Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

у січні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом її вселення до вказаної квартири та зобов`язати [PERSON] не чинити їй жодних перешкод у вільному володінні та користуванні зазначеним житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником 3/4 часток квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, укладеного нею з [PERSON] , яка отримала вказане нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Також позивач вказує, що вчиняла декілька спроб вселитися до спірного житлового приміщення, однак вони виявилися безрезультатними. Позивач зазначає, що у вказаній квартирі зареєстровані та проживають відповідач разом зі своєю малолітньою донькою [PERSON] , який не надає їй доступу до цього приміщення, перешкоджаючи у вільному користуванні належним їй нерухомим майном. Також [PERSON] вказує, що намагалася вирішити спірне питання в позасудовому порядку, направляючи [PERSON] листи з проханням надати доступ до квартири, які залишилися без реагування. За вказаних підстав позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді від 29.01.2024 року відкрито провадження в указаній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 25-26). Ухвалою суду від 09.09.2024 року підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 40). В судове засідання позивач не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Подала суду заяву в якій справу просить розглядати за її відсутності та позов задовольнити. Відповідач та законний представник малолітньої [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлений в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору дарування від 05.02.2022 року позивач є власником 3/4 часток квартири [ADDRESS] . Також з`ясовано, що [PERSON] та малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в спірному житловому приміщенні. Позивач звернулася до [PERSON] з проханням про надання доступу до квартири, але доступ до належної їй нерухомості не отримала, що свідчить про вчинення перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням. Крім того, встановлено, що [PERSON] направляла листи відповідачу про усунення перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У ст. 7 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частинами 1-3ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Таким чином для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном (постанова Верховного Суду від 19.12.2022 року в справі № 330/1569/19). Відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позивача про вчинення перешкод їй в користуванні квартирою, а відтак суд, зважаючи на предмет та підставу позову, вважає доведеним наявність перешкод у [PERSON] у користуванні спірним житловим приміщенням, що відповідно до вимог ст. 391 ЦК України дає право останній вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження спірною квартирою шляхом вселення, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно з квитанцією (ID: 2671-0783-5025-2972) від 08.01.2024 року, позивачем сплачено при зверненні до суду судовий збір у сумі 1 211,20 грн (а.с. 6). За правилами ст. 141 ЦПК України із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 1 211,20 грн сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved