Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення з квартири. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 2.03.2020 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №752/20763/18 про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 1.05.2018 року до 18.11.2019 року в розмірі 164 147,09 грн. 2.04.2020 року державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження [NUMBER] та передано до Київської філії ДП «СЕТАМ» на реалізацію арештованого майна шляхом електронних торгів належну на праві приватної власності [PERSON] 1/4 частину квартири [ADDRESS] . 6.01.2021 року державним виконавцем Дарницького РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про передачу майна позивачу (стягувачу) [PERSON] в рахунок погашення боргу за вказаним судовим рішенням. Того ж дня складено акт про передачу майна позивачу в рахунок погашення боргу. 12.01.2021 року на підставі зазначеного акту приватним нотаріусом Легким В.В. було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстрованого в реєстрі за №39. Цим свідоцтвом посвідчено, що позивачу належить на праві приватної власності майно, що складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS] , що раніше належала відповідачу [PERSON] . На підставі вказаного свідоцтва 12.01.2021 приватним нотаріусом Легким В.В. була здійснена державна реєстрація права власності позивача на вищезазначену частину нерухомого майна. 13.01.2021 року відповідач був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , однак [PERSON] добровільно залишати спірну квартиру відмовляється, чим перешкоджає позивачу вільно користуватись (проживати) та розпоряджатись власним майном. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2022 року позов було задоволено, виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, вирішено питання про розподіл судових витрат (т.1, а.с.64-67). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.01.2023 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2022 року було скасоване, а розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні у підготовче судове засідання на 2.03.2023 року на 14-40 годин (т.1, а.с.115-116). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.09.2024 року підготовче провадження було закрито, а справа була призначено до розгляду по суті (т.2, а.с.72-73). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що повністю підтримує зміст позову і будь-яких доповнень він не має. Представник відповідача Падалко О.Ю. в судовому засіданні вимоги позову не визнала, пояснивши, що відповідач [PERSON] вступив в спадщину і є спадкоємцем майна свого померлого [INFO] батька [PERSON] , а саме 1/4 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності на день смерті. Свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальних органах він не отримував, оскільки позивач може звернути стягнення і на це майно і [PERSON] може залишитись взагалі без будь-якого житла. На даний час у відповідача, який перебуває у лавах Збройний Сил України і захищає незалежність і територіальну цілісність України, іншого житла, окрім вказаного, немає. Європейська конвенція та стала судова практика забороняють позбавляти фізичну особу єдиного житла і виселяти його без надання іншого житлового приміщення, з урахуванням того, що він володіє і користується частиною спірної квартири, яка належала його батьку. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 3-ті особи [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з`явились жодного разу, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином за місцем знаходження нерухомого майна, яке належить їм на праві власності, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у їх відсутність не звертались. Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За приписами ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ст.1 ЖК України відповідно до Конституції СРСР і Конституції Української РСР громадяни Української РСР мають право на житло. За змістом ст.129-І Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Як регламентує ч.1-2, ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Як закріплено ч.1, ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частина 1, ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» наголошує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. Як встановлено судом, 2.03.2020 року Голосіївським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №752/20763/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2018 року до 18.11.2019 року в розмірі 164 147, 09 грн. Як вбачається з тексту свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.02.2008 року відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної-часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях, тобто по 1/4 частині кожному (т.1, а.с.14; 155). [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (т.1, а.с.81; 94; 149, зворот. бік). 2.04.2020 року державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві на виконання виконавчого листа № 752/20763/18 відкрито виконавче провадження [NUMBER]. 5.10.2020 року державним виконавцем Дарницького РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві у ВП № [NUMBER] при примусовому виконанні виконавчого листа №752/20763/18 належне на праві приватної власності майно відповідача [PERSON] , що складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS] , передано до Київської філії ДП «СЕТАМ» на реалізацію арештованого майна шляхом електронних торгів. Згідно протоколу №517542 від 21.12.2020 року треті електронні торги з реалізації згаданого арештованого майна відповідача не відбулися. Як вбачається з положень ч.9, ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» вищевказане майно відповідача [PERSON] передано позивачу [PERSON] за початковою ціною третіх електронних торгів, тобто за 163 660 грн. 6.01.2021 року державним виконавцем Дарницького РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Стеценко Н.В. винесено постанову про передачу майна [PERSON] в рахунок погашення боргу (т.1, а.с.9). Того ж дня, 6.01.2021 року. державним виконавцем Дарницького РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві Стеценко Н.В. складено акт про передачу майна позивачу [PERSON] в рахунок погашення боргу (т.1, а.с.10). Судом також встановлено, що 1/4 частина спірного майна [PERSON] не була іпотечним майном, і була реалізована державним виконавцем у межах виконавчого провадженняВП № [NUMBER]. 12.01.2021 року на підставі вказаного акту про передачу майна позивачу [PERSON] в рахунок погашення боргу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстрованого в реєстрі за №39 (т.1, а.с.11). Даним свідоцтвом посвідчено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності нерухоме майно, що складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS] , яка раніше належала на праві власності [PERSON] . На підставі даного свідоцтва 12.01.2021 року о 12:21:29 годин приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В. була здійснена державна реєстрація права власності за [PERSON] на вищезазначену частину нерухомого майна, номер запису про право власності: 40082262 (т.1, а.с.12). 13.01.2021 року на підставі звернення позивача [PERSON] відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації [PERSON] був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.13). Згідно даних витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб №56602750 від 14.01.2021 року у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] , станом на 14.01.2021 року відповідач [PERSON] зареєстрованим не значиться (т.1, а.с.13). Окрім позивача [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.02.2008 року квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що було описано вище. Між відповідачем [PERSON] та вказаними співвласниками спірної квартири, нотаріально посвідчений договір про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності укладено не було. Виділення часток майна співвласників в натурі також не здійснювався. З липня 2017 року [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. З того часу і до сьогодні відповідач одноосібно проживає в спірній квартирі. Вищезгадані власники квартири, а також зареєстровані в ній особи - малолітні діти одного зі співвласників, належним майном не користуються. Позивач та відповідач не є членами сім`ї в розумінні положень ч.2, ст.3 СК України, та спільним побутом та бюджетом не пов`язані. Відповідач добровільно залишати квартиру [ADDRESS] відмовляється, чим перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись власним майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, відповідно до частини першої і четвертої якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved