Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] в особі представника - [PERSON] , звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з цивільним позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано 05 червня 2020 року Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 517. В обґрунтування позову зазначає, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2020 року. Звертають увагу суду, що між ними був укладений шлюбний договір. У спільному шлюбі з відповідачем у подружжя народився син - [PERSON] ( [INFO] ). Згодом, стосунки у подружжя розладнались. 05 травня 2024 року відповідач покинув родину. Спілкування з відповідачем, ще продовжувалось, однак фактичні шлюбні стосунки припинились приблизно з 27 липня 2024 року. Де саме на даний момент перебуває відповідач, позивачці невідомо. Весь час, з моменту як батько покинув родину, син проживає з матір`ю, яка виховує його самостійно. Батько участі не приймав взагалі. Зазначає, що наразі місце проживання [PERSON] - [ADDRESS] . Позивачка не бажає проживати разом з відповідачем, оскільки це може завдавати йому моральні страждання. Протягом періоду спільного життя подружжя, систематично, виникали важкі емоційні конфлікти, котрим, нажаль, неможливо запобігти з невідомих причин. Позивач та відповідач різні люди за складом характеру, за темпераментом та за поглядами на життя, а також за способом життя. Усвідомлюючи ці обставини, сторонам вкрай важко і, фактично, неможливо дійти згоди та знайти компроміс у поглядах на життєво важливі речі. Крім того, позивачка втратила довіру до відповідача. Постійне з`ясування особистих відносин між ними вкрай негативно відобразилось на психологічному та фізичному стані позивачки. Також, спільне проживання може вкрай негативно вплинути на психоемоційний стан дітей. Тому, спільне проживання позивачки разом з відповідачем неможливе. Подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу з нею суперечитиме її інтересам. Отже, на підставі вищевикладеного вважає, що довготривалий час не виконуються сімейні обов`язки та порушуються моральні засади суспільства, а також особисті майнові та немайнові обов`язки подружжя. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла до суду 09 грудня 2024 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі, без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. Ухвала від 10 грудня 2024 року та копія позовної заяви з доданими матеріалами надсилалася за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно з інформацією відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи № 123312105 від 09 грудня 2024 року, а саме: [ADDRESS] . Разом з тим, до суду повернувся поштовий конверт із вказаними документами з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оскільки у встановлений судом строк відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 05 червня 2020 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серії [NUMBER] , про що складено відповідний актовий запис № 517 (а.с. 7). Від спільного подружнього життя у сторін народилися син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серії [NUMBER] (а.с. 8). Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що шлюбні відносини між ними фактично припинені, шлюб між ними є формальним, сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, а подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим і суперечить їхнім інтересам. Таким чином, сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Згідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд роз`яснює, що відповідно до п. п. 1, 2, 3 р. 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940), державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав рішення суду про розірвання шлюбу, повинен у день його надходження зробити відмітку про розірвання шлюбу на лицьовому боці актового запису про шлюб, зазначивши дату і номер рішення суду, повне найменування суду, яким ухвалено рішення, а також внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Після цього не пізніше наступного робочого дня відділ державної реєстрації актів цивільного стану надсилає повідомлення (додаток 9) до архіву органу державної реєстрації актів цивільного стану, у якому зберігається другий примірник актового запису про шлюб, який у строк, що не перевищує семи робочих днів з дня отримання повідомлення, проставляє у ньому відповідну відмітку. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн., сплачений за подання позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved