Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Свалявський ВДРАЦС у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства, у якій просить визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Суд своєю ухвалою від 28.10.2024 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 22 листопада 2024 року. Розгляд справи призначено на 08:00 годину 04.02.2025 року. Позивач подав до суду заяву (вх.№9654) про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги про визнання його батьком дитини підтримує, просить позов задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві (вх.№7826). Відповідач подала до суду заяву (вх.№9653) про розгляд справи у її відсутності. Заявлені вимоги про визнання батьківства визнає, просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі та визнати [PERSON] батьком її доньки [PERSON] , [INFO] . Відзив (заперечення) щодо позову не подано. Представником третьої особи Свалявського ВДРАЦС у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції письмові пояснення щодо позову не подано, поштове відправлення повернуто до суду з поштовою відміткою з розпискою про отримання ухвали про відкриття провадження та розгляду справи у суді (а.с.18, а.с. 22). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд без участі сторін за наявними доказами та матеріалами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей; ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України; ч.3 ст. 11 розділу III Закону України "Про охорону дитинства"- предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 152 Сімейного кодексу України - право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Суд встановив, що згідно копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , відповідний актовий запис №214 від 18.11.2015 року) - у графі батько дитини зазначено [PERSON] , мати - [PERSON] (відповідач). Відповідно до ч. 4 ст. 128 СК України - позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Судом досліджено, що згідно витягу №00019116606 від 28.11.2017 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька, наданого Свалявським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - державна реєстрація народження дитини [PERSON] , [INFO] проведена відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України (зі слів матері). Відповідно до ч.3 ст. 128 Сімейного кодексу України - позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. [PERSON] (відповідач та мама дитини) подала до суду письмову заяву (згоду), у якій заявлені вимоги про визнання [PERSON] (позивача, який є біологічним батьком її дитини) батьком її доньки [PERSON] , [INFO] визнає. Відповідно до ч.2 ст.128 СК України - підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Тобто, законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, письмових доказів, доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.06.2022 року, справа № 750/11447/18; Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 16.05.2018 року, справа №591/6441/14-ц). Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Дослідивши наявні у справі докази, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, враховуючи, що позивач надав достатні та допустимі докази на підтвердження свого батьківства стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , які у своїй сукупності можуть засвідчити факт походження дитини від нього, суд дійшов висновку, що досліджені докази дають підстави для висновку про те, що позивач є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.134 СК України - на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 - з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису; п. 2.16.4 Розділу ІІ Правил - на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України - якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 ЦПК України (у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини - дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Тобто, саме в інтересах дітей знати свого батька, а також отримувати від нього піклування та мати можливість на спілкування з ним. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих позивачем обґрунтування позовних вимог, враховуючи, що позивач [PERSON] визнає себе біологічним батьком дитини, однак запис відповідача батьком дитини не був здійснений з підстав того, що дитина народжена не у шлюбі з відповідачем, зважаючи на те, що Закон припускає, що мати дитини володіє реальною інформацією про батька дитини та, приймаючи до уваги, що відповідач позовні вимоги визнає та не заперечує щодо визнання [PERSON] батьком її дитини, що визнання батьківства не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.т 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved