Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

У липні 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просив солідарно стягнути із відповідачів заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 8489,01 грн., 3% річних в сумі 441,42 грн., індекс інфляції в сумі 1103,98 грн., а всього 10\~034,41 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 02 грудня 2024 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що не є власником (співвласником) квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та фактично ніколи там не проживав, лише певний час був там зареєстрований, а тому не був споживачем ЖК послуг. Ніяких договорів щодо надання житлово-комунальних послуг за даною адресою не укладав. З 2004 року по теперішній час фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом та Довідкою № 54/2 від 02.10.2023 року. Наразі зареєстрований за цією ж адресою. 05 лютого 2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Ляшенко-Гаркуша О.В. подала заяву про застосування строку позовної давності та просила зменшити суму заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення на суму 3255,34 грн., 3% річних у сумі - 7,96 грн., індекс інфляції на суму 250,66 грн. В судове засідання представник позивача не з`явилась, через канцелярію суду, подала заяву щодо розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, просив застосувати строки позовної давності. За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, враховуючи норми ч. 3 ст. 13, ст. 49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідачів, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Тлумачення вказаних процесуальних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Судом встановлено, що ОКВП «Дніпро-Кіровоград» відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», починаючи з 01.04.2012 року надає споживачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. У період з 01.07.2008 року по 31.03.2012 року включно, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення надавались КП «Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство КМР». З 01.04.2012 року правонаступником прав і обов`язків КП «Кіровоградське водопровідно-каналізаційне господарство КМР» є ОКВП «Дніпро-Кіровоград». Позивач зазначає, що шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] та видачею абонентської книжки між позивачем та [PERSON] , [PERSON] виникли фактичні договірні відносини щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] на суму 8489,01 грн. за період з 01.04.2016 року по 31.03.2021 року включно. На підтвердження зазначених підстав позову позивачем до позовної заяви надано розрахунок заборгованості з оплати за водопостачання та водовідведення за вказаний період. Згідно наданої позивачем Договору купівлі-продажу від 10.06.2016 року, власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно наданого позивачем Витягу з реєстру мешканців м. Кропивницького, [PERSON] , [INFO] з 13.09.2017 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , в свою чергу, на обґрунтування заперечень проти позову надав в якості доказів копію Акту встановлення факту проживання від 02.10.2023 року, видану депутатом Смолінської селищної ради та копію Довідки від 02.10.2023 року № 54/2 видану Смолінською селищною радою. Згідно Акту встановлення факту проживання від 02.10.2023 року, видану депутатом Смолінської селищної ради, [PERSON] з 13.09.2017 року і по сьогоднішній день проживає за адресою: [ADDRESS] . З наданої відповідачем [PERSON] . Довідки від 02.10.2023 року № 54/2 видану Смолінською селищною радою, вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 р. № 690, передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення договору. Статтею 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено обов`язок споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. З огляду на зазначені норми законів судом відзначається, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 638/11034/15-ц від 10.12.2018 року. Тим самим, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами, і, зокрема, в даному випадку, послугами водопостачання та водовідведення входить до предмета доказування. Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи, при цьому докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування, достатніми, тобто такими, що у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а також допустимими, тобто такими, що можуть бути підтверджені певними засобами доказування, більш того, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Таким чином, суд зазначає, що належних доказів того, що позивачем ОКВП «Дніпро-Кіровоград» надавалися [PERSON] як споживачу, послуги з водопостачання та водовідведення в квартиру [ADDRESS] . к. 1 в період з 01.04.2016 року по 31.03.2021 року, та фактичне користування ними відповідачем [PERSON] , - позивачем не надано. З урахуванням вищевикладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає недоведеними вимоги позивача ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про стягнення із [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 8489,01 грн., 3% річних в сумі 441,42 грн., індекс інфляції в сумі 1103,98 грн, за адресою: [ADDRESS] . Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257\~ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Представник ОКВП «Дніпро-Кіровоград» звернувся із позовом до Кіровського районного суду м. Кіровограда 07.07.2021\~року,\~що підтверджується\~відміткою суду\~на позовній\~заяві, про стягнення із [PERSON] та [PERSON] заборгованості за період з 01.04.2016 року по 31.03.2021 року включно. Суд приходить до висновку, що борг за\~послуги теплопостачання підлягає стягненню з відповідача в межах строку позовної давності в розмірі 3255,34 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні заборгованості за період з серпня 2019 року по березень 2021 року в зв`язку зі спливом строку позовної давності, про що заявлено відповідачем. За вказаного, до задоволення підлягають позовні вимоги у розмірі 3255,34 грн. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Частиною 2 ст.625\~ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частковому задоволенню підлягають і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат у розмірі 7,96 грн. - 3% річних та 250,66 грн. - інфляційних втрат, оскільки у відповідності до вимог частини другої статті 625\~Цивільного кодексу\~України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 794,93 грн. виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 3513,96 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 794,93 грн. (3513,96 грн. х 100 % : 10\~034,41 грн. х 2270,00 грн.).

Outcome: approved