Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

У липні 2024р. [PERSON] (далі по тексту - позивачка) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач/ГУ ПФУ в м. Києві), третя особа: Сьома київська державна нотаріальна контора (далі по тексту - третя особа), в якому просила суд: -визнати за позивачкою право власності на спадкове майно за законом, а саме: на пенсію, яка була призначена, нарахована та належала її батьку [PERSON] , який помер приблизно [INFO] , за період з 01 квітня 2019р. по 30 листопада 2022р. у розмірі 268207,02 грн, але не була одержана ним за життя; -стягнути з відповідача на користь позивачки в порядку спадкування за законом після смерті батька позивачки [PERSON] , який помер приблизно [INFO] , недоотримані пенсійні виплати у сумі 268207,02 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що приблизно [INFO] помер її батько [PERSON] , який був військовим пенсіонером, після смерті якого відкрилася спадщина. Водночас, у відповідності до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 квітня 2022р. у справі №640/15571/21, яке набрало законної сили 18 жовтня 2022р., ГУ ПФУ у м. Києві було зобов`язано здійснити з 01 квітня 2019р. [PERSON] перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №ВСЗ/704 від 31 березня 2021р., підготовленої [INFO] ( [INFO] ), з урахуванням вже проведених виплат. Згідно відповідей на адресу позивача і третьої особи, відповідачем було здійснено перерахунок та нарахування пенсії в порядку, встановленому вищезгаданим судовим рішенням, на загальну суму 268207,02 грн за період часу з 01 квітня 2019р. по 30 листопада 2022р., дана сума сторонами не оспорюється. Проте здійснити таку виплату відповідач відмовився, пропонуючи позивачці звернутися до процедури заміни стягувача, та одночасно посилаючись на невизначений час виконання свого обов`язку. З метою оформлення спадщини після смерті батька, позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, звернулася до третьої особи із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом 12 жовтня 2023р. заведено спадкову справу №651/2023. 16 квітня 2024р. нотаріусом видано позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме: на квартиру та автомбіль. Поряд із цим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нараховану, але недоотриману батьком позивачки пенсію, позивачці було відмовлено, посилаючись на відсутність складу спадкового майна, зважаючи на вищевказану відповідь ГУ ПФУ у м. Києві на відповідний запит нотаріуса. Станом на момент подання даного позову інших спадкоємців не заявлено. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, з метою захисту порушених прав позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження; витребувано у третьої особи копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 листопада 2024р. було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. До судового засідання стороною позивача було подано до суду заяву з проханням здійснювати розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання представників не направив, поважності причин неявки суду не повідомив, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подавав. Третя особа про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, в судове засідання представників не направила, до судового засідання на адресу суду надійшла заява з проханням здійснювати розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Оскільки позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] . Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2022р. у справі №640/15571/21, яке набрало законної сили 18 жовтня 2022р., адміністративний позов [PERSON] було задоволено, а саме: -визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови [PERSON] у проведенні перерахунку та виплати пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення відповідної посади №ВСЗ/704 від 31 березня 2021р., підготовленої [INFO] ( [INFO] ) на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста від 15 березня 2021р. по справі №640/24661/20. -зобов`язано ГУ ПФУ у м. Києві провести [PERSON] перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення відповідної посади №ВСЗ/704 від 31 березня 2021р., підготовленої [INFO] ( [INFO] ) починаючи з 01 квітня 2019р., з урахуванням проведених виплат (посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/105754865). З матеріалів справи вбачається, що приблизно [INFO] [PERSON] помер. 12 жовтня 2023р. позивачка звернулася до Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої того ж дня було заведено спадкову справу №651/2023. 16 квітня 2024р. державним нотаріусом видано позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме: на автомобіль та квартиру. Листом від 28 травня 2023р. ГУ ПФУ в м. Києві на запит державного нотаріуса, посилаючись на ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», повідомило, що кошти, які не були нараховані померлому за життя, не є належною пенсійною виплатою (недоотриманою пенсією). За таких умов, зазначені кошти не підлягають виплаті членам сім`ї померлого в порядку, встановленому ст. 61 зазначеного Закону. Згідно з матеріалами архівної пенсійної справи на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2022р. у справі №640/15571/21, Головним управлінням було проведено перерахунок пенсії в порядку, встановленому судовим рішенням, та здійснено нарахування коштів. Різниця пенсії на виконання рішення суду за період з 01 квітня 2019р. по 30 листопада 2022р. в сумі 268207,02 грн підлягала виплаті в порядку черговості в межах відповідних бюджетних асигнувань, виділених на цю мету, та може бути виплачена в разі заміни стягувача. Листом від 06 червня 2024р. ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивачці, що виплата недоотриманої у зв`язку зі смертю стягувача суми коштів, нарахованої на виконання рішення суду, здійснюється на підставі рішення суду про заміну сторони виконавчого провадження в порядку черговості в межах бюджетних асигнувань, виділених для погашення заборгованості за рішеннями суду. 05 липня 2024р. постановою держаного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нараховану, але недоотриману батьком позивачки пенсію, посилаючись на відсутність складу спадкового майна, зважаючи на вищевказаний лист ГУ ПФУ у м. Києві на відповідний запит державного нотаріуса. Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка посилалась на те, що, оскільки на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, відповідачем було здійснено [PERSON] перерахунок пенсії, однак останній помер, не отримавши суми перерахованої пенсії а тому, позивачка, яка є донькою [PERSON] , і у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті останнього, у встановленому законом порядку набула права на грошову суму в розмірі 268207, 02 грн, яка була нарахована та залишилась не отриманою, шляхом її спадкування у відповідності до положень ст. 1227 ЦК України, а відтак має право на їх виплату. Спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачкою свого права на спадкування за законом, а саме: права власності на спадкове майно у вигляді невиплаченої пенсії спадкодавця. Підставою своїх позовних вимог позивачка зазначила наявність у неї як спадкоємця першої черги після смерті батька права на спадкування недоотриманої суми пенсії. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р. №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 52 Закону України від 09 липня 2003р. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч. 2 ст. 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ). Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону №2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Частинами 2 та 3 ст. 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Положення ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 61 Закону №2262-ХІІ також узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де ч. 1 ст. 91 визначено, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Отже, положення ч.ч. 2, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 61 Закону № 262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Зазначене повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020р. у справі №428/6685/19, від 30 січня 2024р. у справі № 420/8604/21. Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022р. у справі №243/13575/19 (провадження №61-11268сво20) зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати». Інших спадкоємців померлого, крім позивачки, які претендують на спадок, чи прийняли спадщину, після смерті [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Із відповідей ГУ ПФУ у м. Києві наявних в матеріалах справи, вбачається що різниця пенсії, після перерахунку, на виконання рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2022р. у справі №640/15571/21, яке набрало законної сили, за період з 01 квітня 2019р. по 30 листопада 2022р. становить 268207,02 грн, та відповідачем підтверджено існування не отриманої пенсії [PERSON] за вказаний період, а також роз`яснено, що вказана сума буде виплачена позивачці у разі заміни сторони виконавчого провадження. При цьому, суд зауважує, що обґрунтування відповідачем підстав відмови у виплаті позивачці нарахованих, проте невиплачених пенсійних виплат, посилаючись на необхідність звернутися останній до процедури заміни стягувача є необґрунтованими, оскільки, вимоги зобов`язального характеру, заявлені позивачем у справі №640/15571/21, нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не допускають правонаступництва. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01 травня 2023р. у справі №520/926/21, від 27 вересня 2023р. у справі №420/16546/21, від 24 січня 2024р. в справі № 380/9537/21, від 13 лютого 2024р. в справі № 240/17105/21 та інших, що вказує на сталість відповідної правової позиції касаційного суду щодо можливості заміни стягувача у виконавчому провадженні, яким виконується судове рішення про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст.18 ЦПК України). Тлумачення ст. 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень ст. 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2024р. у справі № 461/5878/22 (провадження № 61-10302св23). За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи те, що на виконння рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2022р. у справі №640/15571/21, яке набрало законної сили 18 жовтня 2022р., відповідачем було проведено перерахунок пенсії в порядку, встановленому зазначеним судовим рішенням, та відповідно здійснено нарахування коштів батьку позивачки за період з 01 квітня 2019р. по 30 листопада 2022р. у розмірі 268207,02 грн, проте, не було виплачено останньому за життя, суд дійшов переконливого висновку про те, що позивачка, як спадкоємиця першої черги за законом, успадкувала належну її спадкодавцю нараховану, проте не виплачену суму пенсії відповідно до положень ст. 1227 ЦК України (враховуючи те, що у встановлений законом строк позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька), а тому, заявлена нею вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом на зазначену суму та стягнення вказаних грошових коштів з ГУ ПФУ у м. Києві є ефективним способом захисту в розрізі поновлення порушених спадкових прав позивачки. Таким чином, вказаний позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010р.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2682,28 грн.

Outcome: approved