Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

В провадженні суду перебуває позов [PERSON] до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях Головного сервісного центру МВС (Філія ГСЦ МВС), [PERSON] , Акціонерного товариства Сенс Банк про усунення перешкод [PERSON] у розпорядженні транспортним засобом автомобілем марки Lexus модель LS 460, 2008 року випуску, днз [NUMBER] , кузов [NUMBER] , у спосіб припинення приватного обтяження та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. На обґрунтування вимог посилається на ту обставину, що ще в 2013 році позивача за угодою придбав спірний транспортний засіб у відповідача [PERSON] , провів державну реєстрацію набуття ТЗ у власність в органах державної автомобільної інспекції; пізніше в 2018 році провіав перереєстрацію цього транспортного засобу в сервісному центрі МВС Відтак набув статусу добросовісного набувача. Разом з тим в 2024 році зясувалося, що у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься запис про обтяження автомобіля. В позасудовому порядку зняти обтяження позивачу не вдається, а отже єдино можливим способом захисту цивільного права позивача, як добросовісного набувача майна, є звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судовому засіданні вимогу про припинення приватного обтяження та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна підтримав, просить задовольнити з підстав, зазначених у позові. 26.06.2024 року судом відкрите провадження у справі, призначене підготовче судове засідання. 11.07.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позов від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях Головного сервісного центру МВС (Філія ГСЦ МВС). Усно оголошеною ухвалою суду, від 19.08.2024 року, закрите підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. 24.09.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позов від співвідповідача Акціонерного товариства Сенс Банк; в судовому засіданні його представник мотиви, викладені у відзиві підтримав, просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про часі і місце судового розгляду. Про причину неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення та дослідивши докази, судом встановлено наступні обставини. В березні 2013 року [PERSON] набув у власність майно: транспортний засіб автомобіль марки Lexus, модель LS 460, 2008 року випуску, ДНЗ: [NUMBER] , кузов [NUMBER] (надалі - транспортний засіб), придбавши його за Договором купівлі - продажу в [PERSON] . 20 березня 2013 року управлінням Державної автомобільної інспекції Головного управління МВС України в Харківській області проведено державну реєстрацію транспортного засобу за позивачем. 22 червня 2018 року Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Тернопільській області (Філія ГСЦ МВС) проведено перереєстрацію транспортного засобу у зв?язку з втратою документів та присвоєно державний номерний знак [NUMBER] . Позивач зазначає, що в лютому 2024 року, йому стало відомо, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна перебуває запис про обтяження транспортного засобу. Вивченням змісту витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна №89755077 від 18.03.2024 року вбачається, що 07.08.2008 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, на підставі договору застави від 07.08.2008 року, зареєстроване обтяження спірного рухомого майна заставою. Обтяжувачем є АТ СЕНС БАНК. Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (Філія ГСЦ МВС) від 19.04.2024 року згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів 22.06.2018 року в територіальному сервісному центрі № 6141 регіонального сервісного центру ГС МВС в Тернопільській області проведена реєстраційна операція «перереєстрація при втраті свідоцтва про реєстрацію» із транспортним засобом, власник [PERSON] . Водночас Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (Філія ГСЦ МВС) від 03.05.2024 року повідомлено, що згідно Єдиного державного реєстру МВС інформація стосовно наявності або відсутності підстав для відмови в проведенні державної реєстрації транспортного засобу - відсутня. Отже, з вищевказаної інформації видно, що при здійсненні угод купівлі-продажу вищевказаного автомобіля, останній неодноразово перевірявся співробітниками МРЕВ на предмет наявності обтяжень чи інших заборон щодо його відчуження. Факту наявності обтяжень на вказаний автомобіль жодного разу не було виявлено. Перереєстрація при втраті свідоцтва про реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу проведена у відповідності до вимог Постанови КМУ № 1388 від 07.09.1998 року (зі змінами та доповненнями), якою затверджений «Порядок реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок та інших прирівняних до них транспортних засобів» (надалі - Порядок). У відповідності до Порядку, під час проведення реєстраційних дій, транспортний засіб перевіряється за Єдиними державним реєстром транспортних засобів, автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби та іншими наявними базами на наявність арештів, заборон на відчуження, розшуку (Гарпун, Державним реєстром обтяжень рухомого майна - ДРОМ, реєстром боржників та іншими наявними інформаційно - пошуковими системами), тобто сервісні центри МВС працюють із відповідними інформаційно - пошуковими базами в режимі користувача під час проведення реєстраційних операцій із транспортними засобами. Отже, при проведені державної реєстрації транспортного засобу саме на уповноважений орган, що проводить державну реєстрацію покладено обов?язок перевіряти наявність обтяжень щодо транспортного засобу. Виходячи з того, що в березні 2013 року було проведено державну реєстрацію транспортного засобу вбачається відсутність обтяжень на момент проведення такої реєстрації. Водночас, при проведені державної реєстрації позивач, що є набувачем прав на майно покладався саме на добросовісність дій органу, що проводив державну реєстрацію. Відтак, проведення державної реєстрації свідчить про правомірність придбання позивачем спірного автомобіля, а відтак він вважається добросовісним набувачем майна. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зі статей 317, 319 ЦК України випливає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку. встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд прав людини неодноразово зазначав, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу». Відповідно, місія створеної Конвенцією системи полягає в тому, щоб визначити, в інтересах суспільства, питання державної політики, тим самим підвищуючи стандарти захисту прав людини і поширюючи судову практику у сфері прав людини серед всього співтовариства Держав-учасниць Конвенції («Константін Маркін проти Росії» (Konstantin Markin v. Russia) (BП), № 30078/06, 2012, § 89, ЄСПЛ 2012). Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Серков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним: чи переслідує воно «суспільний». «публічний» інтерес: чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. У рішенні «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) від 23 січня 2014 року Суд зазначив наступне: «...будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар...» (рішення у справі «Спорронг та Лонрот проти Швеції»). Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов?язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (лив. рішення у справі «Броньовський проти Польщі»). У справах, пов?язаних зі стверджуваним порушенням статті 1 Протоколу № 1, Суд повинен з?ясувати, чи мала відповідна особа нести непропорційний і надмірний тягар через дії чи бездіяльність держави. Оцінюючи відповідність цій вимозі. Суд мас провести всеосяжне вивчення різних інтересів, які розглядаються, пам?ятаючи, що Конвенція спрямована на захист прав, які є «практичними та ефективними». У цьому контексті слід підкреслити, що невизначеність чи то законодавча, адміністративна чи яка виникає внаслідок практики, яку застосовують органи влади, це фактор, який слід брати до уваги при оцінці поведінки держави (Broniowski v. Poland [BI], 2004, §151). З огляду на вищевикладене, вбачається, що транспортний засіб: автомобіль марки Lexus, модель LS 460, 2008 року випуску, ДНЗ: [NUMBER] , кузов [NUMBER] належить позивачу на праві власності, автомобіль він придбав будучи добросовісним набувачем і нічого не знаючи про зобов`язання попереднього власника. Виходячи зі змісту п. 15 Порядку наявність обтяжень на транспортний засіб с перешкодою для проведення державної реєстрації, зокрема при відчуженні майна. Отже, право позивача є порушеним, оскільки він не може здійснювати розпорядження майном, що є однією із складових права власності. Доводи відповідача АТ СЕНС БАНК, викладені у відзиві на позов, судом оцінюються критично з огляду на наступне. АТ СЕНС БАНК доводить власне право заставодавця на спірне майно наявністю витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 07.08.2008 року, листом від 02.06.2009 року №40-0013/30-293 на імя начальника УДАІ Донецької області про те, що заставлений ТЗ було знято з обліку без відома банку, начебто за підробленими документами, договору відновлювальної кредитної лінії від 07.08.2008 року № 163/2-207, договором застави №163/30311 від 07.08.2008 року, довідкою розрахунком заборгованості станом на 23.09.2024 року. Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від\~02.08.2023\~у справі\~№ 308/8629/19 зазначив наступне. «Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до\~статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача. Правила частини першої\~статті 388 ЦК України\~стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, про що зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від\~\~26 листопада 2019 року у справі №914/3224/1. У пункті 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня\~ 2022 року в справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зроблено висновок, що «розглядаючи справи щодо застосування положень\~статті 388 ЦК України\~у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном\~(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо». Відтак у постанові від\~02.08.2023\~у справі\~№ 308/8629/19 ВС дійшов висновку, що при розгляді справи щодо застосування положень ст. 388 ЦК України в поєднанні з положеннями ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «…суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, як про це зазначала раніше Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням». Такими обставинами можуть бути, зокрема: ?підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем,\~ ?порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи,\~ ?спрямованість волевиявлення учасників правовідносин; ?їхні фактичні наміри щодо цього майна тощо. З огляду на вищенаведене, Суд дійшов висновку, що добросовісний набувач не може нести відповідальність через порушення третіх осіб, які були вчинені в межах процедур, призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном.\~ Втрата добросовісним набувачем свого статусу суперечить ст. 388 ЦК України та призводить до позбавлення його майна, що змушує добросовісного набувача самостійно шукати способи відшкодування своїх втрат. Це, на погляд Суду, є неприпустимим, оскільки покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар, про що йдеться, зокрема, в п. 6.53 постанови ВП ВС від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19. Вищезазначено,\~що автомобіль позивач придбав в 2013 році, переоформив в 2018 році, будучи добросовісним набувачем і нічого не знаючи про зобов`язання попереднього власника, відтак є добросовісним набувачем, а збереження обтяження майна зобовязанннями попереднього власника покладає на [PERSON] індивідуальний та надмірний тягар, наслідком існування якого є безпідставно обмежене право розпорядження належним позивачу майном. Окремо суд наголошує на недостатності наданих відповідачем АТ СЕНС БАНК доказів на підтвердження існування боргових зобов`язань [PERSON] , оскільки лише довідка розрахунок боргу (арк. справи 136), котра містить лише цифри начебто суми боргу, за відсутності виписки по рахунку, не може свідчити про непогашений кредит попереднього власника перед банком. Аналогічно, наявність виключно листа від 02.06.2009 року №40-0013/30-293 на імя начальника УДАІ Донецької області про те, що заставлений ТЗ було знято з обліку без відома банку, начебто за підробленими документами, за відсутності офіційного звернення заставодержателя до правоохоронних органів про вчинення шахрайських дій та визнання банку потерпілим, може свідчити про пасивну та недобросовісну поведінку й відсутність інтересу банку до повернення наданих в кредит грошей, за договором відновлювальної кредитної лінії від 07.08.2008 року № 163/2-207, адже, наскільки суду зрозуміло, з 2009 до 2024 року, потенційно будучи обізнаним про втрату предмета застави, жодних дій на повернення кредиту та зобов`язання позичальника (заставодавця) замінти предмет застави, банк не вчиняв, а відтак неприпустимим є покладання тягаря обтяження на нового добросовісного власника майна. Поряд з цим суд відзначає на неналежності відповідача Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях Головного сервісного центру МВС (Філія ГСЦ МВС), оскільки характер спірних правовідносин дозволяє суд зробити висновок про відсутності від цієї особи невизнання, порушення чи оспорювання права позивача на спірне майно. При таких обставинах можна дійти висновку, що право власності позивача на даний час безпідставно обмежене шляхом заборони на розпорядження майном та накладенням обтяження заставою, а підстави для даних обмежень відсутні, а тому право позивача підлягає захисту шляхом усуненням перешкод [PERSON] у розпорядженні майном - транспортним засобом шляхом зняття обтяження та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна . На підставі викладеного та

Outcome: approved