Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

[PERSON] діючи в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду заподіяну залиттям квартири у розмірі 30000 грн., а також судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. та судовий збір у розмірі 1211,20 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . 02.10.2023 комісією ЛКП «Житловик-С» складено акт на підставі звернення [PERSON] з приводу залиття належної їй квартири. Комісією встановлено залиття стін і стелі на кухні та у ванній кімнаті, а також встановлено, що таке залиття сталося з квартири [ADDRESS] цього ж будинку, яка знаходиться поверхом вище, внаслідок халатного ставлення її мешканців до сантехнічних приладів. 07.03.2024 комісією ЛКП «Житловик-С» складено акт на підставі звернення позивача з приводу залиття належної їй квартири. З даного акту вбачається, що для встановлення причини залиття, комісія здійснила вихід в квартиру [ADDRESS] цього ж будинку, що знаходиться поверхом вище в одній проекції з квартирою [ADDRESS] . В акті комісія зазначила, що у квартирі умивальник у ванній кімнаті та кухні забитий, оскільки вода не сходить, внаслідок чого комісією зроблено висновок, що залиття квартири [ADDRESS] здійснено мешканцями квартири [ADDRESS] , через халатне відношення до сантехнічних приладів та утримання помешкання в антисанітарному стані. Оскільки залиття належної [PERSON] квартири мешканцями квартири [ADDRESS] здійснювалось систематично, завдана майнова шкода ними не відшкодовувалась, і не приймались жодні дії для усунення причин затоплення та недопущення такого в подальшому, позивач прийняла рішення про страхування належної їй квартири у СК «Уніка». 11.06.2024 комісією ЛКП «Житловик-С» повторно складено акт про залиття 08.06.2024 квартири позивача мешканцями квартири [ADDRESS] , внаслідок їх халатного ставлення до сантехнічних приладів. 12.06.2024 [PERSON] звернулась до СК «Уніка» із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок залиття її квартири, на підставі якої виплачено 13955 грн. 22.06.2024 повторно відбулось залиття квартири [PERSON] мешканцями квартири [ADDRESS] , внаслідок якого пошкоджено стелю та стіни у кухні, ванній кімнаті, коридорі, кухонні меблі та шафи, які знаходились в коридорі, тощо. 20.08.2024 на підставі заяви позивача, СК «Уніка» виплачено [PERSON] 49950 грн. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . З огляду на систематичні протиправні дії мешканців квартири [ADDRESS] , [PERSON] завдана майнова шкода, оскільки пошкоджене належне їй нерухоме та рухоме майно. Вона змушена постійно проводити ремонтні роботи та ремонтувати меблі, знищені внаслідок затоплень квартири, постійно перебувати у стані стресу, затрачати зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, переживати душевні та психічні страждання, пов`язані з пошкодженням майна, бюрократичними процедурами щодо отримання страхової компенсації, порушенням нормального ритму життя, тяжкістю вимушених змін. Відтак, оскільки позивачці спричинено душевні страждання, яких вона систематично зазнає впродовж року внаслідок неправомірних дій відповідача, така вважає за необхідне стягнути з відповідача, як власника квартири [ADDRESS] , моральну шкоду в розмірі 30000 грн. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 12.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачу також копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів (за місцем реєстрації). Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, квартира [ADDRESS] належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу 2450 від 15.06.2012 [PERSON] . Відповідно до Акту від 02.10.2023, комісією ЛКП «Житловик-С» обстежено квартиру [ADDRESS] та встановлено наявні сліди залиття квартири з квартири поверхом вище. Крім того, згідно акту від 07.03.2024, комісія ЛКП «Житловик-С» здійснила вихід у квартиру [ADDRESS] , що знаходиться в одній проекції з квартирою [ADDRESS] , поверхом вище та здійснила її огляд. Комісія зробила висновок, що залиття квартири [ADDRESS] здійснено мешканцями квартири [ADDRESS] цього ж будинку, а саме будинку [ADDRESS] , через халатне відношення да сантехнічних приладів. Суд не приймає як належний доказ залиття квартири позивача саме з вини відповідача [PERSON] , акт комісії ЛКП «Житловик-С» від 11.06.2024, оскільки як вбачається зі змісту такого, комісією не вдалося встановити причину залиття. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником об`єкту нерухомого майна за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно ч.4 та ч.5 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно статті 322 ЦК України тягар утримання майна лежить на власнику майна. Відповідно до ст.151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Положеннями ст.177 ЖК України встановлено, що громадяни, зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідач у відповідності до вимог цивільного процесуального закону на спростування позовних вимог позивача не надав належних та допустимих доказів щодо причин залиття, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Окрім того, суд зазначає, що саме відповідач зобов`язаний не лише піддати сумніву, що з його квартири, яка знаходиться над квартирою [ADDRESS] , здійснено залиття, а ще й довести, що в його діях відсутній склад деліктного правовідношення, тобто, вини. З огляду на вищенаведені норми законів, суд вважає, що відповідач, як власник квартири, несе обов`язок по забезпеченню схоронності належного йому на праві власності житла, санітарно-технічного та іншого обладнання в квартирі, пошкодження якого в даному випадку стало причиною залиття квартири позивача, а тому, суд приходить до висновку, що залиття квартири позивача відбулось саме з вини відповідача. Так, згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (пункт 3 частини другої статті 23 ЦК України). При цьому частиною третьою статті 23 ЦК України встановлено спосіб відшкодування моральної шкоди, а саме якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Суд вважає, що в результаті затоплення квартири позивачки, яке відбувалось неодноразово, а саме зафіксованих відповідно до актів комісії ЛКП «Житловик-С» від 02.10.2023 та 07.03.2024, внаслідок халатного відношення відповідача до сантехнічних приладів та утримання помешкання, було пошкоджено майно позивача. Відтак, позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, який вона пережила, а для відновлення придатного для життя стану квартири, їй довелось прикласти додаткових зусиль, чим викликані певні зміни в її повсякденному житті. Разом з тим, суд вважає, що обрахований позивачем розмір моральної шкоди є завищеним. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Також, як зазначила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 752/17832/14-ц (постанова від 15.12.2020) визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Позивач, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 30000 грн. виходила з того, що внаслідок систематичного залиття квартири, їй завдано душевних та психічних страждань пов`язані з пошкодженням майна. Вона змушена постійно проводити ремонтні роботи та ремонтувати меблі, постійно перебувати у стані стресу, затрачати зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини у справі, суд вважає суму стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 30000 грн. занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань. А тому, вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, з урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, завданих пошкодженням майна позивача, їх тривалості, наслідків та інших негативних впливів, з урахуванням обставин справи, суд прийшов до переконання, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 7000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та справедливості. Окрім того, відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Брона М.В., 05.10.2024 укладено договір №05/10 про надання професійної правничої допомоги, згідно якого гонорар адвоката за послуги надані клієнту у суді першої інстанції становить 15000 грн. У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved