Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач є її батьком. Шлюб між її батьками у 2008 році розірвано. Позивачці виповнилося 18 років. Вона є студенткою Миколаївського навчально-дослідного інституту права Національного університету «Одеська юридична академія» денної форми навчання. Стипендію не отримує. У зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Оскільки відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на навчання не надає, звернулася до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно з часу звернення до суду з позовом і до досягнення нею 23 років.. 13 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03 лютого 2025 року відповідачем подано відзив. 05 лютого 2025 року позивачем подано відповідь на відзив. У судовому засіданні представник позивача адвокат Болюбаш І.О., яка діє на підставі ордера серія ВЕ №1142053 від 07.01.2025 та договору №8-11/24 від 25.11.2024, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Мілюченко В.А., яка діє на підставі ордера серія ВЕ № 1145270 від 01.02.2025 та договору №03/12 від 03.12.2024, обгрунтувавши позицію відповідача тим, що на його утриманні є неповнолітні діти, а позивачка є повнолітньою та може мати самостійний заробіток, окрім того, наразі з нього стягують борг, який утворився по несплаті аліментів на її утримання до повноліття, просила задовольнити позовні вимоги частково, а саме в розмірі 1/8 частки, оскільки запитуваний розмір буде для нього надмірним тягарем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм оцінку, суд ураховує наступне. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , яка народилася [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та не оспорюється сторонами. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2009 у цивільній справі № 2-5363/2009, присуджено стягнення з батька позивачки на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, необхідного для дитини відповідного віку, починаючи з 29 липня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення та виконавчого листа (дублікат видано 04.09.2024), Другим відділом ДВС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відділ ДВС) було відкрито виконавче провадження за № 76219609. За відповідачем наявна заборгованість по сплаті аліментів, про що зазначила представник позивач та підтвердила представник відповідача. Позивачка досягла повноліття. Наразі вона є студенткою Миколаївського навчально-дослідного інституту права Національного університету «Одеська юридична академія» денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028. Навчання на бюджетній основі. Стипендія не нараховується. Вказане підтверджується довідкою університету №1482 від 13.12.2024. Позивачка потребує коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Позивачка проживає з матір`ю. Даний факт відповідач не заперечує. Добровільно матеріальної допомоги на навчання доньки не надає. Доказів у протилежне не надано. Відповідач зазначив, що на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх синів від другого шлюбу та надав \~у підтвердження свідоцтва про народження та свідоцтво про шлюб. Один із синів часто хворіє вірусними захворюваннями, що підтверджується медичною довідкою від 29.01.2025. Дані про наявність хронічних захворювань відсутні. Необхідність утримувати синів не звільняє відповідача від обов`язку надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання, та потребує такої допомоги. Обов`язок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків. Однак, відповідач переклав обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітню доньку, яка навчається, винятково на матір та до часу надходження до суду даного позову жодних заходів у добровільному наданні матеріальної допомоги для навчання доньки не вживав. Доказів у протилежне суду не надав. Відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу, оскільки отримує стабільний дохід, що підтверджується наданою ним довідкою ВЧ [NUMBER] № 1024 від 21.10.2024 про нараховане грошове забезпечення за період з 02.03.2022 по 25.10.2024. Згідно з ч.1, ч. 6 \~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положенням ч. 2 \~ст.\~77\~ЦПК України визначено, що\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності\~\~у цивільному процесі. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд ураховує, що відповідач має задовільний стан здоров`я, виходячи з відсутності доказів у підтвердження протилежного, відсутність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність грошового забезпечення та відсутність доказів у підтвердження погіршення матеріального становища, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, потребу повнолітньої доньки у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання, оскільки вона стипендію не отримує та на період навчання не має самостійного заробітку. Також суд ураховує, що відповідач має зобов`язання по сплаті заборгованості, яка утворилася по несплаті аліментів на у тримання позивачки у період до її повноліття, що передбачає для нього матеріальні витрати за обов`язковими платежами. Однак, за результатом досліджених доказів, суд висновує, що боргові зобов`язання виникли внаслідок пасивної поведінки відповідача по виконанню зобов`язань по сплаті аліментів, про які йому було відомо, адже заочне рішення від 30.11.2009 набрало законної сили, що можливе за умови отримання копії рішення відповідачем ( ст. 223, ст. 233 ЦПК чинного станом на час ухвалення рішення). Доказів у протилежне відповідачем не надано. Наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання позивачки до її повноліття об`єктивно не слугує підставою для зменшення розміру аліментів на її навчання. При цьому інших актуальних зобов`язань по сплаті аліментів відповідач не має. Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. З урахуванням фактичних обставин справи, в тому числі матеріального стану відповідача, наявність на його утриманні двох малолітніх дітей, та потреби позивачки, яка стипендію не отримує, але навчається на бюджетній основі, суд вважає, що критерію необхідності та достатності відповідатимуть аліменти в розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. З урахуванням зазначеного та надавши оцінку доказам, поданих сторонами, суд висновує, що позов підлягає частковому задоволенню. Водночас, суд зазначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України (стаття 192 СК України). Оскільки відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~позивач звільнена від сплати судового збору, а позов задоволено частково, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню 872,08 грн судового збору.

Outcome: partial