Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Адвокат Огородник\~О.В.\~ в\~інтересах позивача\~\~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом \~до відповідача\~ [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що протягом 2023 року неодноразово передавав [PERSON] у позику грошові кошти у гривнях шляхом їх перерахування на платіжні картки [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . Відповідач частково повертала позичені кошти, що підтверджується банківськими виписками, однак станом на день звернення до суду сума заборгованості становить 213\~694,61 гривень. Сторони перебували у близьких довірливих стосунках, а тому розписок про позичені кошти щоразу не оформляли. На неодноразові вимоги повернути позику відповідач не реагувала, а також не відреагувала на досудову вимогу про повернення коштів. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 213\~694,61 гривень та відшкодувати понесені судові витрати. Ухвалою судді від 10 грудня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 10 грудня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позовні вимоги не визнає, оскільки жодних коштів в борг від позивача відповідач не отримувала, а кошти, що перераховувались через банківські рахунки позивача та відповідача мали місце у зв`язку з виведенням активів з криптогаманця на картки оскільки спільно займались криптовалютою. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав. Відповідно до ч.1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України\~передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до положень статей\~526,\~530,\~598,\~599 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості.\~Договір позики\~є укладеним\~з моменту\~передання грошей\~або інших\~речей,\~визначених родовими\~ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. Тлумачення частини другої\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, в тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК). Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). В обгрунтування позовних вимог представник позивача вказував, що правовідносини, що склалися між сторонами, є формою договору позики, а кошти, що перераховувались на карткові рахунки відповідача, передавались в борг. Однак, жодних належних та допустимих доказів, які б підствердили існування між [PERSON] та [PERSON] боргових зобов`язань, позивачем не надано. Не здобуто таких доказів і в ході розгляду справи. Сам факт здійснення перерахунку коштів на карту відповідача жодним чином не підтверджує того, що такі кошти передавали в борг і відповідач зобов`язувалась їх повернути позивачу. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про відсутність доказів наявності боргових зобов`язань між сторонами, а відтак, позовні вимоги до задоволення не підлягають. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed