Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила : -усунути, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з квартири за адресою: [ADDRESS] . -вселити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , у квартиру за адресою: [ADDRESS] . -зобов`язати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , не перешкоджати [PERSON] , [INFO] , в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] . -стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , користь грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позов мотивується тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач зайняла спірне житлове приміщення та на вимогу власника не звільняє його, що порушує права власника розпорядитись майном. Крім того, позивач зазначає, що їй завдана моральна шкода, яку остання оцінила у розмірі 50\~000,00 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов. В судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с.36) Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 120221644490000826 від 21.12.2022 року, за заявою [PERSON] було внесено відомості до ЄРДР за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України (а.с.30) Як вбачається, з заяв [PERSON] поданих 30.01.2024 року, 02.02.2024 року до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, позивач зверталася до поліції з заявою про внесення відомостей до ЄРДР стосовно порушень [PERSON] права власності, здійснення перешкод у користуванні власністю. (а.с.23-24, 25-26) Згідно повідомлення ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області дані заяви були списані до справи згідно Закону України «Про звернення громадян» (а.с.27,28) Постановою Одеського апеляційного суду від 01.11.2023 року, задоволено частково апеляційну скаргу\~ [PERSON] \~, а саме скасовано заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021\~року та прийнято постанову, якою відмовлено в задоволені позовних вимог\~ [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу, про визнання права власності. Постанова набрала законної сили 01.11.2023 року. (а.с.14-22) 14 грудня 2023 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-517, право власності на квартиру за адресою : [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (а.с.13) Відповідно до\~ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ч. 8\~ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового чи нежитлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення\~статті 391 ЦК України\~підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу спірного житла. Згідно ч.3\~ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. У постанові Верховного Суду від 27 вересня 2019 року у справі № 591/7007/16-ц, зазначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. При цьому визначальним для захисту права на підставі\~ст.391 ЦК України\~є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.\~ Відповідачем не надано доказів наявності у неї права користування спірною квартирою, тоді як позивач довів наявність права власності на спірне майно та наявність перешкод у користуванні своєю власністю, тому відповідно до вимог частини 1\~статті 383 ЦК України\~ має право використовувати помешкання для власного проживання. Таке право позивача в силу частини 4\~статті 41 Конституції України\~та частини 1\~статті 321 ЦК України\~є непорушним, і вона не може бути протиправно його позбавлена або обмежена у його здійсненні, Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, позов в частині усунення перешкод у користуванні власністю\~шляхом виселення,\~зобов`язання не\~чинити позивачу\~перешкоди у\~користуванні квартирою\~та вселення\~ позивача\~до квартири\~є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (стаття 23 Цивільний кодекс України). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, з урахуванням наведених обставин, характеру страждань позивача, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, суд вважає, що моральна шкода у розмірі 10 000,00 грн. є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілої особи. Суд вирішує питання судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що судом задоволено три позовні вимоги немайнового характеру, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 633,60 грн. Судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди підлягає стягненню у розмірі 242,24 грн. (10\~000/ 50\~000*1 211,20).

Outcome: partial