Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місяця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що позивач перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2016 року. Вказує, що у них у шлюбі народилася спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] , батьком якої в свідоцтві про народження зазначено відповідача. Після народження дитини, сімейні відносини між ними почали поступово погіршуватися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В зв`язку із чим, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва в справі 760/17707/23 від 21.02.2023 року, позов до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено та розірвано шлюб між ними. Після розірвання шлюбу малолітня дитина залишилась проживати з позивачем, та наразі проживає з позивачем та братом за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира перебуває у її власності. Позивач зареєстрована за адресою своїх батьків: [ADDRESS] , однак фактично проживає з дітьми за вказаною вище адресою на два поверхи вище. Зазначає, що працює з 2018 року як приватний підприємець, повністю забезпечує дітей. Донька відвідує Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №63 комбінованого типу з 01.09.2020 року по цей час. Цього року [PERSON] вступає до гімназії поряд з домом. Посилається, що з червня 2022 року [PERSON] перебуває за кордоном, де після розлучення з позивачем створив нову сім`ю. Зазначає, що вона з дітьми також перебувала за кордоном понад рік, але перед 01 вересня 2023 року повернулася додому. При цьому [PERSON] з його слів мав також повертатись у м. Київ, але вже у кінці вересня 2023 року стало зрозуміло, що відповідач не планує вертатися додому. Зазначає, що позивач почав уникати розмов з дитиною хоча б по телефону та не хотів матеріально брати участь у утриманні дитини. Аліменти [PERSON] почав сплачувати лише після того, як було винесено рішення суду про стягнення третини його доходу на користь утримання дітей та це рішення з`явилося у Дії - перед новим 2024 роком. До кінця осені 2023 року відповідач повністю втратив інтерес до виховання та навчання дитини [PERSON] , [INFO] , не цікавиться її життям та участі в її житті не приймає. [PERSON] сповістив позивача у січні поточного року, що одружився за кордоном і почав вимагати від позивача віддати дитину його мамі, яка у свою чергу вивезе [PERSON] до нього та його нової дружини за кордон. Щодо місця перебування [PERSON] позивачу відомо лише те, що виїхав він до Німеччини, отримав там прихисток, але наразі перебуває, за його словами, чи у Албанії, чи у Іспанії. Зазначає також, що ні позивач, ні її дитина не знайомі з новою дружиною відповідача. Довіра до відповідача та його дружини також в неї відсутня. Погрози, аби позивач віддала дитину матері відповідача «на декілька днів» посилюються з наближенням літніх канікул, що викликає в позивача велике занепокоєння та страх. Вже місяць відповідач погрожує безпосередньо доньці примусово змінити її місце проживання. Намагання і спроби [PERSON] забрати спільну доньку без згоди позивача та проти волі самої дитини, негативно впливає на емоційний стан самої малолітньої дитини. Декілька разів після таких розмов дитина плакала. Дитина переживає та постійно питає, чи не відбудеться така ситуація, яку їй та позивачу неодноразово озвучує відповідач. Позивач наполягає на тому, що жодного разу не перешкоджала і не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком, проте поведінка відповідача є досить агресивною та непередбачуваною. Дитина не виявляє бажання проживати разом з [PERSON] . Вказує, що після початку повномасштабної війни під час їх спільного проживання відповідач поводив себе досить дивно, припускався до аморальних вчинків. Вважає, що доцільно визначити місце проживання дитини саме з позивачем, оскільки вона повністю опікується інтересами і потребами доньки, займається її вихованням, слідкує за її розвитком та здоров`ям, при цьому створила всі необхідні умови для проживання, нормального розвитку дитини, виховання та утримання дитини. Дитина має можливість навчатися, гратися, проживати в комфорті та затишку. З огляду на вищевикладене, позивач тому вимушена була звертатись до суду з даним позовом. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 червня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті. Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання у судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Оскільки у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10.08.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.08.2016 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1902 (а.с. 21). [INFO] народилась [PERSON] , матір`ю якої є позивач, а батьком - відповідач. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі 760/17707/23 від 21.02.2023 року розірвано шлюб між сторонами (а.с. 19-20). Згідно відповіді на адвокатський запит від 19.04.2024 року № 23 Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 63 комбінованого типу вказано, що дитина розвивається за віком, завжди охайна, доглянута, комунікабельна. Мати спілкується з педагогами, цікавиться життям дитини, а батько останні роки контакту з дошкільним закладом не підтримує, батьківські збори не відвідує, з вихователями не спілкується (а.с. 24). Постановою державного виконавця Солом`янського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 07.02.2024 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] щодо стягнення з відповідача аліментів (а.с. 25-26). Згідно розрахунку зі сплати аліментів, поданим головним державним виконавцем Солом`янського ВДВС у м. Києві Є.Черкасовим, заборгованість відповідача по аліментам станом на 31.01.2025 року становить 47 371,88 грн. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30.01.2024 року, що набрало законної сили 31.10.2024, позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, скасовано усиновлення старшої дитини позивача - [PERSON] , [INFO] , громадянина України [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно наказу від 18.07.2024 року ГС Оборонний альянс Україна позивача призначено на посаду виконавчого директора з 23 липня 2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною другої цієї ж статті визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною третьою статті 160 СК України, визначено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага, в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини, приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. У відповідності до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації як органом опіки та піклування надано висновок від 22.11.2024 № 108-14617 щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] . Відповідно до зазначеного висновку, вказано, що Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved