Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

30.09.2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшов вищевказаний позов, у якому позивач просив суд стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди у розмірі 14 521,69 грн та сплачений судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. на користь позивача. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.07.2021 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ПП «АБК ЕНЕЙ» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО CORPORATE» №011096/4100/0000195, предметом якого були майнові інтереси страхувальника щодо ТЗ «Ford» д.н.з. [NUMBER] . 19.10.2021 року о 18 год. 51 хв. сталася ДТП по пр. Перемоги, 64-А у м. Києві, за участю ТЗ «Daihatsu» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з ТЗ «Ford» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності. Для встановлення характеру та розміру шкоди ПрАТ «СК «Уніка» було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу про що складено протокол огляду транспортного засобу від 21.10.2021 року до справи №00467525. Відповідно Рахунку № [NUMBER] від 04 листопада 2021 року Філії «Віннер ФКН «ТОВ «Віннер Автомотів» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Transit», державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 41 915,31грн., а згідно ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту с,тановить 46 175,80 грн. та 2 564,44 грн. Страховиком прийнято рішення виплатити страхове відшкодування потерпілій особі у розмірі 31 809,31 грн та у розмірі 2 564,44 грн. При цьому на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», яке перерахувало на рахунок позивача страхове відшкодування у розмірі 27 908,06 грн., виконавши таким чином свої зобов`язання. Отже сума страхового відшкодування, яку відповідач має відшкодувати позивачу складає 14 521,69 грн. Ухвалою судду від 02 жовтня 2024 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 65, 66). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. 23.12.2024 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якій заперечувала проти позовних вимог частково з підстав того, що відповідно до наданих ПрАТ «СК «Уніка» платіжних доручень №257881 від 09.11.2021 року, №1080054 від 16.11.2021 року підтверджується здійснення страхової виплати у розмірі 34 373,75 грн., шляхом безпосередньої оплати вартості послуг Філії «Віннер ФКН» ТОВ «Віннер Автомотів». Зважаючи на те, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відшкодувала ПрАТ «СК «Уніка» частину цих витрат на суму 27 908,06 грн., залишок заборгованості [PERSON] перед ПрАТ «СК «Уніка» становить лише 6 465,69 грн., а не 14 521,69 грн., а надана позивачем бухгалтерська довідка від 09.11.2021 про, нібито, «виплату страхового відшкодування …. в розмірі 8056,00 грн. в рахунок погашення несплаченої частини страхового платежу» яка ніким не підписана та невідомо ким складена не є документом (платіжною інструкцією, платіжним документом, тощо), що підтверджує здійснення страхової чи будь-якої іншої виплати, перерахування коштів чи їх видачу через касу. Отже, ПрАТ «СК «Уніка» не понесло витрат по сплаті страхового відшкодування з ремонту пошкодженого ТЗ в повному обсязі, натомість зменшило страхову виплату на 8 056, 00 грн. Додавши також, що оплата страхового платежу не є збитками страхувальника і не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, як заподіювача шкоди. Відповідач так само не повинен замінювати ПП «АКБ Еней» в зобов?язанні щодо сплати страхового платежу на користь ПрАТ «СК «Уніка» в порядку суброгації. проте зазначення [PERSON] в наданій позивачем «бухгалтерській довідці» від 09.11.2021 року, судячи з усього, є свідченням саме переведення позивачем на відповідача обов?язку зі сплати страхового платежу в сумі 8 056, 00 грн., також вказана сума не є страховою виплатою. За вказаних обставин, ПрАТ «СК «Уніка» вживає заходи для подвійного стягнення 8 056,00 грн., оскільки вказані кошти не були перераховані Філії «Віннер ФКН» ТОВ «Віннер Автомотів» на проведення ремонту. Внаслідок чого, відповідач не погоджується із вказаною сумою, яка на думку відповідача є безпідставно завищеною, натомість визнає вимоги у розмірі 6 465,69 грн, що становить різницю між понесеними позивачем витратами зі спати страхового відшкодування та ремонту пошкодженого транспортного засобу у розмірі 34 373,75 грн та отриманим позивачем від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» суми страхового відшкодування у розмірі 27 908,06 грн. та просив покласти на позивача судові витрати понесені відповідачем на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. 13.12.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на позовну заяву, в якій останній зазначив, що позовна заява є належним чином обґрунтована, з підстав того, що ПрАТ «СК «УНІКА» складено Страховий акт №00467525 від 08 листопада 2021 року з якого вбачається, що сума страхового відшкодування складає 39865,31 грн, з якої утримано, зараховано до суми несплачених страхових платежів страхувальника у розмірі 8056,00 грн., що підтверджується Бухгалтерською довідкою №022590 від 09.11.2021 року, а на рахунок виконавця відновлювального ремонту Філію «Віннер ФКН «ТОВ «Віннер Автомотів» переказав 31 809,31 грн., що підтверджується платіжним дорученням №257881 від 09.11.2021 p. Зарахування зустрічних однорідних вимог, відбулося відповідно до ч. 1 ст. 601 ЦК України, і вказана операція зазначена у страховому акті №00467525 від 08 листопада 2021 року. Між ПрАТ «СК «УНІКА» (страховик) та П «АБК Еней» (страхувальник) за Договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО CORPORATE» №011096/4100/0000195 від 05 липня 2021 р. за умовами якого було здійснено страхове відшкодування існують зустрічні вимоги, які є грошовими, тобто однорідними. Між сторонами відсутній спір щодо характеру зобов`язань, їх змісту, умов виконання, умов проведення розрахунків, що є важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог. Крім цього, представник відповідача не погоджується із сумою витрат на правничу допомогу, вважає її завищеною та не підтвердженою належними доказами. 03.01.2015 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що позивачем не було жодним чином обґрунтовано приховування від суду листування між учасниками спору, плутаного змісту досудових вимог, ненадання відповідачу обґрунтованого розрахунку пред?явлених вимог та документів на їх підтвердження, таким чином, поведінка недобросовісною та стала причиною судового спору навіть в тій частині, яка визнається відповідачем. Надана позивачем правова кваліфікація правовідносин між ПрАТ «СК «Уніка» та ПП «АБК Еней» щодо проведених взаємних розрахунків за Договором страхування №011096/4100/0000195 від 05.07.2021 року не пояснює та не підтверджує позовних вимо. За твердженнями позивача, частина грошового зобов`язання ПрАТ «СК «Уніка» перед ПП «АБК Еней» щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 8 056,00 грн. була припинена за рахунок припинення грошового зобов?язання ПП «АКБ Еней» перед ПрАТ «СК «Уніка» щодо оплати другої частини страхового платежу за договором КАСКО на таку ж суму. ПрАТ «СК «Уніка» стверджує, що виплачувало частини страхового відшкодування в сумі 8 056, 00 грн., оскільки ця частина зобов?язання була припинена. Проте, закономірним наслідком припинення частини зобов?язань ПрАТ «СК «Уніка» зі сплати страхового відшкодування є те, що до позивача не перейшли права вимоги в цій припиненій зарахуванням частині зобов?язання. Також позивачем не було спростовано/заперечено наведених відповідачем норми Закону та висновків Верховного Суду про те, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні виключно у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Якщо ж позивач не вважає зобов?язання ПІ «АКБ Еней» зі сплати другої частини страхового платежу припиненими зарахуванням, то і зобов?язання самого ПрАТ «СК «Уніка» зі сплати страхового відшкодування не припинились, а страхове відшкодування було здійснене не в повному обсязі. В будь-якому випадку, вимоги до відповідача компенсувати позивачу непонесені останнім фактичні (реальні) витрати не можуть вважатись ні законними, ні справедливими. Відповідач вважає, що надана позивачем правова кваліфікація правовідносин між ПрАТ «СК «Уніка» та ПП «АКБ Еней» щодо проведених взаємних розрахунків за Договором страхування №011096/4100/0000195 від 05.07.2021р. є помилковою. Таким чином, станом на дату здійснення ПрАТ «СК «Уніка» виплати страхового відшкодування (09.11.2021 року) та проведення так званого зарахування зустрічних однорідних вимог строк виконання зобов?язань ПП «АКБ Еней» не настав. Вимоги ПрАТ «СК «Уніка» до ПП «АКБ Еней» не відповідали умовам проведення зарахування зустрічних однорідних вимог. Крім того, в матеріалах справи відсутні заяви ПрАТ «СК «Уніка» та/або ПП «АКБ Еней» про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19 жовтня 2021 року о 18 год. 51 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Daihatsu», модель «Terios», номерний знак [NUMBER] рухаючись по проспекту Перемоги біля будинку № 64-А в місті Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Ford», модель «Transit», номерний знак [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно зі ст. 124 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.11.2021 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави (а.с. 28). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП ТЗ «Ford», модель «Transit», номерний знак [NUMBER] було застраховано на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу «КАСКО CORPORATE» №011096/4100/0000195 від 05.07.2021 р., згідно умов якого вказаний договір укладений між ПрАТ «СК «УНІКА» та ПП «АБК ЕНЕЙ», страхова сума 410 000,00 грн, франшиза (безумовна) 05%, строк дії договору 00 год. 00 хв. 07.07.2021 року до 24 год. 00 хв. 06.07.2022 року (а.с. 14-24). Також на момент ДТП ТЗ «Daihatsu», модель «Terios», номерний знак [NUMBER] був застрахований на підставі полісу №ЕР №202194973 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», відповідно до умов якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну складає 130 000,00 грн, розмір франшизи 2 600,00 грн. 21.10.2021 року ПП «АКБ ЕНЕЙ» звернулося до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою №00467525 про подію з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО №011096/4100/0000195, яке мало місце 19.10.2021 року (а.с. 30). Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 21 жовтня 2021 року до справи №00467525 було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «Daihatsu», модель «Terios», номерний знак [NUMBER] для встановлення характеру та розміру шкоди ПрАТ «СК «Уніка» (а.с. 34-37). Відповідно до рахунку № [NUMBER] від 04.11.2021 року Філії «Віннер ФКН «ТОВ «Віннер Автомотів» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Transit», державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 41 915,31 грн., що також підтверджується актом виконаних робіт №6466542 від 20.12.2021 року складеного Філією «Віннер ФКН «ТОВ «Віннер Автомотів» загальна вартість ремонту автомобіля «Ford Transit», державний реєстраційний номер [NUMBER] складає 41 915,31 грн (а.с. 38, 53, 54). Відповідно до ремонтної калькуляції системи AUDATEX №00467525 від 05.11.2021 року відновлювального ремонту автомобіля «Ford Transit», державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 46 175,80 грн. (а.с. 40-44). Згідно страхового акту №00467525 від 08.11.2021 року, ПрАТ «СК «Уніка» прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування за Договором в розмірі 39 865,31 грн. частково, в розмірі 31 809,31 грн. шляхом безготівкового перерахування на рахунок року Філії «Віннер ФКН «ТОВ «Віннер Автомотів», що підтверджується платіжним дорученням №257881 від 09.11.2021 року та у розмірі 8 056,00 грн. в рахунок погашення несплаченої частини страхового платежу, що підтверджується Бухгалтерською довідкою ПрАТ «СК «УНІКА» №022590 від 09.11.2021 року (а.с. 45, 46, 49, 50) Відповідно Рахунку № [NUMBER] від 16.11.2021 року Філії «Віннер ФКН «ТОВ «Віннер Автомотів» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Transit», державний реєстраційний номер [NUMBER] , додатково, становить 2 564,44 грн. (а.с. 39). Як вбачається зі страхового акту №00467525/доплата від 17.11.2021 року ПрАТ «СК «Уніка» прийняло рішення про визнання вказаної події страховим випадком та доплату страхового відшкодування за Договором в розмірі 2 564,44 грн. шляхом безготівкового перерахування на рахунок року Філії «Віннер ФКН «ТОВ «Віннер Автомотів», що підтверджується платіжним дорученням №260245 від 18.11.2021 року (а.с. 47, 48, 51). [PERSON] звертався до ПрАТ «СК «Уніка» із листом від 23.01.2024 року де зазначив, що «Daihatsu», модель «Terios», номерний знак [NUMBER] застрахований у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», де страхова сума становить 130 000,00 грн, а тому визначений розмір майнової шкоди у розмірі 42 429,75 грн, повністю покривається лімітом відповідальності, на підставі чого у ПрАТ «СК «Уніка» відсутні підстави пред`являти йому вимогу про у порядку суброгації. ПрАТ «СК «Уніка» надало відповідь відповідачу, де зазначило, що ч. 1 ст. 29 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв?язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 22 грудня 2021 року, відповідно платіжного доручення №00069019, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало страхове відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «Уніка» у розмірі 27908,06 грн. Оскільки коефіцієнт зносу авто не виплачується відповідно до Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за страховим полісом, відшкодування розміру коефіцієнта зносу замінених складових покладається на винну особу. Згідно відповіді [PERSON] , вбачається, що він не визнає суму матеріальної шкоди у розмірі 14 521,69 грн, та зазначив, що ПрАТ «СК «Уніка» в порушення ст. 29 Закону України «Про ОСЦІВ ВНТЗ», здійснили надмірну виплату потерпілому ПП «АКБ Еней» на суму 14 521,69 грн., яка за твердженням позивача, складає суму коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, хоча, ні страховим полісом, ні Законом України «Про ОСЦПВ ВНТЗ» на позивача такого обов`язку не покладено. Виходячи із вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в наступному порядку, сума страхового відшкодування вираховується наступним чином: 42 429,75 грн, яка складається (31 809,31 грн + 2 564,44 грн + 8 056,00 грн утримана несплачена частина, яка зарахована до несплачених страхових платежів страхувальника), 27 908,06 - сума страхового відшкодування, сплаченої ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», а тому відповідач має відшкодувати коефіцієнта зносу замінених складових у розмірі 14 521,69 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до статті 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із приписами п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок зі виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законом. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. У відповідності до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що різниця між фактично сплаченим страховим відшкодуванням за договором добровільного страхування транспортного засобу та отриманою позивачем сумою страхового відшкодування за страховим полісом відповідача складає 14 521,69 грн (44 479,75 грн - 27 908,06 грн). Отже, сума збитків, яка не відшкодована ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» становить 14 521,69 грн Відповідач заперечуючи вказану суму позовних вимог у розмірі 14 521,69 грн, не погоджується із частиною позовних вимогу розмірі 8 056,00 грн, та визнає лише 6465,69 грн, оскільки вважає, що позивач не здійснював страхової виплати на таку суму, відповідно не має права на її відшкодування, вважає, що ці кошти не відносяться до витрат страхової компанії, тому, що перебувають поза межами суми виплати страхового відшкодування. Згідно ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Як зазначив позивач у відповіді на відзив, зарахування зустрічних однорідних вимог, відбулося відповідно до ч. 1 ст. 601 ЦК України, і вказана операція зазначена у страховому акті №00467525 від 08.11.2021 року. Між ПрАТ «СК «УНІКА» (страховик) та Приватне підприємств «АБК Еней» (страхувальник) за Договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО CORPORATE» №011096/4100/0000195 від 05.07.2021 року за умовами якого було здійснено страхове відшкодування існують зустрічні вимоги, які є грошовими, тобто однорідними. Позивач зазначив, що між ПрАТ «СК «УНІКА» (страховик) та Приватне підприємств «АБК Еней» (страхувальник) відсутній спір щодо характеру зобов`язань, їх змісту, умов виконання, умов проведення розрахунків, що є важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог. Згідно страхового акту №00467525 від 08.11.2021 року, сума страхового відшкодування на підставі розрахунку становить 39 865,31 грн, франшиза 2050,00 грн, тоді як 8 056,00 грн зазначено, як утримана сума. Крім цього згідно страхового акту №00467525/доплата сума страхового відшкодування складає 2 564,44 грн, внаслідок чого, позивач виплатив суму страхового відшкодування у розмірі 31 809,31 грн + 2 564,44 грн = 34 373,75 грн без врахування суми утримання 8 056,00 грн. та суми франшизи у розмірі 2 050,00 грн. Із викладеного слідує, що загальний обсяг шкоди, зафіксований у матеріалах справи та заподіяний відповідачем, унаслідок ДТП є більшим, та превалює на тим розміром коштів, що сплачений позивачем у якості суми страхового відшкодування на користь потерпілого, що зумовлено характером та природою правовідносин між позивачем (страховиком) та потерпілим (страхувальником) та взаєморозрахунками між ними на суму, що становить різницю між указаними сумами - 8 056,00 грн. Така природа правовідносин між указаними суб`єктами (взаємозалік за зобов`язаннями між цими сторонами) не впливає на обсяг загальної суми шкоди, що належить компенсувати у межах цієї справи відповідачеві на користь позивача у порядку регресу, та у всякому разі такі взаєморозрахунки не можуть слугувати підставою для зменшення загальної суми завданого збитку, розмір якого підтверджений матеріалами справи та сторонами не оспорюється. Як вбачається із правової позиції викладеної у Постанові Верховного суду від 29.12.2021р. по справі №826/17678/15, визначено, що відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) сторони вільні у виборі договору та його умов, а згідно зі ст. 629 цього Кодексу укладений договір є обов?язковим для виконання сторонами. 14.1. Правила припинення зобов?язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов?язання» розділу І книги п?ятої «Зобов?язальне право» ЦК. Норми цієї глави передбачають, що зобов?язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК), зокрема зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких нe встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 ЦК). Аналогічні положення закріплені також у статті 203 Господарського кодексу України (далі - ГК), згідно з частиною третьою якої господарське зобов?язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. У пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач внаслідок порушення Правил дорожнього руху заподіяв шкоду власнику застрахованого транспортного засобу, до позивача перейшло право вимоги до відповідача про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) і дії відповідача знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням шкоди., а також з огляду на те, що сума грошових коштів у розмірі 8 056,00 грн, не виходить за межі загального розміру страхового відшкодування у розмірі 44 479,75 грн та не відшкодована позивачу страховиком відповідача, відтак, вказану суму належить стягнути безпосередньо з відповідача, як завдавача шкоди. Що стосується вимоги відповідача про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн, слід зазначити наступне. У пункті 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідач у відзиві зазначив, що на виконання ч. 8 ст. 141 ЦПК України, повідомив суд проте, що докази понесених судових витрат будуть надані суду протягом 5-ти днів після ухвалення судового рішення. Внаслідок чого, суд вказані вимоги відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не розглядає, враховуючи ч. 8 ст. 141 ЦПК України. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в розмірі 3 028,00 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved