Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Пушкарьов Олексій Олексійович звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про захист прав споживача та визнання недійсними умов кредитного договору. В обґрунтування позову представник позивачки пояснює, що 04 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір № 5167367 про надання споживчого кредиту. 01 грудня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладений договір факторингу № 01.12/2022-Ф, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі і за кредитним договором. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору сума кредиту складає 20\~000,00 грн., строк кредиту 30 днів (п. 1.4 договору). Стандартна процентна ставка відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору становить 1,90 % в день. Знижена процентна ставка становить 1,14 % в день (п.1.5.2. договору). Відповідно до п. 1.7. кредитного договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає за стандартною ставкою 24079,41 % річних (п. 1.7.1.), за заниженою ставкою 3483,62 % річних (п.1.7.2.). Згідно п. 1.8. договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає: за стандартною ставкою 31\~400,00 грн. (п. 1.8.1.), за зниженою ставкою 26\~840,00 грн. (п.1.8.2.). Пунктом 7.4. кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та /або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 960,00 грн.на 4 (четвертий) день такого невиконання та /або неналежного виконання (п. 7.4.1.) та у розмірі 220,00 грн. починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (п.7.4.2.). Позивачка не згідна з сумою процентів за користування кредитними коштами, вважає, що пункти кредитного договору у вигляді встановлення розміру процентів на рівні процентної ставки у розмірі 1,90 % в день, що становить 693,5% річних відповідно та реальною річною процентною ставкою в розмірі 24\~079,41 % річних, що становить 65,97 % в день є недійсними у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, та підлягають визнанню недійсними. Представником відповідача у справі ТОВ «Авентус Україна» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позовні вимоги не обгрунтовані та безпідставні, оскільки позивачка була повністю ознайомлена з умовами договору та порядком нарахувань за кредитним договором і у разі незгоди, відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», вона б мала можливість протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору та повернути кошти товариству. Крім того, неустойка (штрафи та пеня) не нараховувалися клієнту, а нараховувалися виключно проценти, які є платою за користування кредитними коштами. Також, від ТОВ «Авентус Україна» на адресу суду надійшло заперечення (на відповідь на відзив) в цій справі. Від представника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони не погоджуються з вимогами позову, оскільки позивачка була ознайомлена та погодилася з умовами договору, сторонами досягнуто усіх істотних умов та укладено в належній формі договір. Підписуючи договір, позичальник погодилася на укладення договору саме такого змісту, що спростовує усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. Представником позивачки у справі на адресу суду направлено відповідь на відзив, де просить суд задовольнити позовні вимоги, пояснивши, що дійсно відповідачем не нараховуються штрафні санкції, але факт наявності у кредитному договорі пункту про можливість нарахування штрафних санкцій надає відповідачу право нараховувати такі штрафні санкції і таке нарахування може розпочатися в будь-який момент. Зазначив, що позивачка не погоджується із такими умовами кредитного договору та просить визнати недійсними його умови, зокрема щодо нарахування надмірних відсотків та стягнення комісій, штрафних санкцій, у вказаному договорі, розмір денної процентної ставки становить 1,90 %, що є майже в два рази вищим за встановлений максимальний розмір денної процентної ставки, а саме підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Крім того, представником позивачки подано відповідь на відзив ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», де заперечує щодо витрат на правничу допомогу, оскільки жодною із сторін не подавалося зустрічного позову. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Лохвицького\~районного суду\~від 08\~січня 2025\~року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відзив на позовну заяву відповідачем ТОВ «Авентус Україна» подано 16.01.2025, в строки, визначені в ухвалі суду, та 27.01.2025 направлено до суду заперечення (на відповідь на відзив). Відзив на позовну заяву відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» поданий 23.01.2025, в строки, визначені в ухвалі суду. Відповідь на відзиви від представника позивачки надійшли до суду 20.01.2025 та 27.01.2025, а також останнім на адресу суду було направлено 31.01.2025 письмові пояснення. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходило. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, подані відповідачами відзиви на позов, відповіді на відзиви представника позивачки, додаткові пояснення у справі, заперечення (на відповідь на відзив), оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 04 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір № 5167367 про надання споживчого кредиту в електронній формі (а.с. 12-16). За умовами встановленими договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт товариства. Відповідно до умов даного договору, а саме п. 1.3 -сума кредиту складає 20\~000,00 грн., строк кредиту 30 днів (п. 1.4). Укладаючи кредитний договір сторонами погоджено, що за користування кредитними коштами встановлюється плата- процентна ставка. Стандартна процентна ставка відповідно до п. 1.5.1. кредитного договору становить 1,90 % в день. Знижена процентна ставка становить 1,14 % в день (п.1.5.2.). В кредитному договорі на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» було зазначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає: - за стандартною ставкою 24079,41 % річних (п. 1.7.1.); - за заниженою ставкою 3483,62 % річних (п.1.7.2.). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає: - за стандартною ставкою 31\~400,00 грн. (п. 1.8.1.); - за зниженою ставкою 26\~840,00 грн. (п.1.8.2.). Позивач не згідний з процентною ставкою у розмірі 1,90 % в день, що становить 693.5 % річних відповідно та реальною річною процентною ставкою в розмірі 24\~079, 41 % річних, що становить 65,97 % в день (п. 1.5.1. та п. 1.7.). Норми права, які застосував суд. Згідно з пунктом 1 частиною другою статті 11, частиною першою статті 202 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положеннями\~статті 204 ЦК України\~закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~статтею 203 ЦК України. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону); встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону); установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п. 11, 13 ч. 3 ст. 18 Закону). Згідно з частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. (ч.ч. 1,2\~ст.1056-1 ЦК України). Мотивована оцінка і висновки суду. З позову вбачається, що позивачка не заперечує щодо укладення між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 04 грудня 2021 року договору № 5167367 про надання споживчого кредиту. Згідно вказаного договору, плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. При цьому в п. 3.3. визначено, що розмір процентної ставки, встановлений в п.1.5.1. договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом всього строку дії договору та не може бути збільшений товариством в односторонньому порядку. Встановлення в кредитному договорі плати (процентів) за користування кредитними коштами не є компенсацією в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до пункту 8 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка- загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту. \~ \~ \~ На\~виконання вимог\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та\~Постанови ННБУ\~№ 16\~від 11.02.2021\~«Про затвердження\~правил розрахунку\~небанківськими фінансовими\~установами України\~загальної вартості\~кредиту для\~споживача та\~реальної річної\~процентної ставки\~за договором\~про споживчий\~кредит» \~товариством було\~зазначено орієнтовну\~річну процентну\~ставку у\~п.1.7\~та орієнтовну\~загальну вартість\~кредиту у\~п.1.8\~договору.\~ Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. В умовах договору міститься повна інформація стосовно умов кредитування, зокрема зазначено: сукупну вартість кредиту, реальну процентну ставку, штрафні санкції. Пунктом 10.8. Договору споживач підтвердив, що вона ознайомлена з усіма умовами правил надання коштів у позику, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобовязується неухильно дотримуватися. Відтак, позивачкою не доведено, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства. Отже, позивачка на момент укладення договору була ознайомлена з усіма умовами договору, розуміла їх зміст, не заявляла додаткових вимог щодо них, що свідчить про її згоду з умовами спірного договору. Тобто, позивачка розуміла розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, що нею під сумнів не ставиться. У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341 цс 15 Верховний Суд України наголосив, що\~Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про несправедливість умов кредитного договору чи наявність положень, які б вводили позивачку в оману щодо змісту правочину та наслідків його невиконання. Оспорювані позивачкою умови договору не суперечать нормам чинного законодавства, а також були погоджені сторонами. Також, умови договору не суперечать вимогам\~Закону України «Про захист прав споживачів», а сам договір укладений у письмовій формі відповідно до вимог\~Закону України «Про електронну комерцію»\~та ч. 2\~ст. 639 ЦК України. Крім того, суду не надано доказів, що відповідач покладає на позивачку обов`язок сплачувати борг в більшому розмірі, ніж передбачено договором. Оскільки сума кредиту є незначною і відповідно позивачка, детально ознайомившись з умовами договору, мала змогу зрозуміти, що розмір відсотків на пряму буде залежати від строку за який вона поверне кредит, підстави визнавати несправедливими умови договору у суду відсутні. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивачки про порушення положень\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~та про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними окремих умов спірного кредитного договору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed