Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача. ТОВ «ФК «Паріс» (надалі по тексу - позивач) звернулося з позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.01.2020 між відповідачем та АТ «РВС Банк» підписано Заяву-Договір № 0049648 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідач підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєднався до умов Договору. З умовами Договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору. За умовами Заяви відповідачу надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 15 151,52 гривень, строк дії кредиту 12 місяців, процентна ставка - 18 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту: 1 % від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту: 5 % від суми наданого кредиту. В день підписання Заяви-Договору № 0049648 від 28.01.2020, відповідач отримав платіжну картку, а грошові кошти у сумі 15 151,52 гривень були зараховані на картковий рахунок клієнта. 29.09.2021 між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги № 29/09/2021-1. Відповідно до умов указаного договору первісний кредитор у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними у Додатку № 1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС Банк» та боржниками. Згідно з Додатком № 1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за Заявою-Договором № 0049648 від 28.01.2020 на загальну суму 27015,81 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15 151,52 гривень; заборгованість за процентами - 2 773,33 гривень; заборгованість за комісією - 9 090,96 гривень . Станом на 13.12.2024 заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «Паріс» становить 24 541,06 гривень, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 15 151,52 гривень; заборгованість за процентами - 2 000,00 гривень; заборгованість за комісією - 7 389,54 гривень. У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 24 541,06 гривень, позивачем нараховано: 298,53 гривень за користування грошовими коштами за період з 29.09.2021 по 23.02.2022 та 1302,13 гривень інфляційних втрат за цей же період. Таким чином, всього до стягнення з відповідача підлягає сума у розмірі: 26141,72 гривень. Крім того, 22.01.2025 представник позивача, через систему "Електронний суд" скерував до суду заяву, в якій просив стягнути з відповідачки, на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн. За таких обставин позивач, посилаючись на приписи законодавства, просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати. Представник відповідача - адвокат Калінін С.К. у відзиві на позовну заяву позов визнав частково. Вказав, що позивач безпідставно просить стягнути розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за Заявою Договором № 0049648 від 28.01.2020 у сумі 9 090,96 гривень. У кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні вищевказаних оспорюваних кредитних договорів, то положення відповідного пункту в кожній Заяві-договорі щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". З урахуванням викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії в загальному розмірі 7 389,54 гривень. Крім того, зазначив, що відповідачем сплачено за період дії кредитного договору грошові кошти у розмірі 1701,42 гривень, які банком зараховано в рахунок сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, що є незаконним, а відтак вказані кошти підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості по сумі кредиту. Враховуючи викладене, на думку представника відповідача, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 15 450,10 гривень, що складається з: заборгованості по сумі кредиту - 13 450,10 гривень та заборгованості по процентам - 2 000,00 гривень. До того ж, представник відповідача просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1431,67 гривень (2422,40 грн х 15450,10 грн / 26141,72 грн), а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 2 453,92 гривень (6000,00 грн х (26141,72 грн - 15450,10 грн)) /26141,72 грн) . Представником позивача - Дячок С.М. до суду скерована відповідь на відзив, в якій зазначено, що Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування, а тому плата (комісія) за розрахунково-касове обслуговування по рахунку, що встановлена умовами Заяви-Договору № 0049648 від 28.01.2020 укладеної між АТ «РВС Банк» та відповідачем [PERSON] не є нікчемними, оскільки їх нікчемність не передбачена Законом України «Про споживче кредитування». Посилаючись на приписи законодавства представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 26.12.2024 представник позивача Дячок Станіслав Миколайович, в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» через систему «Електронний Суд» скерував до Чорнобаївського районного суду Черкаської області в електронній формі позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно зі ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст. 36, 37 ЦПК України, того ж дня було визначено головуючу суддю Шарую Л.О. та передано їй дану справу. Відповідь про реєстрацію місця проживання відповідача на запит суду надійшла 08.01.2025 (а.с. 74). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначений розгляд справи (а.с. 75-76). 27.01.2025 представник відповідача - адвокат Калінін Сергій Костянтинович, через систему «Електронний Суд» скерував до Чорнобаївського районного суду Черкаської області в електронній формі відзив на позовну заяву. Представник позивача 29.01.2024 через систему «Електронний Суд» скерував до Чорнобаївського районного суду Черкаської області в електронній формі відповідь на відзив. У судове засідання представник позивача не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. 27.01.2025 відповідач у судове засідання не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи була повідомлений шляхом направлення рекомендованим листом на його зареєстроване місце проживання судової повістки. 20.01.2025 на адресу суду повернувся конверт із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 42.-44). Однак, про судове засідання відповідач повідомлений шляхом направлення судової повістки на мобільний номер через додаток "Viber", що підтверджується довідкою від 25.12.2024 (а.с. 41). Відповідач 12.02.2025 о 09:00 у судове засідання не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, згідно якого він отримав поштове направлення особисто 31.01.2025 (а.с. 62). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Ураховуючи, що суд вживав заходів для належного повідомлення відповідача про місце, дату, час, судового засідання, він вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, заяви та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не направив, суд вважає можливим розглянути справи без участі відповідача, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. Мотивувальна частина рішення Застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1, 2 статті 640 ЦК України унормовано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися. Отже,вказаний закон не містить заборони щодо встановлення комісії кредитодавця/, котра включається до загальних витрат за споживчим кредитом. Але, слід звернути увагу на те, що у кредитному договорі має бути визначено перелік послуг та дій, за які встановлено нарахування комісії. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, оцінка аргументів сторін. Щодо укладення між сторонами кредитного договору № 0049648 від 28.01.2020 та відступлення права вимоги до відповідача позивачу. Суд установив, що 28.01.2020 відповідачем підписана та надана АТ «РВС Банк» Заява-Договір № 0049648 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір). Ця заява є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідач підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги акцептував укладання з АТ «РВС Банк» Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєднався до умов цього Договору. Підписуючи заяву-договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (а.с. 48). За умовами Заяви-Договору № 0049648 від 28.01.2020 відповідачу наданий споживний кредит, шляхом перерахування коштів на його картковий рахунок у сумі 15 151,52 гривень. Строк дії кредиту - 12 місяців, процентна ставка - 18 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту - 1 % від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 5 % від суми наданого кредиту. Також судом досліджена Публічна пропозиція АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ( а.с. 7-47). Ураховуючи положення статей 204, 207, 624, 628, 634, 368, 640 ЦК України, а також визнання відповідачем укладення ним договору шляхом приєднання, зміст укладеного ним договору та умов публічної пропозиції, суд дійшов висновку про укладення 28.01.2020 між АТ «РВС Банк» та відповідачем Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 0049648 шляхом приєднання до наданих позивачем умов Публічної пропозиції. У день підписання Заяви-Договору № 0049648 від 28.01.2020, відповідач отримав платіжну картку, а грошові кошти у сумі 15 151,52 гривень були зараховані на картковий рахунок відповідача, що підтверджується меморіальним ордером № 6798 від 28.01.2020 та меморіальним ордером № 6799 від 28.01.2020 (а.с. 58). Разом з тим, у відзиві на позовну заяву представник відповідача визнав укладення з первісним кредитором - АТ «РВС Банк» Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 28.01.2020 № 0049648, отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі та день, указаний позивачем у позові, виконання первісним кредитором узятих на себе зобов`язань по договору, що згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України звільняє позивача від доказування цієї обставини. 29.09.2021 між АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» укладений договір про відступлення права вимоги № 29/09/2021-1 (а.с. 49-51). Відповідно до умов цього договору первісний кредитор - АТ «РВС Банк» у порядку та на умовах, визначених договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор - ТОВ «ФК «Паріс» приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними у Додатку № 1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС Банк» та боржниками. Згідно з Додатком № 1 до Договору про відступлення права вимоги - «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступлено», АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за Заявою-Договором № 0049648 від 28.01.2020 на загальну суму 27015,81 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 15 151,52 гривень; заборгованість за процентами - 2 773,33 гривень; заборгованість за комісією - 9 090,96 гривень (а.с. 55-57). Суд дослідив Акт прийому-передачі прав вимоги і документів до Договору про відступлення права вимоги № 29/09/2021-1 від 29.09.2021, за змістом якого АТ «РВС Банк» передало, а новий кредитор - ТОВ «ФК «Паріс» прийняв право вимоги за кредитними договорами, у тому числі право вимоги до відповідача за Заявою-Договором № 0049648 від 28.01.2020 (а.с. 52-54). Матеріали справи не містять та відповідачем не надано заперечень та доказів щодо спростування презумпції правомірності Договору про відступлення права вимоги № 29/09/2021-1 від 29.09.2021. Суд дійшов висновку про набуття позивачем права вимоги до відповідача за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 28.01.2020 № 0049648. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту за договором № 0049648 від 28.01.2020. Як було встановлено судом, первісний кредитор - АТ «РВС Банк» належним чином виконав узяті зобов`язання за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 28.01.2020 № 0049648 та надав відповідачу кредит в розмірі 15 151,52 грн шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача. Позивачем на адресу відповідача було надіслано письмову вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання (а.с. 68). Слід звернути увагу на те, що пунктом п. 7.3.9 Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб визначено, що погашення заборгованості за споживчим кредитом здійснюється шляхом списання грошових коштів, що надійшли на рахунок для погашення заборгованості у наступній послідовності: -для оплати прострочених процентів, -для оплати простроченої щомісячної комісії, -для оплати простроченої заборгованості за сумою споживчого кредиту, -для погашення строкових процентів, -для оплати строкової щомісячної комісії, -для погашення строкової заборгованості за сумою споживчого кредиту, -для погашення штрафів та пені за порушення умов договору, -інші платежі за договором. У відзиві на позов представник відповідача не оспорював укладення між відповідачем та первісним кредитором Договору від 28.01.2020 № 0049648, ознайомлення зі змістом Публічної пропозиції та отримання кредитних коштів, що згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України звільняє позивача від доказування цієї обставини. Позивач та відповідач стверджують про перерахування відповідачем первісному кредитору 28.01.2020 разової комісії у розмірі 151,52 грн та перерахування у період із 30.12.2021 по 13.07.2022 - 1 701,42 грн (зараховані позивачем як сплата щомісячної комісії) та 773,33 грн (зараховані позивачем як сплата процентів) Матеріали справи не містять доказів про належне виконання відповідачем умов договору, внаслідок чого наявна заборгованість. При цьому, здійснені відповідачем платежі в розмірі 1 701,42 грн та 773,33 грн, ураховуючи узгоджені між сторонами умови погашення заборгованості (п. 7.3.9 Публічної пропозиції) не були зараховані як оплати простроченої та/або строкової заборгованості за сумою споживчого кредиту. Отже, суд погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості по тілу кредиту (а.с.62) та з наявністю на час розгляду справи у відповідача перед позивачем заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15 151,52 грн. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по щомісячній комісії. У підписаній відповідачем заяві-договору № 0049648 від 28.01.2020 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, встановлено разову комісію за надання кредиту в розмірі 151,52 грн та щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування заборгованості в розмірі 5 % (без зазначення від якої суми). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тому погоджується із зарахуванням сплачених відповідачем у день отримання кредиту, 28.01.2020, коштів в розмірі 151,52 грн до платежу по разовій комісії за надання кредиту. Одночасно, слід указати про те, що на виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч.1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21). Суд вважає, що встановлення щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування заборгованості кредиту в розмірі 5 %, без конкретизації переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надані відповідачу та за які первісним кредитодавцем встановлена щомісячна комісія є неправомірним. Ураховуючи, що як первісний кредитор, так і позивач не зазначили та не надали доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі відповідачем - споживачем при укладенні Договору № 0049648 від 28.01.2020, то положення відповідного пункту в Заяві-договорі щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговування заборгованості є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у позовній вимогі щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії в розмірі 7 389,54 грн. Разом з тим, ураховуючи узгоджений між сторонами договору п. 7.3.9 Публічної пропозиції, суд вважає необхідним зарахувати сплачені відповідачем кошти в сумі 1 701,42 грн, котрі були зараховані позивачем як платіж по щомісячній комісії, до платежів по процентам за користування кредитом. Щодо вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом. Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості по процентам (а.с. 63-64), суд вважає його помилковим. Сторони Договору № 0049648 від 28.01.2020 узгодили розмір кредиту - 15 151,52 грн, строк дії кредиту - 12 місяців, процентну ставку - 18 % річних, тип ставки - фіксована. Слід зазначити, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 05.04.2023 № 910/4518/16. Відповідач, ураховуючи відсутність платежів для погашення заборгованості по тілу кредиту був зобов`язаний сплатити проценти за користування кредитом протягом 12 місяців в сумі 2 727,27 грн (15 151,52 грн х 18 : 100). Як встановлено судом, відповідачем було сплачено 2 474,75 грн (1 701,42 грн + 773,33 грн). На час розгляду справи розмір заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом становить 252,52 грн (2 727,27 грн. - 2 474,75 грн). За таких обставин позовна вимога про стягнення процентів за користування кредитом підлягає частковому задоволенню. Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем по Договору № 0049648 від 28.01.2020 в сумі 15 404,04 грн ( 15 151,52 грн + 252,52 грн). Суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за інфляційними втратами та 3% річних у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання за період із 29.09.2021 по 23.02.2022. Розрахунок 3 % річних за період із 29.09.2021 по 23.02.2022 здійснюється за формулою: Сума = С x 3 x Д : 365 : 100, де: С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. 15 404,04 x 3 % x 148 : 365 : 100= 187,38 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, інфляційні втрати можуть бути нараховані на суму основного боргу в розмірі 15 404,04 грн та відповідно до проведеного судом розрахунку становить 817,33 грн за період із 29.09.2021 по 23.02.2022. Розрахунок індексу інфляції здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де: ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. IIc (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.05305931. Інфляційне збільшення: 15 404,04 x 1.05305931 - 15 404,04 = 817,33 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 6636 від 02.12.2024 позивачем при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (63 %), суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, (на 63 %), у розмірі 1 526,11 грн. Щодо заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн, суд зазначає наступне. До відзиву на позовну заяву представником відповідача долучено: договір про надання професійної правничої допомоги № б/н/24 від 30.12.2024, укладений між АБ «Калінін та Партнери» та [PERSON] (а.с. 126-127), Додаток № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 30.12.2024 (а.с. 128), Рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (а.с. 130), платіжну інструкцію № @2PL853564 від 03.01.2025 згідно якої [PERSON] перерахував АБ «Калілін і партнери» 6 000 грн (а.с. 131), Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 24.01.2025 (а.с. 132). Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), задоволення позову частково, суд вважає, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3 780,00 грн. Покликаючись на положення статей 259, 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: partial