Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка є студенткою Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до закінчення дочкою навчання чи до досягнення нею двадцятитрирічного віку. В обґрунтування позову посилалась на такі обставини. 28.11.2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано 16.06.2011 року. В шлюбі в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Дочка залишилася проживати разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідно до судового наказу, виданого Христинівським районним судом Черкаської області від 19.05.2011 року, відповідач сплачував на її користь аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття. [INFO] доньці виповнилось 18 років, у зв`язку з цим примусове стягнення аліментів на її утримання припинено. З 01.09.2023 року вона навчається в Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця на медичному факультеті на денній державній формі навчання, з терміном навчання до 30 червня 2029 року. Через навчання на денній формі донька не має можливості працювати, а тому потребує матеріальної допомоги на життєві потреби, а саме на навчання, на оплату гуртожитку, на проїзд до місця навчання, на харчування, одяг та лікування. Після досягнення дочкою повноліття відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, адже є особою працездатного віку, може працювати та отримувати дохід, а його частину віддати на утримання дитини. Відповідач через свого представника [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю, з огляду на те, що донька не потребує коштів на оплату навчання, оскільки навчається за рахунок Державного бюджету України, і при цьому на час навчання забезпечується за рахунок держави проживанням у гуртожитку, стипендією та навчальними матеріалами. [PERSON] не є належною позивачкою у справі, оскільки разом з донькою не проживає, а за приписами ст. 199 СК України право на звернення до суду має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі повнолітні діти. Позивачка[PERSON] подала до суду заперечення на відзив в якому просила позов задовольнити, оскільки потреба у матеріальній допомозі обумовлена саме навчанням (необхідністю придбанням навчальної літератури (посібники, робочі друковані зошити) та канцелярських товарів для навчання, медичного спеціального одягу (так, як навчається в медичному закладі вищої освіти), вартістю проїзду до закладу вищої освіти, вартістю харчування, лікування. Факт сумісного проживання (реєстрації) з донькою за однією адресою підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади. Вартість проживання в гуртожитку становить 800 грн. щомісяця, що підтверджується квитанціями на оплату гуртожитку. Факт обов`язкової для придбання студентами медичного факультету відповідного курсу навчальної літератури, а саме посібники, робочі друковані зошити, медичного спеціального одягу, та канцелярських товарів для навчання підтверджується квитанціями про оплату. Навчальний заклад та гуртожиток знаходять за різними адресами. Тож дочка змушена ще оплачувати квитки на проїзд між гуртожитком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], та навчальним закладом, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, буд. 34 (навчальні корпуси). Також витрачено кошти на лікування кісти правого додатка. У відповідача, крім їх доньки, інших осіб на утриманні немає. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала повністю та просила задовольнити його. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак його інтереси представляв адвокат Бартошук В.О. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову повністю. Дослідивши письмові докази: копії свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , свідоцтва про шлюб між сторонами, рішення Христинівського районного суду про розірвання шлюбу між сторонами від 16.06.2011 року, судового наказу від 19.05.2011 у справі №2-н-44/11, довідки Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця № 1522 від 11.07.2024 медичного факультету про навчання [PERSON] до 30.06.2029 р., платіжних інструкцій, чеків про оплату за гуртожиток, книг та канцтоварів, одягу та взуття, про оплату в аптеках, медичних документів [PERSON] , довідку Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця № 3117 від 27.12.2024, довідки про доходи [PERSON] від 27.12.2024 за № 120/36-275, № 120/36-276, № 120/36-277, інші письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Допитана в судовому засіданні [PERSON] дала суду показання, що її навчання потребує додаткових витрат, а саме придбанням спец. зошитів та літератури, а також лікарських халатів та костюмів, оскільки вона навчається на денній формі навчання, а тому не має змоги знайти підробіток. За час навчання відповідач жодних коштів не надавав. Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»). Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України). Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. Такий обов`язок виникає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Указане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 592/2798/16-ц (провадження № 61-19463св18), від 05 червня 2019 року у справі № 754/866/18 (провадження № 61-7125св18). При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки донька не проживає із позивачкою. Однак, судом встановлено, що донька сторін продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатною особою, отримує регулярний дохід, зобов`язаний та має можливість утримувати її, адже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання, а тому доводи відповідача є безпідставними. Витрати на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя дитини є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, а це потребує відповідних коштів, оскільки донька сторін, навчається на денній формі навчання, позбавлена можливості працювати, будь-якого іншого самостійного доходу не має. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Враховуючи, що донька сторін, є повнолітньою, продовжує навчання на денній формі навчання, потребує матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, доказів на підтвердження того, що відповідач має інших утриманців матеріали справи не містять, однак зважаючи на те що вона отримує стипендію як дохід, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, що буде достатніми для належного утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів. Аліментні виплати безпосередньо мають чітке призначення утримання дітей, і не можуть слугувати ресурсом для інших витрат, які не стосуються утримання дітей. Ураховуючи вимоги ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] з моменту пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 1211,20 грн. на користь держави, так як позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial