Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до Сквирського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №711856. Власноручним підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з умовами публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту ТОВ «Слон Кредит» в повному обсязі, які з урахуванням паспорту споживчого кредиту, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, тарифів складають договір про надання споживчого кредиту та зобов`язалася виконувати його умови. Згідно умов договору відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20000 грн. 28.08.2023 згідно умов договору факторингу №2808-23, ТОВ «Слон Кредит» відступлено право вимоги за кредитним договором № 711856 від 22.09.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги до відповідача. Згідно договору факторингу сума боргу перед ТОВ «Діджи Фінанс» становить 35291,12 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 17499,75 грн., заборгованість за відсотками становить 17791,37 грн. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 711856 від 22.09.2021 у розмірі 35291,12 грн, стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Ухвалою від 11.11.2024 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про слухання справи у її відсутності. Просила позов задовольнити частково, з підстав, викладених нею у відзиві на позовну заяву, яка подана 22.01.2025. У відзиві на позовну заяву відповідачка вказує, що частково не погоджується з позовними вимогами, просить суд задовольнити позов частково, а саме: стягнути з неї суму боргу на користь позивача 26395,43грн, де заборгованість за тілом кредиту становить 17499,75 грн., та заборгованість за відсотками 8\~895,68грн. В обгрунтування свого відзиву вказує, що нарахована позивачем сума по відсоткам за користування кредитом в сумі 17791,37 грн не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є вона як споживач, тим самим порушує її права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ч.1 ст.3, ч.3 ст. 509 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для неї та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання. Просить суд при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, зменшити розмір відсотків до 50% від суми заборгованості по кредиту, а саме до 8\~895,68грн. 31.01.2025 позивачем надано відповідь на відзив, в якому позивач повністю заперечує, викладене у відзиві позивачем, та просить суд повністю задовольнити позовну заяву. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, згідно з вимогами ст.ст. 274-279 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.09.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] був укладений договір №711856 про надання споживчого кредиту, згідно з яким відповідачка отримала кредит в розмірі 25000 грн. строком на 730 днів до 22.09.2023. За перший день користування кредитом -25% в день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом 85% річних. Мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби. Договором передбачений порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитом (а.с. 76-77). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 711856 від 22.09.2021, який складений ТОВ «Слон Кредит» заборгованість відповідача станом на 28.08.2023 становить 35291,12 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 17499,75 грн., заборгованість за відсотками становить 17791,37 грн. В цьому розрахунку зазначено, що відповідачкою на виконання умов договору було сплачено 3123,53грн тіла кредиту, та 10602,47грн відсотків за користування кредитом (а.с. 48). 28.08.2023 між TOB «Діджи Фінанс» та TOB «Слон Кредит» було укладено договір факторингу № 2808-23 (а.с. 51-57). Згідно Акту приймання-передачі реєстру прав вимог за договором факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 TOB «Слон Кредит» передало TOB «Діджи Фінанс» права вимоги, а TOB «Діджи Фінанс» прийняло належні TOB «Слон Кредит» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників (а.с. 21). Згідно витягу з додатку до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 711856 в розмірі 35291,12 грн., з яких 17499,75 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 17791,37 грн. -сума заборгованості за відсотками (а.с. 24). У досудовій вимозі позивачем відповідачу було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором та про порядок погашення заборгованості. Відповідно до норм статей 610,612,625,629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений договором строк, як закріплено нормами статей 526,530 ЦК України. Відповідно до ч. 1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Така позиція викладена і Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-979цс15. Так, з кредитного договору вбачається, що він підписаний відповідачкою і вона була належним чином ознайомлена з умовами кредитного договору. Згідно ч.1\~ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. ЗУ «Про споживче кредитування»\~визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. А, відповідно до ст.ст.\~11,\~18 ЗУ «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема, - про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) в разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо усупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Крім того,\~ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування»\~встановлено особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит, згідно якої споживач, що порушив своє зобов`язання про повернення кредиту та відсотків за ним, - має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Проте, законодавцем визначені чіткі особливості щодо розміру відповідальності споживача, - яка визначена у п. 2\~ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування», а саме: у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), яка нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, - не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Оскільки позивачем не ставиться вимога щодо стягнення з відповідачки неустойки (штрафу, пені), сума якої згідно ст.\~21\~ЗУ «Про\~споживче кредитування» не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, а позивач ставить вимогу лише щодо виконання умов договору, який укладено добровільно сторонами, а саме в частині стягнення суми основного боргу та процентів за користування коштами в межах строку договору, а відтак позиція відповідачки щодо порушення її прав як споживача, не відповідає нормам законодавства, зокрема нормам ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування». Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та з урахуванням доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку що позивачем належним чином доведені обставини виникнення між сторонами правовідносин та обґрунтованість позовних вимог, за таких обставин є підстави для задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що позовна заява щодо стягнення заборгованості за кредитним договором вмотивована, аргументована та така, що підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначені критерії\~застосовує Європейський\~суд з\~прав людини,\~присуджуючи судові\~витрати на\~підставі статті\~41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод.\~Зокрема,\~згідно з\~його практикою\~заявник має\~право на\~компенсацію судових\~та інших\~витрат,\~лише якщо\~буде доведено,\~що такі\~витрати були\~фактичними і\~неминучими,\~а їхній\~розмір - обґрунтованим. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». З метою документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн. позивачем надано: договір №42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2024, додаткову угоду 002337304521 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023, детальний опис робіт (наданих послуг), необхідних для надання правничої (правової) допомоги від 27.06.2024 за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 27.06.2024. Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути 6000 грн. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved