитину сягають близько 10\~000 гривень на місяць. На її прохання направляти додаткові кошти на утримання спільної дитини відповідач не реагує та направляє лише фіксовану суму, яка зазначена у рішенні Мар`їнського районного суду Донецької області від 18.05.2016 про стягнення з нього аліментів. Позивачка зазначила, що 07.06.2022 року вона уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З урахуванням зазначеного, позивачка просить суд змінити спосіб присуджених до стягнення аліментів, визначених рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 18.05.2016, із стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі 1500 гривень на стягнення у частці від заробітку, а саме в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 13.02.2024 зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О. Ухвалою від 15.02.2024 суддя Кудрявцева Т.О. відкрила провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до вимог ст. 190, 272 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання до суду відзиву не скористався. Розглянувши справу та дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно\~ст.\~77\~ЦПК України,\~ належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 2014 по 2016 рік позивачка та відповідач у даній справі [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 березня 2015 року виконавчим комітетом Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області, актовий запис №46, дитина сторін - [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 18.05.2016 року, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь матері [PERSON] у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 17.06.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] ; стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дружини в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . 07.06.2022 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.06.2022 Новогродівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Встановлено, що після припинення шлюбних відносин між сторонами дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 05 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. При вирішенні даної справи суд виходить з того, що підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом стало збільшення розміру прожиткового мінімуму та погіршення її матеріального стану, в зв`язку з чим визначений судом розмір аліментів не дозволяє забезпечити матеріально дитину всім необхідним. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. З часу ухвалення Мар`їнським районним судом Донецької області рішення від 18.05.2016 про стягнення аліментів на дитину змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня становить 3196 гривень. З матеріалів справи вбачається, що дитині сторін [PERSON] на час розгляду справи виповнилось 9 повних років. Як зазначила позивачка, вони з сином є внутрішньо переміщеними особами, вона втратила роботу та наразі є безробітною, тож син потребує матеріального утримання від батька, так як потрібні кошти на одяг, харчі, витрати на розвиток дитини та його здібностей; дитина перебуває на обліку у лікаря з діагнозом бронхіальна астма, часто хворіє, що також потребує фінансових витрат; в середньому вона витрачає на утримання сина 3 500 гривень щомісяця, в серпні-вересні витрати сягають понад 5\~000 гривень у зв`язку з необхідністю покупки речей та приладдя для навчання у ліцеї, у період загострення хвороби витрати на дитину сягають близько 10\~000 гривень на місяць. На її прохання направляти додаткові кошти на утримання спільної дитини відповідач не реагує та направляє лише фіксовану суму, яка зазначена у рішенні Мар`їнського районного суду Донецької області від 18.05.2016 про стягнення з нього аліментів. Вбачається, що позивачка [PERSON] є зареєстрованою за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки від 29.01.2024 №1241-5003105857 та копії довідки від 29.01.2024 №1241-5003105854 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, спільна дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , та позивачка - [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до копії Консультаційного висновку спеціаліста №2132436788 від 21.06.2023 року [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку з бронхіальною астмою. Встановлено, що відповідач інших осіб на утриманні не має, за станом здоров`я не має перешкод для надання матеріальної допомоги на утримання дитини, що ним не спростовано. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки та змінити спосіб присуджених до стягнення аліментів, визначений рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 18.05.2016, із стягнення в твердій грошовій сумі 1500 гривень на стягнення у частці від заробітку, а саме частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто [INFO] , починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 1211,20 грн., оскільки позивачка за законом звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved