Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

24 листопада 2021 року [PERSON] звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до відповідача про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті баби [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; визнання за [PERSON] права власності на 2/6 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , звільнивши майно з-під арешту; визнання за [PERSON] право власності на 3/6 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , звільнивши майно з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що по [ADDRESS] знаходиться житловий будинок, який за життя в період шлюбу за спільні кошти придбали її батьки, право власності на який оформлено на батька - [PERSON] . Після смерті батька спадкоємцями стали: вона, як дочка, дружина [PERSON] й онук [PERSON] , за правом представлення на підставі ст. 1266 ЦК України. [PERSON] подала до нотаріуса заяву про видачу свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку будинку та відмовилася від спадщини після смерті свого чоловіка на користь дочки [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] , спадкоємцями є: вона, як дочка, онуки [PERSON] та [PERSON] - за правом представлення на підставі ст. 1266 ЦК України. [PERSON] подала до нотаріуса заяву про відмову від своєї частки спадщини на користь [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.06.2021 відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки спадкового майна, а саме 2/6 частки житлового будинку після смерті батька, й на 1/3 частку спадкового майна, а саме на 1/6 частку житлового будинку після смерті матері. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії у постанові зазначено те, що [PERSON] , звернувшись за виділом права власності на отримання відповідного свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя, не встигла його отримати. Крім того, в усному порядку приватний нотаріус повідомила, що спадкові права не можуть бути оформлені через наявність арешту, накладеного на підставі постанови Дергачівського відділу ДВС на майно [PERSON] , що також на думку нотаріуса є перешкодою в оформлені спадкових прав. Органом примусового виконання повідомлено, що станом на теперішній час надати будь-яку інформацію стосовно арешту майна й заборони на його відчуження не має можливості, у зв`язку з тим, що матеріали виконавчих проваджень зберігаються в архіві три роки, й архів за 2004-2005 роки на даний час знищено, тому зняти арешт не вбачається можливим. Також вважає, на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України відповідач має бути усунений від права на спадкування після смерті бабусі [PERSON] , оскільки за життя бабусі, яка через поганий стан здоров`я була у безпорадному стані, а [PERSON] ухилявся від надання їй допомоги. Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 21.12.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (том 1 а.с. 53). Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 16.11.2022, справа №619/5625/21 передана головуючому судді Шолудько А.В. (том 1 а.с. 74). Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 28.02.2023 справа №619/5625/21 прийнята до провадження та призначено підготовче засідання (том 1 а.с. 75). 23.10.2023 ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів (том 1 а.с. 138-141). 24.01.2024 та 25.01.2024 представник відповідача - адвокат Миронова Світлана Володимирівна, яка діє на підставі ордера серії ХВ №385-3 від 17.02.2022, договору про надання правової допомоги від 03.02.2022, ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1115957 від 23.08.2023 (том 1 а.с. 59-61, том 2 а.с. 20), через систему «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів щодо безпорадного стану [PERSON] , її потреби в отриманні допомоги від інших осіб, ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, що відповідно до приписів ч. 5 ст. 1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення від права на спадкування; [PERSON] не ухилявся від надання допомоги бабі, приходив до неї, допомагав вирішувати побутові питання, баба сама повністю обслуговувала себе у побуті й не потребувала стороннього догляду; вимога про звільнення майна з-під арешту не обґрунтована, не доведена належними та допустимими доказами та пред`явлена до неналежного відповідача; просить визнати причини пропущення строку для надання відзиву на позовну заяву поважними та поновити строк на подання відзиву, відмовити в позові [PERSON] про усунення від права на спадкування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та звільнення майна з-під арешту (том 2 а.с. 7-10, 22-25). Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 27.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (том 2 а.с. 96-98). 07.08.2024 ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області визнано поважними причини ненадання у встановлений строк відповідачем відзиву, подовжено процесуальний строк на подання відзиву, враховано відзив при вирішенні справи та прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну підстав позову (том 2 а.с. 158-160). Представник позивача - адвокат Яковлєва Л.І., яка діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1094161 від 22.02.2022 (том 1 а.с. 72), через систему «Електронний суд» 04.12.2024 подала до суду заяву про зміну підстав позову в якій зазначила, що приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Тетяною Анатоліївною в постанові про відмову допущена помилка при підрахунку спадкових часток домоволодіння після смерті [PERSON] . Фактично після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на яку за життя [PERSON] не встигла отримати Свідоцтво про право власності. Спадкоємцями після смерті [PERSON] стали: донька [PERSON] (позивачка), онук [PERSON] (відповідач) за правом представлення на підставі ст. 1266 ЦК України, та онука [PERSON] за правом представлення на підставі ст. 1266 ЦК України. Тобто за правом представлення онуки померлої [PERSON] та [PERSON] разом, отримали право на спадкування половини спадкового майна (1/4 частку будинку), а іншу половину спадкового майна (1/4 частку житлового будинку) успадкувала дочка померлої - позивачка у справі [PERSON] . Сторона позивача вважає за необхідне змінити підстави позову саме в частині розміру спадкових частин після смерті [PERSON] , при цьому предмет позову сторона позивачка залишає без змін (том 2 а.с. 214-217). Приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області у своїй заяві №772/01-16 від 16.12.2024 повідомляє, що у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої на ім`я [PERSON] від 07.06.2021 було допущено арифметичну помилку у підрахунку частки у спадщині, яка їй належить після смерті [PERSON] , а саме: замість «на 1/3 частку спадкового майна, тобто на 1/6 частку вказаного житлового будинку» правильним вважати: «на 1/2 частку спадкового майна, тобто на 1/4 частку вказаного житлового будинку» (том 2 а.с. 233). Під час судового розгляду [PERSON] та її представник - адвокат Яковлєва Л.І. позов підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у ньому та в заяві про зміну підстав позову, просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також позивачка зазначила, що її матері належало 1/2 частка житлового будинку, а після її смерті вона, як спадкоємець за законом мала право на спадщину на 1/4 частку житлового будинку. У матері [PERSON] погіршився стан здоров`я з 2015 року, вона мала високий тиск, у 2017 році перенесла оперативне втручання на окові. За життя [PERSON] група інвалідності не встановлювалася. Позивачка вказала, що акт постійного догляду за особою похилого віку - [PERSON] вона не оформляла, оскільки не вважала необхідним це робити. Крім того, позивачка протягом судового розгляду зазначала, що її мати [PERSON] перебувала у безпорадному стані, оскільки у неї не було одного ока, а тому вона потребувала сторонньої допомоги, але могла себе мінімально обслуговувати. Однак, пізніше у ході судового розгляду позивачка зазначала, що [PERSON] нічого не бачила, не мала можливості сама себе обслуговувати, хворіла на цукровий діабет, померла від діабетичної коми. Відповідач [PERSON] не приймав участі у наданні допомоги [PERSON] у вирішенні побутових питань, ведення домашнього господарства чи у забезпеченні медичної допомоги. Одночасно, зазначила, що її мати [PERSON] не зверталася до онука [PERSON] за допомогою, а лише один раз попрохала відповідача допомогти посадити картоплю на огороді. Він допоміг посадити картоплю, але за це мати дала відповідачу 500 грн. Особисто вона (позивачка) не зверталася до відповідача з проханням надання допомоги бабі [PERSON] . Позивачка зазначила, що вона проводила оплату проведення матері планової операції на окові, наймала автомобіль для транспортування її до лікарні, а коли у матері раптово погіршився стан здоров`я - вона (позивачка) викликала карету швидкої допомоги. А [PERSON] ніяким чином не відреагував на її повідомлення, що бабуся потрапила у лікарню. А тому, просила усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті баби, оскільки [PERSON] хоч і був зареєстрований за місцем проживання баби, але не надавав допомоги, не оплачував проведену [PERSON] операцію на очах, і не заслуговує спірного домоволодіння. Крім того, відповідач з 2021 року проживає у спірному житловому будинку та не впускає її (позивачку) у будинок. Оскільки нотаріус відмовив їй в оформленні спадкових прав на спірне домоволодіння, позивачка та її представник просили визнати за позивачкою право власності на 2/6 частки житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , й право власності на 3/6 частки житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , звільнивши майно з-під арешту, та усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті баби [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130 ЦПК України (том 2 а.с. 227, 231, 237-238), про причини неявки суд не повідомив та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Під час судового розгляду справи відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що орієнтовно з кінця 2021 року він проживає у будинку [ADDRESS] , де він зареєстрований з 16-річного віку (з 2011 року). Він допомагав діду [PERSON] та бабі [PERSON] за їх життя, не відмовляв у наданні допомоги коли вони до нього зверталися. [PERSON] не була у безпорадному стані, сама вела господарство, інколи просила його допомогти їй, постійної допомоги з вирішення побутових питань баба не потребувала, інколи він оплачував комунальні послуги. Він працював, отримував дохід від підприємницької діяльності. Йому відомо, що бабуся мала проблеми з зором, але вона не просила допомоги на проведення операції. Бачився з бабою за декілька днів до її раптової смерті. Під час судового розгляду представник відповідача - адвокат Миронова С.В. під час судового розгляду позовні вимоги [PERSON] не визнала у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутова Тетяна Анатоліївна у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, 28.01.2025 надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (том 2 а.с. 226, 236, 239). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав (том 2 а.с. 230). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити частково, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 05.08.1972 зареєстрували шлюб у Пересічнянській селищній Раді депутатів трудящих Дергачівського району Харківської області, актовий запис №50, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] , яке видане цього ж числа. Після укладання шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] (том 1 а.с. 16). [PERSON] та [PERSON] мали спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 02.03.1973 та серії [NUMBER] від 09.06.1977 (том 1 а.с. 195, зворот а.с. 202). [PERSON] 18.11.1995 зареєструвала шлюб з [PERSON] у Пересічанській селищній Раді Дергачівського району Харківської області, актовий запис №58, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 18.11.1995. Після укладання шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] (том 1 а.с. 35). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області 16.05.2018 (том 1 а.с. 26). Після смерті [PERSON] на належне йому майно відкрилася спадщина, у тому числі на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого виконавчим комітетом Пересічанської селищної Ради депутатів трудящих 25.02.1977 року за реєстровим №21, й зареєстроване 24.03.1977 в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності в реєстровій книзі №10, за реєстровим номером 1750 (том 1 а.с. 17, 18). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №162517225 від 06.04.2019, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості за адресою: [ADDRESS] , - відсутні, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зазначено, що на підставі постанови Дергачівського відділу державної виконавчої служби №03-23/КМ/3800 від 27.07.2004, Дергачівською державною нотаріальною конторою 04.08.2004 зареєстровано обтяження за №1219004: заборона на нерухоме майно, реєстраційний об`єкт обтяження будинок за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] (т. 1 а.с. 37). Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218, 1220, 1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом ст. ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). На підставі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області 28.03.2005 (том 1 а.с. 25). [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 21.08.1995 та серії [NUMBER] від 03.07.2000 (том 1 а.с. 198, 222). Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] заведена 19.06.2018 за №151/2018, заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися, в матеріалах даної спадкової справи знаходяться заяви про прийняття спадщини від дочки [PERSON] , від онука [PERSON] за правом представлення згідно зі ст. 1266 ЦК України, та заява дружини [PERSON] про відмову від спадщини, що залишилася після смерті чоловіка на користь дочки [PERSON] . Також [PERSON] звернулася з проханням видати їй свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку, оскільки житловий будинок [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що був збудований в період зареєстрованого шлюбу. Таким чином, спадкоємцями спадкового майна померлого спадкодавця [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (том 1 а.с. 185-209). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області 26.11.2020 (том 1 а.с. 213). Після смерті [PERSON] на належне їй майно відкрилася спадщина, у тому числі на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Актом від 21.07.2021, складеного депутатом Солоницівської селищної ради Лузаном Віктором Олександровичем у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] , обстежено домоволодіння по [ADDRESS] . При обстеженні виявлено, що в даному домоволодінні ніхто не проживав, так як прямі домовласники померли, а саме: [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] . Дане домоволодіння було зареєстровано на [PERSON] до його смерті. З 13.05.2018 за даною адресою мешкала дружина померлого, [PERSON] , якою опікувалася донька [PERSON] . З 23.11.2020 після смерті [PERSON] домоволодінням опікується [PERSON] , донька померлої зі своєю сім`єю. Нещодавно в цій оселі почав мешкати [PERSON] , 1995 року народження, онук померлого домовласника, який до цього часу фактично проживав по [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] [PERSON] не є прописаний в домовій книзі, але в паспорті зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 38). Позивачка не має можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А. відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 2/3 частки спадкового майна, тобто 2/6 частки житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , та на 1/3 частку спадкового майна, тобто 1/6 частку вказаного житлового будинку після смерті [PERSON] , на тій підставі, що [PERSON] , звернувшись за виділом права власності на отримання відповідного свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя на 1/2 частку, не встигла його отримати (том 1 а.с. 36). Главою 86 ЦК України, а також Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Частиною 1 статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ст. 22 КпШС України). Згідно з ст. 60, ст. 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2024 року в справі №726/679/20). За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , набуте подружжям за час шлюбу. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. У разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна (ч. 1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат»). Видача свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, передбачено главою 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Відповідно до п. 3.3. Глави 11 вищевказаного порядку, якщо на вищевказане майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя відкладається до зняття арешту. Отже, після смерті одного із подружжя, відкривається спадщини тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. [PERSON] реалізувала своє право як спадкоємиця, а саме подала заяву про відмову у прийнятті спадщини після свого чоловіка на користь дочки, а також подала заяву про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя. Таким чином, частки у праві спільної сумісної власності спадкодавців на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] становлять по 1/2. Враховуючи вище викладене, [PERSON] є спадкоємицею за законом на 1/3 частку (2/6 частки) спадкового майна (житлового будинку з надвірними будівлями) після смерті спадкодавця [PERSON] , а [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення на підставі ст. 1266 ЦК України на 1/6 частку спадкового майна (житлового будинку з надвірними будівлями) після смерті спадкодавця [PERSON] . Щодо спадщини на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями після смерті [PERSON] , то спадкоємиця за законом [PERSON] має право на 1/4 частку спадкового майна, а спадкоємець за правом представлення на підставі ст. 1266 ЦК України [PERSON] має право на 1/4 частку спадкового майна. Відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Звернувшись до суду позовом, [PERSON] посилається на наявність підстав, визначених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення відповідача [PERSON] , як спадкоємця за правом представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України, від права на спадкування, оскільки він ухилявся від надання допомоги бабі [PERSON] у період її перебування у безпорадному стані через поганий стан здоров`я. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України зазначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 29.06.2021 у справі №750/9209/20. Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог витребувані докази з медичної установи Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2 (лікар - [PERSON] ), з медичної установи КНП «Міська клінічна лікарня №14 ім. проф. Л.Л. Гіршмана», з медичної установи КНП «ЦПМСД» Дергачівської міської ради Харківської області (сімейний лікар [PERSON] ), Комунального некомерційного підприємства Солоницівської селищної ради «Медичний центр «Здоров`я+» Харківського району інформацію про звернення за медичною допомогою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства Солоницівської селищної ради «Медичний центр «Здоров`я+» Харківського району» №508 від 28.11.2023, [PERSON] за медичною допомогою до закладу не зверталась, з моменту утворення КНП «МЦ-Солоницівка» з червня 2001 року медичне обслуговування [PERSON] не проводилося, відповідно до даних щодо хвороб та стану здоров`я вказаної особи не мають (том 1 а.с. 233). Згідно з листом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дергачівської міської ради Харківської області №104 від 26.02.2024, [PERSON] немає декларації з сімейним лікарем в КНП «ЦМПСД» Дергачівської міської ради Харківської області. [PERSON] не працює в закладах охорони здоров`я Центру (том 2 а.с. 56). Відповідно до листа Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №2 Філії «центр охорони здоров`я» №ХКЛ ЗТ №2-10/945 від 01.11.2023, в реєстратурі амбулаторно-поліклінічного підрозділу ХКЛ ЗТ № 2 медична карта амбулаторного хворого (форма 025/о) [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відсутня. За медичною стаціонарною допомогою в період з 01.01.2015 по 23.11.2020 [PERSON] не зверталась, відповідно на стаціонарному лікування в ХКЛ ЗТ №2 в зазначений період не була. Згідно з перевіркою медичної документації, а саме журналів реєстрації амбулаторних хворих (форма 074/0), запис про відвідування поліклінічного відділення ХКЛ ЗТ №2 [PERSON] , в період з 01.01.2015 у по 23.11.2020 відсутній. Отримати пояснення щодо інформації про звернення [PERSON] за медичною допомогою в амбулаторно-поліклінічний підрозділ ХКЛ ЗТ №2 від лікаря [PERSON] не має можливості, у зв`язку з її звільненням із займаної посади лікаря-ендокринолога ендокринологічного кабінету поліклініки ХКЛ ЗТ №2 з 23.06.2023. Як стало відомо, лікар [PERSON] знаходиться за кордоном, на телефонні дзвінки не відповідає (том 1 а.с. 158). Згідно з листом Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №14 ім. проф. Л.Л. Гіршмана» Харківської міської ради №638/0/691-23 від 02.11.2023, за даними обліку стаціонарних хворих (іх № 7087) [PERSON] , [INFO] , знаходилась у закладі на стаціонарному лікуванні з 14.08.2017 по 21.08.2017. Лікуючий лікар [PERSON] . Діагноз: відкритокутова IVс больова глаукома посттромботична ретинопатія правого ока; відкритокутова ІІв глаукома лівого ока; діабетична непроліферативна ретинопатія, початкова катаракта обох очей. 16.08.2017 проведено антиглаукомну операцію сінустрабекулоектомія та задня склеректомія на правому оці. 21.08.2017 пацієнтка виписана з лікарні (том 1 а.с. 160-177). Допитана під час судового розгляду [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , повідомила, що вона ходила до своєї сусідки [PERSON] майже щодня та їй достовірно відомо, що сусідка [PERSON] не мала проблем матеріального характеру, за життя не перебувала у безпорадному стані, оскільки самостійно за собою доглядала, вела своє господарство, прала одяг та інші речі, самостійно ходила до магазину, їздила на базар у сусіднє село Вільшани. Дочка [PERSON] приходила до неї раз на тиждень, сини позивачки теж приходили до баби - [PERSON] (син [PERSON] - частіше, [PERSON] - рідше). Приходив і онук [PERSON] - косив траву, садив картоплю. Свідок пояснила, що допомагала [PERSON] клеїти шпалери у кухні, повісити штори після прання, оскільки дочка [PERSON] була на роботі. Одне їй не відомо - як сусідка потрапила перед смертю у лікарню та хто їй швидку викликав. Допитана під час судового розгляду свідок [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , повідомила, що вона часто ходила до своєї сусідки [PERSON] , як мінімум один раз на тиждень, та їй достовірно відомо, що сусідка [PERSON] проживала одна, вела досить активний спосіб життя, та мала достатній матеріальний стан, за життя не перебувала у безпорадному стані, самостійно вела своє господарство, сама мила підлогу в будинку, обробляла огород, їздила до лікарні сама на обстеження задовго до проведення їй офтальмологічної операції. Позивачка та відповідач приходили до [PERSON] . Однак, у період 2015-2017 роки сусідка [PERSON] не спілкувалася з дочкою [PERSON] , сусідка скаржилася в цей час на дочку. Під час судового розгляду не встановлено підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених зазначеними вище свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Свідок [PERSON] , допитаний під час судового розгляду повідомив, що він проживає в [ADDRESS] , та є сином позивачки й двоюрідним братом відповідача. Свідок зазначив, що він та його менший брат ходили до баби [PERSON] , допомагали по господарству, купляли їй продукти, возили в лікарню, в аптеку, оскільки останні роки свого життя вона потребувала допомоги, не могла собі їсти зварити, не прибирала в будинку; оскільки бабуся мала підвищений тиск - вимірювали їй тиск, офтальмологічну операцію їй робили. Позивачка готувала матері їсти, забирала брудний одяг для прання. Одночасно свідок пояснив, що він заїздив до бабусі [PERSON] після роботи по вихідних днях, а також зазначив, що офтальмологічну операцію бабусі, яка у зв`язку з цим декілька днів лежала у лікарні, оплачувала позивачка, у бабусі не було потреби користуватися тростиною для сліпих людей. Мама [PERSON] вранці прийшла до бабусі й побачила, що вона лежить у будинку на підлозі, й, оскільки у мами не було ключів від будинку, то виламали двері й відвезли бабусю в лікарню, де вона лежала близько трьох днів у зв`язку з глікемічною комою, а потім раптово померла від інсульту. За життя бабуся більше у лікарні не лежала. Тільки приходили вимірювати їй тиск, рівень цукру. Відповідач ніяким чином не приймав участі у допомозі бабусі, й вона ніколи не говорила йому, що відповідач до неї приходив, а після смерті бабусі [PERSON] перейшов проживати у її будинок. Допитаний під час судового розгляду свідок [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] пояснив, що знав [PERSON] , перебуває у дружніх відносинах з позивачкою та є хрещеним батьком її меншого сина, а також вказав, що знайомий з відповідачем, але востаннє його бачив підлітком, та зазначив, що зі слів позивачки останні роки свого життя [PERSON] хворіла, їй робили операцію на окові. Пізніше захворіла й потрапила у лікарню, де й померла. Він забирав її з моргу, а похованням покійної займалася дочка [PERSON] та онуки. Одного разу він бачив [PERSON] у гостях у [PERSON] , де мати позивачки говорила йому, що онук [PERSON] їй не допомагає. Йому відомо, що позивачка допомагала матері по господарству, садила огород, обприскували картоплю від жуків, операцію [PERSON] робила, у лікарні доглядала перед смертю. Враховуючи вищевикладене, суд критично оцінює показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо відсутності з боку відповідача допомоги бабі [PERSON] , оскільки вони не надали показань на обґрунтування обставин, зазначених позивачкою у позовній заяві, а саме щодо перебування [PERSON] у безпорадному стані й потребі у допомозі від спадкоємця [PERSON] , й що останній ухилявся від надання такої допомоги спадкодавцеві [PERSON] . Позбавлення особи права на спадкування - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Під час судового розгляду не встановлено наявності факту ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги, як і наявності факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі відповідача. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент накладення обтяження на нерухоме майно), у державних нотаріальних конторах вчиняються такі нотаріальні дії: накладається заборона відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент накладення обтяження на нерухоме майно), державний нотаріус чи посадова особа виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів за місцезнаходженням жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку; при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 9 червня 1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10 червня 1999 року № 364/3657 (зі змінами). 2.1. Підставами для внесення у Єдиний реєстр відомостей про накладені заборони відчуження та арешти об`єктів нерухомого майна є: 2.1.1. Накладення державним або приватним нотаріусом заборони відчуження на об`єкт нерухомого майна, які є реєстраторами; 2.1.2. Повідомлення про накладення заборони відчуження на об`єкт нерухомого майна державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом, які не є реєстраторами; 2.1.3. Повідомлення посадової особи виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради про накладення заборони відчуження на об`єкт нерухомого майна; 2.1.4. Повідомлення судових і слідчих органів про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна; 2.1.5. Повідомлення органів державної виконавчої служби про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна. Дергачівська державна нотаріальна контора 04.08.2004 наклала на нерухоме майно обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за реєстраційним номером 1219004, на підставі постанови державного виконавця Дергачівського відділу Державної виконавчої служби Харківської області №03-23/КМ/3800 від 27.07.2004. Нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно у зв`язку із: повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту); припиненням, розірванням іпотечного договору, договору застави, ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору, іншого договору, на підставі якого було накладено заборону відчуження; смертю відчужувача за договором довічного утримання (догляду), спадковим договором або смертю другого з подружжя, що уклали спадковий договір; смертю другого з подружжя, яке склало спільний заповіт подружжя; відчуженням майна, переданого під виплату ренти; спливом строку, на який накладено заборону відчуження; рішенням суду; судовим рішенням про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою, про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; зверненням органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; в інших випадках, встановлених законодавством (ст. 74 Закону України «Про нотаріат»). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до пункту 3.17. Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 05.07.1999 №470/7 (далі - Інструкції), передачі до архіву підлягає виконавче провадження, у разі: 3.17.1. Відмови у відкритті виконавчого провадження згідно із статтею 26 Закону (606-14). 3.17.2. Закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 Закону; 3.17.3. Повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 Закону (606-14); 3.17.4. Повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 Закону (606-14). Згідно з пунктами 3.19., 4.20. Інструкції, строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Справи, що підлягають постійному, а також тимчасовому (понад 10 років) зберіганню, передаються до архіву за рішенням начальника органу ДВС. Відповідно до пункту 8.19 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 (далі - Порядок), завершені виконавчі провадження в архів органу юстиції не передаються і підлягають знищенню відповідно до цього Порядку після закінчення строків їх зберігання. Згідно з пунктом 9.9 Порядку, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. Відповідно до пункту 9.10 Порядку завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 затверджено Правила ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями; номенклатуру справ приватного виконавця (далі - Правила). Згідно з п. 10 розділу III Правил, завершені виконавчі провадження, виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в порядку, визначеному розділом Х цих Правил. До передачі до архіву такі виконавчі провадження зберігаються за місцем їх формування. Розділом XI Правил передбачено, що передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Підстави для зняття арешту визначені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Як вбачається з листа Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області №57218 від 08.10.2021, згідно з даними автоматизованої системи виконавчих проваджень у Дергачівському відділі ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] , [INFO] . Станом на теперішній час надати будь-яку інформацію стосовно арешту майна та оголошення заборони на його відчуження реєстраційний номер обтяження: 1219004, який зареєстрований 04.08.2004, та ідентифікувати підставу обтяження: постанову №03-23/КМ/3800 від 27.07.2004 неможливо, так як відповідно до розділу XI Правил строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік (том 1 а.с. 40). Судом встановлено, що будь-яких виконавчих проваджень щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів, боржником у яких би був [PERSON] , і для забезпечення виконання яких накладалося обтяження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , немає, крім того, згідно з матеріалами справи вищевказаний житловий будинок не належить боржнику на праві приватної власності, таке обтяження на даний час не знято, а наявність заборони у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушує права та законні інтереси позивачки, оскільки створює перешкоди у реалізації [PERSON] її права щодо спадкування частки в житловому будинку, а тому приходить до висновку, що на даний час відсутні будь-які підстави для того, щоб продовжувало свою дію обтяження нерухомого майна за вищевказаною адресою, накладеного на підставі постанови державного виконавця Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області від №03-23/КМ/3800 від 27.07.2004. Таким чином, накладене Дергачівською державною нотаріальною конторою 04.08.2004 обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за реєстраційним номером 1219004, на підставі постанови державного виконавця Дергачівського відділу Державної виконавчої служби Харківської області №03-23/КМ/3800 від 27.07.2004, підлягає зняттю судом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та звільнення майна з-під арешту, необхідно задовольнити частково. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача - [PERSON] на користь позивача - [PERSON] необхідно стягти судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1604,17 грн ( том 1 а.с. 1).

Outcome: partial