Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

1.Рух по справі та позиції учасників. До Галицького районного суду м. Львова надійшла заява [PERSON] , в інтересах якої діє представниця адвокатка Брона М. В., у якій остання просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Заяву обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого міським відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції на підставі актового запису № 3382. У день смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно. [PERSON] за життя заповіту не складала, а відтак спадкоємицею першої черги за законом є її донька - [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавицею до дня її смерті, а відтак фактично прийняла спадщину на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України. З метою належного оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] , [PERSON] подала приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Коцюрубі Л. Я. заяву про прийняття спадщини, на підставі якої 05.11.2024 нотаріус було завів спадкову справу №\~44/2024, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №\~79020843 від 05.11.2024. 25.11.2024 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Л. Я. надала [PERSON] лист № 86/02-14, у якому зазначила, що остання не надала їй свого свідоцтва про народження, яке б підтверджувало родинний зв?язок між спадкодавцем та спадкоємцем, а у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження інформація відсутня, оскільки [PERSON] народилась поза межами України, внаслідок чого рекомендувала їй звернутись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. З огляду на наведені обставини, з метою захисту своїх спадкових прав та інтересів, заявниця вимушена звернутись з даною заявою до суду, оскільки в інший спосіб встановити такий факт не має можливості. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2024 головуючою суддею визначена Павлюк О. В. та матеріали передані для розгляду (а. с. 21). Суддя ухвалою від 05.12.2024 залишила вказану заяву без руху, встановивши заявниці термін для усунення недоліків такої. Заявниця виправила недоліки заяви у встановлений судом строк (а. с. 22). Ухвалою від 06.12.2024 суддя прийняла вказану заяву до розгляду за правилами окремого провадження та призначила справу до судового розгляду у судовому засіданні (а. с. 29). Галицький районний суд м. Львова ухвалою від 21.01.2025 витребував у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруби\~Л.\~Я. належним чином звірену копію спадкової справи №\~44/2024, відкриту після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , актовий запис № 3382. 03.02.2025 Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Л. Я. на виконання вказаної ухвали суду надала належним чином звірену копію спадкової справи №\~44/2024, відкриту після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , актовий запис № 3382. У судовому засіданні представниця заявниці заяву підтримала з підстав, викладених у ній, та просила таку задовольнити. Представниця заінтересованої особи у судовому засіданні щодо вирішення питання про задоволення заяви чи відмову у такому поклалася на розсуд суду. 2. Мотивувальна частина та висновки суду. Суд, вислухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи приходить до такого. Згідно зі ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У положеннях ч.1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно зі законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) зі змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За умовами п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого міським відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції на підставі актового запису № 3382 (а. с. 5). З метою належного оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] , [PERSON] подала приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Коцюрубі Л. Я. заяву про прийняття спадщини, на підставі якої 05.11.2024 нотаріус було завів спадкову справу №\~44/2024, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №\~79020843 від 05.11.2024 (а. с. 6). 25.11.2024 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Л. Я. надала [PERSON] лист № 86/02-14, у якому зазначила, що остання не надала їй свого свідоцтва про народження, яке б підтверджувало родинний зв?язок між спадкодавцем та спадкоємцем, а у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження інформація відсутня, оскільки [PERSON] народилась поза межами України (а.\~с. 7). Звертаючись до суду зі вказаною заявою, заявниця просила встановити факт родинних стосунків між нею та померлою, оскільки померла доводилась їй рідною матір`ю. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. У частині 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до ч. ч. 5, 6 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно зі законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15 квітня 2020 року справі № 302/991/19, провадження № 61-1128св20. Як встановив суд, на час розгляду цієї цивільної справи, інших спадкоємців, які б звернулися до нотаріальної контори зі заявою про прийняття спадщини, спадкова справа не містить. Заявниця стверджує, що вона втратила свідоцтво про своє народження, а отримати інформацію щодо актового запису про її народження не можливо, оскільки внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, України розірвала будь-які відносини з країною-агресором. Так, з наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України, [PERSON] народилась [INFO] у с. Усть-Вим Усть-Вимського району Республіки Комі (а. с. 8). Окрім цього, з відмітки на 10-ій сторінці паспорта громадянина України [PERSON] вбачається, що 12.05.1973 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] (а. с. 8 зворотня сторона). З метою отримання інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо підтвердження дошлюбного прізвища, адвокат Брона М.В., звернулась з відповідним запитом у відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові, однак листом від 03.12.2024 № 1560/33.20-108 останній було повідомлено, що згідно з даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутній актовий запис про шлюб [PERSON] , [INFO] (а. с. 18). З копії ордеру на вселення в квартиру [ADDRESS] серії БО № 015273 від 09.04.1986, виданого [PERSON] , вбачається, що разом з ним право на вселення у зазначену квартиру мали члени його сім`ї, а саме: [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька) та [PERSON] (мати дружини) (а. с. 9). Згодом, а саме 15.12.1995 виконавчий комітет Львівської міської ради народних депутатів видав [PERSON] та членам його сім?ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] свідоцтво № Г-04305 про право власності на квартиру [ADDRESS] (а. с. 10). 3 копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що 10.09.1999 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (актовий запис № 1646), внаслідок чого змінила прізвище на « [PERSON] » (а. с. 11). [INFO] помер [PERSON] , спадкоємцем першої черги за законом після смерті якого була [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про спадщину за законом від контори за реєстровим № 7-125. 17.03.2005, виданого державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори (а. с. 12). 3 довідки № 187, виданої ЛКП «Снопківське» 19.01.2006 [PERSON] , вбачається, що вона дійсно проживає і зареєстрована у [ADDRESS] , і разом з нею проживають і зареєстровані донька - [PERSON] , 1976 року народження, та мати - [PERSON] , 1920 року народження (а. с. 13). 3 Акту № 122, затвердженого директором ЛКП «Княже місто від 26.11.2024 року також вбачається, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] з 1986 року до дня смерті [INFO] разом з дочкою [PERSON] (а. с. 14). Окрім цього, на підтвердження родинних стосунків з померлою, заявниця зазначає, що вона також займалась похованням [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про поховання № 2050 від 22.06.2009 (а.\~с.\~15) та копією Договору-замовлення на організацію та проведення поховання №\~009478 від 22.06.2009 (а. с. 16). Також заявниця долучила до матеріалів справи у якості додаткового доказу, який підтверджує факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] копію написаної [PERSON] заяви на ім`я заступника головного лікаря 8-ої поліклініки м. Львова від 19.10.1983, у якій вона, зокрема, зазначає про те, що [PERSON] є її донькою (а. с. 33). У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №\~638/15738/17 (провадження № 61-15921св19) зроблено висновок про те, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, у якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Окрім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі №\~947/22756/19 сформульовано висновки про те, що доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. У справі № 947/22756/19, визнаючи подані позивачем письмові докази (свідоцтва про шлюб, свідоцтво про народження, свідоцтва про смерть, свідоцтво про право на спадщину після смерті, фотографії, на яких зображені члени родини позивача декількох поколінь, відеозаписи зі святкування сімейних подій, показання свідків достатніми та достовірними доказами, суд надав їм оцінку в їх сукупності, які в своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу "балансу вірогідностей" підтверджують правдивість обставин, на які посилався позивач на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суди дійшли правильних висновків про доведеність родинних відносин між позивачем та померлою особою. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) та в постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21. У своїй постанові від 21.06.2023 року у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права. Поняття «родинність» розглядається як родинні зв`язки між людьми, що ґрунтуються на походженні однієї особи від іншої чи кількох осіб від спільного пращура; кровний зв`язок осіб, що походять один від одного чи від спільного пращура. Родинна лінія може бути прямою чи боковою та поділяється на висхідну та низхідну. При прямій лінії родинність ґрунтується на походженні однієї особи від другої. Оскільки виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, заявниця вірно звернулася в суд зі заявою про встановлення цих фактів, розгляд яких здійснюється за правилами окремого провадження. Враховуючи вищенаведене, з урахуванням принципу "балансу вірогідностей", що підтверджують правдивість обставин, на які посилалася заявниця на обґрунтування своїх вимог, доказами, що знаходяться у матеріалах справи та обставинами, встановленими під час розгляду цієї цивільної справи, суд приходить до висновку про доведеність родинних відносин між заявницею та померлою [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (суд ураховує роз`яснення Верховного Суду «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»: "суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину"). Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених у судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту. Суд не може відмовити у розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява №\~4909/04, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що Законом не передбачений порядок встановлення факту родинних відносин та іншого способу у заявниці немає, зважаючи на неможливість оформлення нею спадщини після смерті матері без встановлення факту родинних відносин, суд вважає заяву обґрунтованою та доведеною. У статті 129.1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (суд ураховує також роз`яснення Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" - рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання). При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 297 ЦПК України при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження - судові витрати не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved