Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину майна. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 25 червня 1998 року між ним та відповідачем по справі було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Одеського міської ради, про що у книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 467. Сімейне життя у сторін по справі не склалося, у зв`язку з чим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.10.2018р., шлюб між сторонами було розірвано. У період шлюбу, а саме 10 травня 2017 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 92,1 кв.м, житловою площею 28,8 кв.м. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 161811774 від 01.04.2019 року право власності на спірну квартиру зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 04.04.2017 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради. Квартира [ADDRESS] набута у власність в результаті приватизації та відповідно до ст. 57 СК України є особистою приватною власністю [PERSON] . Для забезпечення можливості використання квартири [ADDRESS] за її призначенням - для проживання, позивачем та відповідачем було організовано та профінансовано здійснення робіт: щодо укріплення стін, перекриття даху, заміни комунікацій, капітального ремонту (включаючи вирівнювання та шпаклювання стін, стелі, монтаж облицювальної плитки і т.д.), фасадних робіт, було проведено ремонтні роботи й у парадній, де розташована квартира, придбані меблі, тощо. [PERSON] наголошує на тому, що він докладав максимум зусиль для створення належних умов проживання у даній квартирі для себе та своєї сім`ї, вважаючи, що дана квартира є їх спільним майном. Позивач також наголошує, що з наявних документів, які вдалося зберегти, під час будівельних робіт у спірній квартирі було витрачено щонайменше 654 585,22 грн. Всі ці обставини, на думку позивача є підставою для визнання спірної квартири спільним майном подружжя та її поділу у рівних частках. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 27 травня 2019 року по даній справі було відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 21.01.2020 року ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 30 травня 2023 року по даній справі було зупинено провадження на час проведення судової будівельно-технічної експертизи. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 20.02.2024 № 310 у зв`язку із перебуванням судді Леонова О.С. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, був проведений повторний автоматичний розподіл справи та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2024 року справу було передано на розгляд судді Громіку Д.Д. 26.02.2024 року ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Громіка Д.Д. було прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та її поділ, а також поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, зазначивши, що 25.06.1998 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] народилася спільна дитина [PERSON] . 03.10.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Малиновського районного суду міста Одеси. Розірвання шлюбу було ініційовано відповідачкою. За час шлюбу в спірній квартирі було зроблено наступний капітальний ремонт: укріплення стелі, утеплення зовнішніх фасадів, переобладнання внутрішніх стін і перегородок. До проведення ремонту квартиру було реконструйовано з нежитлового приміщення в житловий стан. Позивач за час шлюбу займався підприємницькою діяльністю. Відповідачка працювала в різних закладах, мали спільний бюджет. Всі ремонтні роботи та будівельні матеріали були придбані та оплачені за спільні кошти подружжя [PERSON] . Після того, як приміщення було реконструйоване та були проведені укріплюючі, чорнові роботи відповідач повідомила, що йде від позивача та подала на розлучення. Під час розгляду справи щодо поділу спірної квартири позивач дізнався з відзиву відповідача та доданих до нього матеріалів, що першочергово спірна квартира була оформлена на тітку відповідача, а потім передана відповідачу, де вона зареєструвалась. Отримана квартира була нежитловим приміщенням та знаходилася в нежилому стані (непридатному для життя та мешкання). Відповідачка запевняла позивача, що це буде їх спільна квартира, вмовила позивача вкласти в ремонт та реконструкцію квартири всі спільно нажиті грошові кошти, при тому, що відповідач на час проведення реконструкції та ремонтних робіт вже фактично створила нову сім`ю, зареєструвалася в спірній квартирі та встигла оформити її на себе. Після закінчення реконструкції, укріплення та проведення всіх чорнових робіт, закупівлі оздоблюючих матеріалів, відповідач повідомляє [PERSON] про розірвання шлюбу та фактично позбавляє позивача доступу до спірної квартири. Позивач вважає, що має право на отримання частини даної спірної квартири, оскільки саме під час шлюбу та за грошові кошти подружжя суттєво збільшилася, стала придатною для проживання та була переведена з нежитлового в житловий стан, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: квитанціями, товарними чеками, долученими фото та відео. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що квартира [ADDRESS] ніколи не була та не є об`єктом спільної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , на її ремонт жодних спільних коштів подружжям не витрачалося, а тому вона не підлягає поділу між сторонами по справі. Щодо набуття відповідачем права власності на спірну квартиру, представники позивача зазначили, що 15 серпня 2013 року виконавчим комітетом Одеської міської ради було прийнято рішення за № 299 про передачу Департаментом комунальної власності Одеської міської ради Малиновській районній адміністрації Одеської міської ради для прийняття в управління за актом приймання-передачі нежитлові приміщення першого та другого поверхів загальною площею 572,2 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . 29 лютого 2016 року, згідно з розпорядженням Голови Малиновської районної адміністрації № 79/01-06 «Про квартирний облік та надання житла громадянам», начальнику відділу звернень громадян КП ЖКС «Хмельницький» [PERSON] була передана для подальшої реконструкції під квартиру частина нежитлових приміщень другого поверху будинку [ADDRESS] , площею - 93.2 кв.м. [PERSON] є рідною тіткою відповідачки [PERSON] . Окрім [PERSON] , частина нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] під реконструкцію була передана ще п`ятьом робітникам як Малиновської районної адміністрації, так і робітникам ЖКС «Черьомушкі», серед яких була і дружина рідного брата відповідачки [PERSON] - [PERSON] . З метою визначення технічного стану нежитлових приміщень другого поверху, загальною площею 93,2 кв.м, будівельних конструкцій, внутрішніх інженерних мереж, санітарно-технічного обладнання та можливості їхньої реконструкції в житлові, та розробки містобудівного розрахунку, тітка відповідачки - [PERSON] , 29 березня 2016 звернулася із замовленням-заявою № 55/1 у ДП «Державний науково-дослідний та проектно-дослідницький інститут «НИИПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦИЯ» та отримала технічний висновок щодо визначення технічного стану нежитлових приміщень, розташованих на другому поверсі, з метою зміни їх статусу в житлові, з реконструкцією, за адресою: [ADDRESS] та містобудівний розрахунок (книга 2). На підставі технічного висновку № 55/1 -ТЗ щодо визначення технічного стану нежитлових приміщень, розташованих на другому поверсі, з метою зміни їх статусу в житлові, з реконструкцією, за адресою: [ADDRESS] (книга 1) та містобудівного розрахунку № 55/1-ГП,АС книга 2), 24 липня 2016 року [PERSON] замовила в Департаменті ДАБІ в Одеській області Декларацію про початок будівельних робіт щодо реконструкції нежитлового приміщення під житлову квартиру [ADDRESS] без змін геометричних фундаментів у плані, зареєстровану Департаментом ДАБІ в Одеській області 28 липня 2016 року під № ОД 082162102649. Отже, з кінця липня 2016 року [PERSON] розпочала будівельні роботи, пов`язані з реконструкцією наданого їй нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , площею 93,2 кв.м та проводила їх до 10 листопада 2016 року. Після закінчення реконструкції нежитлового приміщення під житлову квартиру [ADDRESS] , [PERSON] був замовлений технічний паспорт на квартиру, який був виготовлений 15 листопада 2016 року. У подальшому [PERSON] замовила та отримала Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначена Декларація була зареєстрована в Управлінні ДАБК Одеської міської ради 19 грудня 2016 року під № ОД 142163542431. Згодом на підставі заяви [PERSON] , декларації про готовність об`єкта до експлуатації, затвердженого Управлінням ДАБК Одеської міської ради від 19 грудня 2016 за № ОД 142163542431 та технічного паспорту, Голова Малиновської районної адміністрації видав розпорядження № 630/01-06 від 26 грудня 2016 року про взяття на баланс КП «ЖКС «Хмельницький» ізольовану двокімнатну квартиру [ADDRESS] та відкриття особистого рахунку на ім`я [PERSON] на склад сім`ї дві особи (вона та дочка сестри - [PERSON] ). 27 грудня 2016 року Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони, уклали договір найму житла, житловою площею 28,8 кв.м., загальною площею 92.1 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після чого Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради був направлений лист Начальнику дільниці № 3 КП «ЖКС «Хмельницький» з пропозицією відкрити особистий рахунок на ім`я [PERSON] на займану нею житлову площу, яка складається із двох кімнат площею 28,8 кв.м в квартирі [ADDRESS] , складом сім`ї дві особи: [PERSON] та дочка її сестри - [PERSON] . 23 січня 2017 року після відкриття особистого рахунку на ім`я [PERSON] , відповідач зі згоди тітки 26 січня 2017 року зареєструвала місце свого проживання в квартирі [ADDRESS] , після чого тітка уклала на своє ім`я всі необхідні договори з комунальними підприємствами по обслуговуванню житла про надання комунальних послуг. Починаючи з жовтня 2012 року і до грудня 2017 року відповідач та позивач [PERSON] проживали в квартирі, яка належить його матері - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . У період часу, коли відповідач та позивач мешкали в квартирі, яка належить його матері, по [ADDRESS] , на замовлення [PERSON] , [INFO] був виготовлений технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що [PERSON] в свій час вже використала своє право на приватизацію державного житлового фонду, але не відмовляючись від своїх прав на квартиру, залишаючись її законним користувачем, вважаючи квартиру своєю, вона запропонувала відповідачці використати своє право на безоплатну приватизацію квартири [ADDRESS] , на що [PERSON] . Саме таким чином, за письмовою згодою [PERSON] , згідно з розпорядженням органу приватизації № 260614 від 04 квітня 2017 та на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04 квітня 2017 року, виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради, відповідачці була передана у власність квартира [ADDRESS] . Державна реєстрація права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] була здійснена 10 травня 2017 року. В грудні 2017 року відповідач та позивач припинили подружні відносини, відповідач тимчасово переїхала проживати в орендовану квартиру [ADDRESS] , в якій проживала разом із тіткою - [PERSON] , яка, в свою чергу, продовжувала роботи з благоустрою квартири [ADDRESS] . І лише 23 серпня 2018 року за погодженням з [PERSON] відповідач оселилася у квартирі за адресою: [ADDRESS] , де і проживає по теперішній час. Представники відповідача наголошували, що сторони не приймали участі у реконструкції та ремонті квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а власником квартири відповідач стала лише тому, що [PERSON] вже використала своє право на безоплатну приватизацію та не мала законних підстав скористатися таким правом вдруге. Крім того, представники відповідача звертали увагу на те, що надані в якості доказів позивачем копії накладних жодного доказового значення не мають, оскільки на них відсутні будь-які відомості щодо продавця та покупця цього товару. Всі надані позивачем накладні не відповідають вимогам, встановленим законодавством. Заслухавши думку сторін, представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як визначено статтею 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст.13 ЦК України). Отже, спір між сторонами виник з правовідносин щодо майнових прав подружжя на майно, набуте у шлюбі, яке регулюється нормами Конституції України, Цивільного Кодексу\~України та Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України, сімейні майнові відносини між подружжям регулюються нормами Сімейного Кодексу\~України на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частина перша статті 21\~СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36\~СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Стаття 57\~СК України визначає, яке майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (ч.7 ст.57 СК). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18). Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору- інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або)державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або)державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ст.65 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст.68 СК). Відповідно доч.ч.1,2ст.69СК, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) наведено правовий висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з п. 24 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Судом встановлено, що 25 червня 1998 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Одеського міської ради, про що у книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 467. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.10.2018 р., шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до розпорядження Голови Малиновської районної адміністрації № 79/01-06 «Про квартирний облік та надання житла громадянам» від 29 лютого 2016 року, [PERSON] , яка є рідною тіткою відповідача по справі [PERSON] була передана для подальшої реконструкції під квартиру частина нежитлових приміщень другого поверху будинку [ADDRESS] , площею - 93.2 кв.м. На підставі технічного висновку № 55/1 -ТЗ щодо визначення технічного стану нежитлових приміщень, розташованих на другому поверсі, з метою зміни їх статусу в житлові, з реконструкцією, за адресою: [ADDRESS] (книга 1) та містобудівного розрахунку № 55/1-ГП,АС книга 2), 24 липня 2016 року [PERSON] замовила в Департаменті ДАБІ в Одеській області Декларацію про початок будівельних робіт щодо реконструкції нежитлового приміщення під житлову квартиру [ADDRESS] без змін геометричних фундаментів у плані, зареєстровану Департаментом ДАБІ в Одеській області 28 липня 2016 року під № ОД 082162102649. 26 грудня 2016 року Головою Малиновської районної адміністрації було видано розпорядження № 630/01-06 про взяття на баланс КП «ЖКС «Хмельницький» ізольовану двокімнатну квартиру [ADDRESS] та відкриття особистого рахунку на ім`я [PERSON] . 27 грудня 2016 року Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, було укладено договір найму житла, житловою площею 28,8 кв.м., загальною площею 92.1 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 23 січня 2017 року на ім`я [PERSON] було відкрито особистий рахунок у квартирі [ADDRESS] . 26 січня 2017 року зі згоди [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зареєструвала місце свого проживання відповідач по справі [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] в свій час вже використала своє право на приватизацію державного житлового фонду, вона запропонувала відповідачці [PERSON] використати своє право на безоплатну приватизацію квартири [ADDRESS] , на що [PERSON] погодилась. На підставі розпорядження органу приватизації № 260614 від 04 квітня 2017 та на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04 квітня 2017 року, виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради року, [PERSON] була передана у власність квартира [ADDRESS] . Державна реєстрація права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] була здійснена 10 травня 2017 року. Згідно висновку\~експерта за\~результатами проведення\~судової будівельно-технічної\~та оціночно-будівельної\~експертизи від\~15.02.2024\~№23-3095\~ринкова вартість\~квартири [ADDRESS] станом\~на день\~проведення експертизи\~становить -\~2587607,00\~грн.\~Ринкова вартість\~квартири [ADDRESS] до\~проведення ремонтних\~робіт,\~а саме\~на 01.04.2017\~становила -1\~314\~297,00\~грн.\~Визначити перелік\~та об`єм\~фактично виконаних\~будівельних робіт\~з ремонту\~реконструкції квартири\~ [ADDRESS] ,\~включаючи фасадні\~роботи,\~роботи по\~демонтажу даху\~здійснено з\~квітня 2017\~року по\~жовтень 2018\~року не\~надається можливим\~враховуючи відсутність\~проектно-кошторисної\~документації (детальніше\~у дослідницький\~частині).\~Визначити вартість\~ремонтних робіт,\~які були\~проведені в\~квартирі [ADDRESS] з квітня 2017 року по жовтень 2018 року не надається можливим, враховуючи відсутність проектно-кошторисної документації (детальніше у дослідницький частині). Ринкова вартість невід`ємних поліпшень квартири [ADDRESS] в наслідок проведеного ремонту з квітня 2017 року по жовтень 2018 року становила: 682 208,00 грн. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що проводили ремонтні роботи у квартирі [ADDRESS] . Організацією ремонтних робіт та розрахунком за матеріал та виконані роботи проводив [PERSON] . Жодних письмових угод на проведення ремонтних робіт не укладалось. Свідок [PERSON] додатково повідомив, що бачив [PERSON] , яка приходила перевірити стан виконання ремонтних робіт та у якої були особисті ключі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що являється чоловіком [PERSON] , яка допомогла отримати спірну квартиру [PERSON] та [PERSON] . Про надання коштів його дружиною [PERSON] йому не відомо. Після закінчення ремонту у спірній квартирі залишилась проживати [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що є тіткою [PERSON] . Оформленням всіх документів по спірній квартирі займалась саме вона. Оскільки [PERSON] вже було використано право на приватизацію житла, вона запропонувала використати своє право на приватизацію спірної квартири своїй племінниці, а тому дана квартира не є об`єктом спільного майна подружжя. Значну частину коштів на проведення ремонтних робіт нею було передано [PERSON] , який займався організацією ремонтних робіт. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що з [PERSON] він познайомився, коли був водієм швидкої допомоги і неодноразово підвозив її на об`єкт де проводились ремонтні роботи для розрахунку з працівниками. [PERSON] була незадоволена якістю проведення ремонтних робіт та знаючи, що він має досвід у будівництві, запропонувала йому зайнятись ремонтом. [PERSON] зазначив, що дійсно довелося деякі роботи переробляти заново через неякісну роботу попередніх працівників. Всі домовленості та розрахунки по ремонту проводились безпосередньо з [PERSON] та [PERSON] . Тільки за роботу [PERSON] та [PERSON] йому було передано 8500,00 дол. США. На матеріал [PERSON] та [PERSON] було витрачено приблизно 30000 дол. США. Свідок [PERSON] повідомив, що є племінником [PERSON] . Його дружина так само як і [PERSON] отримала нежитлове приміщення по [ADDRESS] і вони почали також проводити будівельні роботи. Оскільки у [PERSON] своїх дітей не має, тому вона відноситься до [PERSON] , як до своєї рідної дочки і посприяла їй в оформлені правовстановлюючих документів на спірну квартиру. [PERSON] на об`єкті де проводяться ремонтні роботи він бачив кілька разів, більше спілкувався з [PERSON] , яка характеризувала участь [PERSON] у будівельних роботах як організаційні. Ним особисто було передано [PERSON] 9200,00 дол. США для проведення ремонтних робіт. Щодо долучених [PERSON] копій накладних на придбання будівельних матеріалів, суд критично оцінює надані позивачем на підтвердження понесених особисто ним витрат пов`язаних з ремонтом спірної квартири, оскільки у більшості копій накладних відсутня будь яка печатка та інформація щодо продавця товару, а ті накладні, де отримувачем товару зазначено [PERSON] не свідчать про те, що зазначені в них будівельні матеріали використовувались для ремонту спірної квартири та не підтверджують того, що суми зазначені у накладних сплачувались за особисті кошти позивача. На підтвердження викладених у позові обставин, позивачем не надано суду договори про виконання будівельних робіт, акти про виконані будівельні роботи, тощо…. Зі слів позивача та допитаних у судовому засіданні свідків, які проводили ремонтні роботи, будь яких договорів на проведення будівельних робіт не укладалось. У висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 15.02.2024 №23-3095 зазначено, що визначити перелік та об`єм фактично виконаних будівельних робіт з ремонту реконструкції квартири [ADDRESS] , включаючи фасадні роботи, роботи по демонтажу даху здійснено з квітня 2017 року по жовтень 2018 року не надається\~можливим, враховуючи відсутність проектно-кошторисної документації (детальніше у дослідницький частині).\~Визначити вартість\~ремонтних робіт,\~які були\~проведені в\~квартирі [ADDRESS] з квітня 2017 року по жовтень 2018 року не надається можливим, враховуючи відсутність проектно-кошторисної документації (детальніше у дослідницький частині). Таким чином, суд приходить до висновку, що копії накладних доданих позивачем не можуть свідчити про те, що будівельні матеріали були придбані саме за особисті кошти позивача. Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; У відповідності до постанови КЦС ВС від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17 визначено, що: «Відповідно до Закону України Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України» щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 4 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до Сімейного кодексу України правовий режим приватизованої квартири змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно житло, набуте внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя, в тому числі приватизації, визнавалось спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року таке житло належало до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання житла. Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18). У відповідності до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У відповідності ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, з урахуванням наведених змін до Сімейного кодексу України правовий режим приватизованого житла змінювався. При цьому лише у період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно майно, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, визнавалося спільною сумісною власністю подружжя. В інші періоди дії ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» таке майно переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь у приватизації. Таким чином, суд не вбачає належних підстав для задоволення позовної вимоги про визнання спірної квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя у зв`язку із тим, що вказане майно набуте шляхом приватизації 04.04.2017 року, а отже є особистою приватною власністю [PERSON] . Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] слід залишити за ним.

Outcome: dismissed