Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Безверський Р.В. в інтересах позивача засобами поштового листування звернувся до суду з зазначеним позовом, просить стягнути з відповідача на користь позивача завдану шкоду в порядку регресу у сумі 21 649,94 гривень. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 05.05.2023 о 20-42 годині в м.Запоріжжі, по вул. Українській, біля буд.52, сталась ДТП за участі транспортного засобу «FORD», р.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , атомобіля «ВАЗ», р.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Представник позивача зауважує, що потерпіла особа звернулась до позивача з заявою про отримання страхового відшкодування за відсутності страхового полісу у відповідача. Згідно зі Звітом автотоварознавчого дослідження розмір завданого власнику вказаного транспортного засобу збитку становить 20 624,94 гривень. Крім того, позивачем понесені додаткові витрати щодо збору документів по справі та огляду пошкодженого транспортного засобу в сумі 1 025,00 гривень для визначення розміру шкоди, відповідно, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 21 649,94 гривень. Так, як видно з позовної заяви, із врахуванням п.п. 38.2.1 п.38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 11, 1166, 1187, 1191 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед МТСБУ відшкодувати завдані збитки в порядку регресу в розмірі фактично понесених позивачем витрат. З урахуванням наведеного, оскільки МТСБУ виконало покладений чинним законодавством обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не забезпечив свою цивільно-правову відповідальність, а також неможливості позасудового врегулювання спору, позивач в особі представника просить задовольнити позовні вимоги, заявлені в порядку регресу. За нормою ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді від 25.11.2024 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Відповідно до ухвали постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Також судом роз?яснено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Відповідач відзиву на позовну заяву, клопотань та заяв до справи не скеровував, конверт із копією ухвали суду та позовною заявою із додатками повернувся до суду без вручення (дата позначки поштового відділення 21.12.2024, причина повернення - адресат відсутній за місце проживання), що надає суду підстави для ухвалення рішення. ?? Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Відповідно до ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судом встановлено, що 05.05.2023 року о 20-42 годин в м. Запоріжжя, вул. Українська біля буд. 52 водій [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ 2101 державний номерний знак [NUMBER] порушив вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 «подвійна суцільна», здійснивши її перетин та при зміні напрямку руху, а саме перед поворотом ліворуч не переконався в безпеці, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом FORD MONDEO державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія гр. [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку прямо. Таким чином [PERSON] порушив вимоги п. 8.5.1, 10.1 ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, травмованих не має. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2023 по справі № 331/3325/23, пр.3/331/1254/2023, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. Відповідно до вказаної постанови суд визнав [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.Постанова набрала законної сили 01.07.2023, в апеляційному порядку не переглядалась (веб-посилання на текст судового рішення: https://reyestr.court.gov.ua/Review/111955107). Відповідно до положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що видно з даних МТСБУ (https://policy-web.mtsbu.ua/). Протилежного стороною відповідача не доведено. Водій пошкодженого транспортного засобу «FORD MONDEO», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , 08.05.2023 звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування завданої шкоди із посиланням на ст.35, п.41.1 ст.41 вказаного закону, додавши необхідний пакет документів для здійснення відшкодування. Відповідальність вказаного водія застрахована на дату події в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», відповідний страховий поліс наявний у матеріалах справи (ЕР.213817819). Відповідно до звіту №1317 про оцінку автомобіля «FORD MONDEO», державний номерний знак [NUMBER] , вартість матеріального збитку (відновлювального ремонту), завданого власнику транспортного засобу становить, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автівки, - 21 899,31 гривень. На підставі наказу «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] » МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в сумі 20 624,94 гривень, що підтверджується вказаним наказом (номер справи 92574), довідкою МТСБУ №1 від 08.08.2023 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, платіжною інструкцією №974349 від 11.08.2023 із призначенням платежу «виплата по справі №92574 згідно з наказом №3/13992 від 09.08.2023». Зазначені докази у засвідчених копіях надані представником позивача та досліджені судом. Крім того, позивачем понесені додаткові витрати, спрямовані на визначення розміру шкоди (розміру регламентної виплати), що становлять 1 025,00 гривень відповідно до рахунка №1254 від 03.08.2023. Так, згідно з актом виконаних робіт, ФОП [PERSON] провів автотоварознавче дослідження та передав замовнику МТСБУ звіт про оцінку №1317, роботу виконано згідно з умовами договору №20/026 від 01.01.2020, що є підставою для проведення розрахунку між замовником та виконавцем у сумі 1 025,00 гривень. Таким чином, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 21 649,94 гривень. Предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога позивача про відшкодування завданої шкоди, відшкодованої потерпілому МТСБУ, в порядку регресу, а також реальних збитків, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати. Підставою для звернення до суду стала неможливість позасудового врегулювання спору, адже звернення, скероване відповідачу МТСБУ, залишено ним без відповіді. Разом з цим, обов`язковості досудового врегулювання спору у наведених правовідносинах чинним законодавством не передбачено. При розгляді справи суд виходить з таких норм чинного законодавства. Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства. Згідно з п.1,3 ч.2, 3, 6 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) шкоди та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. За нормою ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Розглядаючи вимоги МТСБУ про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, суд виходить з такого. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЦК України, Законом України «Про страхування» від 18.11.2021, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», іншими законодавчими актами. За нормою ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За нормою п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п. 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Так, в порушення наведених вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Суд враховує, що відповідно до п.39.1. ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ, Позивач) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Разом з цим, відповідно до п.39.2.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Відповідно до пп.а п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з п.33.1.4 ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Як врегульовано п.36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Так, під час розгляду справи знайшло своє підтвердження, що водій пошкодженого транспортного засобу (потерпілий у ДТП) повідомив Моторне (транспортне) страхове бюро України про дорожньо-транспортну пригоду, звернувся у передбаченому порядку до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди. Позивач з дотриманням встановленого порядку визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі у визначеній вище сумі. Суд враховує й норму ч.2 ст.1187 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Слід наголосити, що деліктне зобов`язання виникає саме з факту завдання шкоди (зокрема майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання, зазвичай, виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з цим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. Так, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). За правилами ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У зв`язку із чим та відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Так, за приписами пп. 38.2.1 п.38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Зазначений обов`язок страхування відповідальності не стосується осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Вказаною нормою передбачено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Проте, відповідачем не надано доказів щодо його належності до перелічених вище пільгових категорій з огляду на обов`язок укласти договір страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі - потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником або водієм транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. В добровільному порядку відповідачем шкоду не відшкодовано. Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Таким чином, якщо винний в ДТП власник (володілець/користувач) транспортного засобу в порушення вимог закону не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, обов`язки страховика в такому випадку виконує МТСБУ, виплачуючи потерпілій особі регламентну виплату в межах встановленої законодавством страхової суми, чинної на момент ДТП. За таких обставин, згідно положень закону покладення на винну в ДТП особу, навіть ту, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика (МТСБУ) здійснити таке відшкодування або у випадку, якщо виплачене страховиком (МТСБУ) страхове відшкодування (страхова/регламентна виплата) є меншим від розміру фактично завданої шкоди. В останньому випадку власником/володільцем транспортного засобу, який спричинив ДТП, сплачується потерпілій особі різниця між фактично завданою шкодою та розміром виплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати). При цьому, після проведення МТСБУ регламентної виплати на користь потерпілої в ДТП особи в якості відшкодування шкоди, завдано цій особі внаслідок ДТП власником, водієм транспортного засобу, який спричинив цю ДТП і на її момент не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням, а МТСБУ, в свою чергу, набуває право подати регресний позов до такого власника, водія транспортного засобу в межах суми проведеної регламентної виплати. Наведений вище правовий висновок суду узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.07.2018 по справі N 755/18006/15-ц, від 03.10.2018 по справі N760/15471/15-ц, правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.01.2020 по справі N 183/3948/16, від 10.03.2020 по справі N 761/2941/17, від 11.03.2020 по справі N 367/7666/16-ц, від 18.03.2020 по справі N 369/10426/16-ц, від 18.03.2020 по справі N 757/34520/16-ц, від 18.03.2020 по справі N 643/2224/17. За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Проте, відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована, що ДТП виникло не з його вини, що розмір завданої потерпілому матеріальної шкоди є іншим. Крім того, стороною позивача понесені додаткові витрати з метою визначення розміру шкоди, а саме на проведення автотоварознавчого дослідження. Так, щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Так, як встановлено під час розгляду справи, відповідачем добровільно не відшкодовано позивачу й витрати, пов`язані зі встановленням вартості відновлюваного ремонту, які були обов`язковими та неминучими для МТСБУ у зв`язку із необхідністю подальшого здійснення регламентної виплати, а саме для визначення її розміру. Стаття 22 ЦК України передбачає, що збитками є витрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Такими витратами у цій справі є сума, що дорівнює 1 025,00 гривень, за підготовку оцінювачем звіту автотоварознавчого дослідження. Відповідно, вартість послуг оцінювача, пов`язаних зі встановленням вартості відновлюваного ремонту, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Вказані витрати не є складовою страхового відшкодування, не унормовані спеціальним законом, проте їх стягнення заявлено позивачем як сума збитків, понесених МТСБУ в порядку ст. 22 ЦК України й є обґрунтованим. Відповідно, за результатами розгляду справи, з урахуванням наведених норм, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду, яка складається з регламентної виплати та збитків позивача, пов`язаних із визначенням розміру цієї регламентної виплати. За змістом ст. 89, 213 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За нормою ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як наслідок, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню шкода у розмірі виплаченого відшкодування та понесених витрат МТСБУ на проведення автотоварознавчого дослідження у загальній сумі 21 649,94 гривень. Таким чином судом встановлено підстави для задоволення позову в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого. Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 3 028,00 гривень.

Outcome: approved