Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 23 травня 2021 року відповідач уклав кредитний договір №798783914 з ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» у формі електронного документу з використанням електронного підпису, зазначив свої персональні дані, отримав грошові кошти у розмірі 16500,00 грн. Відповідно до договору факторингу від 28 листопада 2018 року право вимоги первісного кредитора до відповідача прийняв ТОВ «Таліон Плюс». 28 листопада 2019 року ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, де продовжено строк дії договору до 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2020 року ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №26, де продовжено строк дії договору до 31 грудня 2021 року. 31 грудня 2021 року ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №27, де продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року. 31 грудня 2022 року ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №31, де продовжено строк дії договору до 31 грудня 2023 року. 31 грудня 2023 року ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №32, де продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Відповідно Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «Талін Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», право вимоги за укладеним відповідачем договором перейшло до цієї установи. У подальшому, а саме 30 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклав Договір факторингу з «ЮНІТ КАПІТАЛ», у зв`язку з чим позивач прийняв право вимоги до відповідача і з цих підстав звертається до суду для захисту своїх прав. Просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 30 701,72 грн, з яких: 13 736,62 грн - заборгованість по кредиту, 16 965,10 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Процесуальні дії у справі. 22 листопада 2024 року позовна заява надійшла до суду. 28 листопада 2024 року отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 03 грудня 2024 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання сторони не викликались. Представник позивача надав клопотання про ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач відзив не направив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду цієї справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 23 травня 2021 року укладено кредитний договір №798783914 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальником [PERSON] , за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 16500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога (п.1.1 Договору). Договір містить реквізити сторін, зокрема дані позичальника, а саме: ПІБ позичальника [PERSON] , його місце проживання, податковий номер, дані його паспорта гр. України, електронну адресу, номер телефону, а також електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) MNV25BM2. Крім того, сторони узгодили в письмовій формі графік розрахунків, що становить додаток № 1 до укладеного між сторонами договору. Позичальник підписав паспорт споживчого кредиту до договору №798783914, відповідно до умов якого строк кредитування становить 126 днів; тип кредиту - кредит; мета - на споживчі цілі; спосіб надання кредиту - Цілодобово (24/7) шляхом заповнення заявки на сайті www.moneyveo.ua або в мобільному додатку або за допомогою іншого програмного забезпечення з доступом до інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитодавця (особистого кабінету Позичальника) в строк від 1 хвилини до 3-х днів. Безготівкові кредитні кошти у розмірі суми Кредиту на споживчі потреби перераховуються на банківський (картковий) рахунок Позичальника, відкритий у Банку, на підставі укладеного Договору та Заявки; процентна ставка становить 237,25 % процентів річних. [PERSON] подав до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заявку на отримання грошових коштів в кредит від 23 травня 2021 року із зазначенням загальної інформації, персональних даних (РНОКПП [NUMBER] ), адреси місця проживання ( [ADDRESS] ), електронної пошти ( [INFO] ), номера телефону ( [NUMBER] ), номера картки ( [NUMBER] ). З довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 23 травня 2021 року видно, що одноразовий ідентифікатор MNV25BM2 відправлено позичальнику 23 травня 2021 року о 14:56:23 год. на зазначений ним номер телефону [NUMBER] , ідентифікатор введено позичальником 23 травня 2021 року о 14:57:32 год., перерахування грошових коштів відбулося 23 травня 2021 року о 14:57:40 год. З Алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та Алгоритму дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладання кредитних договорів вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення кредитного договору кредиту на сайті є неможливим. Згідно із платіжним дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №da607bd2-1fd2-4dd3-aa98-e4eb62f72cff 23 травня 2021 року здійснено переказ коштів [PERSON] у розмірі 16 500,00 грн, відповідно до договору №798783914 на платіжну карту [NUMBER]. Як видно з копії електронного повідомлення банку платника ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - АТ «Таскомбанк», листом від 26 липня 2024 року банк надає підтвердження, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №48 від 18 липня 2019 року банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів до яких емітовані електронні платіжні засоби по операціях, зокрема 23 травня 2021 року на платіжну карту №[NUMBER] в розмірі 16 500,00 грн. 28 листопада 2018 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" був укладений договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" зобов`язався відступити ТОВ "Таліон Плюс" зазначені у відповідних реєстрах вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" за плату на умовах, визначених цим договором. У подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди: №19 від 28 листопада 2019 року, №36 від 31 грудня 2020 року, №37 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року, №32 від 31 грудня 2023 року. Водночас із витягу з реєстру прав вимоги №162 від 30 листопада 2021 року видно, що до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №798783914 від 23 травня 2021 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" (фактор) та ТОВ "Таліон Плюс" (клієнт) був укладений договір факторингу №05/0820-01, за умовами якого ТОВ "Таліон Плюс" зобов`язався відступити ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Таліон Плюс" за плату на умовах, визначених цим договором. 03 серпня 2021 року між ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, в якій сторони домовилися продовжити строк дії договору факторингу - до 31 грудня 2022 року включно. 30 грудня 2022 року між ТОВ «ФК Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, в якій сторони домовилися продовжити строк дії договору факторингу - до 31 грудня 2024 року включно. Із Реєстру боржників №9 від 30 травня 2023 року видно, що від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ "Фінансова компанія Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №798783914 від 23 травня 2021 року. 30 вересня 2024 року між ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" (фактор) та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" (клієнт) був укладений договір факторингу №3009/2024, за умовами якого ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс", а останній відступити позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників. Із Реєстру боржників до договору факторингу від 30 вересня 2024 року видно, що до ТОВ "Юніт Капітал" від ТОВ "Фінансова компанія Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №798783914 від 23 травня 2021 року. З наданої позивачем виписки з особового рахунку відповідача встановлено, що заборгованість за Кредитним договором №798783914 від 23 травня 2021 року становить 30701,72 грн, з яких: 13736,62 грн - заборгованість по кредиту, 16965,10 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно із статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частина 2 статті 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У пунктах 5, 6 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що ч. 1 ст. 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що "відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається". Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі №243/11704/15-ц. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки щодо дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі №909/1411/13 від 13 жовтня 2021 року у справі №910/11177/20). Згідно із ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Висновок суду. У справі встановлено, що спірні правовідносини за кредитним договором №798783914 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] 23 травня 2021 року, тобто значно пізніше, ніж було укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Оскільки на момент укладення Договору факторингу ще не виникло зобов`язання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем за кредитним договором №798783914 від 23 травня 2021 року, то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. В Договорі факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року пунктом 1.3 встановлено, що право вимоги це права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. В свою чергу в п. 2.1.1.6 Договору №798783914, укладеного 23 травня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , сторони визначили, що Кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою. Отже, враховуючи, що у відповідності до п. 1.3 Договору №798783914 від 23 травня 2021 року строк дії цього Договору обчислюється з моменту його укладення, то даним правом відступати право вимоги до позичальника кредитодавець наділений саме з цього часу, тобто з 23 травня 2021 року. Майбутня вимога на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно [PERSON] на момент укладення Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року не існувало та сторони не могли передбачити, що 23 травня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладе спірний кредитний договір з відповідачем. Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі №914/868/17). При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" не довело порушення його прав з боку відповідача [PERSON] та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором №798783914від 23 травня 2021 року, який укладений після відступлення ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ "Таліон Плюс", а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Щодо розподілу судових витрат. На підставі п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed