Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

30 вересня 2024 року [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування позовної заяви позивач зазначила, що від шлюбу із відповідачем має спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини сторони припинили ще з 2018 року, а у січні 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач не цікавиться сином, не приймає участь у його вихованні, не надає матеріальної допомоги, дитина проживає та знаходиться на повному утриманні позивачки. Позивач зазначає, що відповідач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що також є однією із підстав для подачі даного позову до суду. З огляду на викладене позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2024 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 02 жовтня 2024 року. Ухвалою суду від 04 жовтня 2024 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 16 жовтня 2024 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 18 жовтня 2024 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовче засідання на 20 листопада 2024 року на 10:30 год. Окрім того, вказаною ухвалою суду до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору було залучено Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації. 06 листопада 2024 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі. 12 листопада 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що позовні вимоги він визнає, просить розгляд справи проводити за його відсутності. 14 листопада 2024 року до суду від позивача надійшло клопотання про виклик та допит свідка. 14 листопада 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їх малолітнього сина. Окрім того, у відповіді на відзив зазначено, що відповідачем дійсно було визнано позовні вимоги, та між сторонами досягнуто домовленості стосовно утримання сина. Підготовче засідання призначене на 20 листопада 2024 року було відкладено на 15 січня 2025 року на 10:00 год. 06 січня 2025 року до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА надійшов висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] та клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Ухвалою суду від 15 січня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 06 лютого 2024 року на 10:00 год. У судове засідання призначене на 06 лютого 2025 року з`явився представник позивача та заявлені свідки. Відповідач до суду не з`явився, у відзиві на позов зазначив, що позовні вимоги визнає, розгляд справи просить проводити за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що відповідач та третя особа у справі про день та час судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать полдані ними письмові заяви до суду, з огляду на наданий представником третьої особи висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, зважаючи на пасивну позицію відповідача у цій справі, суд дійшов висновку щодо проведення судового засідання у справі без участі осіб, які не з`явились. Представник позивача у судовому засіданні просив долучити до матеріалів справи заяву, подану ним, як представником [PERSON] , до Дарницького ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) про повернення позивачці виконавчого лисат від 29 листопада 2024 року, щодо стягнення з відповідача аліментів, без виконання. Крім того, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вказав, що позивачка з сином проживають за кордоном, де вона вийшла вдруге заміж, дитина вважає батьком саме нового чоловіка позивачки. Рідний батько дитини не цікавиться його життям, не телефонує, не надсилає коштів на утримання. Просив врахувати, що відповідач неодноразово судимий, з пологового будинку позивачку з сином не забирав, після народження сина не допомагав, за місцем своєї реєстрації, що водночас було місцем проживання позивачки до повномаштабного вторгення рф на територію України, не приїжджав, з дитиною не спілкувався. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона працює конс`єржом у будинку, де проживала мати позивачки. Раніше там проживала і позивачка, згодом вийшла заміж та переїхала на зйомку квартиру. Коли переїжджали, то свідок бачила відповідача (можливо єдиний раз), з тих пір його більше не бачила. Коли позивачка завагітніла, то повернулася жити до матері, згодом народила сина. За весь цей час батька дитини вона жодного разу не бачила, спілкувалась з мамою позивачка, яка казала, що батько дитини не допомагає їм, не приїжджає до сина. У 2022 році позивачка з дитиною та мати позивачки виїхали за кордон, де проживають і досі. У квартирі ніхто не живе, квартира зачинена. Їй повідомляи, що в квартирі мав проживати чоловік [PERSON] , коли поверненться після відбуття покарання, проте так до квартири ніхто не приходив. Мама позивачки казала їй, що наразі вони проживають у США, вони працюють, а онук ходе до школи. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що є сусідкою позивачки та її матері. Вказала, що відповідача бачила десь років 5 тому. Сама позивачка з відповідачем проживали десь у іншому помешканні, але не довго, потім позивачка повернулася до квартири матері та жила там разом з матір`ю та своєю дитиною. Мати позивачки казала, що батько дитини виявився неблагополучним, зазначала, що ніяк не допомагав, ні у вихованні, ні матеріально. Свідок знає, що зараз позивачка з дитиною, а також мати позивачки проживають у США. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи, викладені у заявах по суті спору, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи таке. Відповідно до копії заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва № 753/15152/22 від 19 січня 2023 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 19 липня 2016 року, вказаним рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини, яке видане Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1373, серія [NUMBER] . Як вказала позивачка у позовній заяві, відповідач не цікавиться розвитком дитини, станом здоров`я, не забезпечує сина. Відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач, в свою чергу, у відзиві на позов зазначив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина, вказав, що не забирав позивачку з сином із пологового будинку та наразі не надає їм кошти на утримання сина. Згідно із частинами другою, третьою статті 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абзацу першого статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно пунктом 6 та пунктом 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як зазначив представник позивача у судовому засіданні, підтвердили свідки, а наявні матеріали справи, позивачка на цей час разом із сином проживає у США та 21 листопада 2023 року уклала шлюб з [PERSON] . Відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 28 березня 2019 року [PERSON] був засуджений за частиною третьою статі 186 КК України до 4 років, 8 місяців позбавлення волі. Із вступної частини вказаного вироку вбачається, що відповідач раніше притягався до кримінальної відповідальності. Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 1 грудня 2023 року [PERSON] був засуджений за частиною другою статті 190 КК України до 1 року позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України звільнений від відбуття покарання строком на 1 рік. Відповідно до висновку Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 18 грудня 2024 року № 101-11984, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , народився у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] , який було розірвано заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року. З пояснень [PERSON] встановлено, що фактично шлюбні відносини припинилися на початку 2018 року. З того часу [PERSON] жодним чином не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Крім того, на думку [PERSON] численні притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності негативно впливатимуть на майбутнє сина. Як вбачається із додаткових пояснень [PERSON] , остання разом із малолітньою дитиною, [PERSON] , [INFO] наразі проживають у Сполучених Штатах Америки, де вони мають офіційні дозволи на проживання. [PERSON] 21 листопада 2023 року уклала шлюб із громадянином США, якого [PERSON] називає батьком, який планує усиновити його. З серпня 2024 року малолітня дитина [PERSON] пішов до школи. 20 листопада 2024 року на адресу служби надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якій останній повідомляє про те, що він визнає позовні вимоги, за умови, що [PERSON] відмовляється від стягнення з нього аліментів, судового збору, а також зняти його з місця реєстрації у судовому порядку і не заявляти вимог щодо стягнення плати його частини комунальних платежів. У відповіді на відзив [PERSON] підтвердила, що вони дійшли згоди щодо викладених у відзиві умов [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 листопада 2024 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини. Питання щодо надання до суду висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації на 28 листопада 2024 року На засіданні комісії був присутній представник [PERSON] - адвокат Красненко Ю.В., який забезпечив присутність останньої на засіданні комісії, в режимі відео конференції. [PERSON] повідомила, про те, що [PERSON] не знає батька взагалі, зі слів [PERSON] , коли дитині виповнилося 5 місяців [PERSON] було ув`язнено. Беручи до уваги вищезазначене, рекомендації комісії, можна зробити висновок, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я.Таким чином, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини орган опіки та піклування Дарницького району міста Києва вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Приймаючи до уваги те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з сином, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Слід зазначити, що стаття 166 СК України передбачає правові наслідки позбавлення батьківських прав, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Це означає, що батьки, позбавленні батьківських прав, втрачають усі права, основані на факті спорідненості з дитиною. Маються на увазі ті права, що належать батькам і здійснюються ними до досягнення дитиною повноліття. Тобто, батьки втрачають перш за все право на виховання дітей з усіма пов`язаними з цим правомочностями, вони не можуть вирішувати питання виховання дитини вдома, а також передати її на виховання іншим особам, дитячим закладам, визначати місце проживання дитини, відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, давати згоду на всиновлення, бути опікуном, піклувальником, не можуть бути усиновителями. Той з батьків, якого позбавлено батьківських прав, втрачає право обирати місце проживання дитини, дозволяти або забороняти виїжджати до іншої країни.

Outcome: approved