Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

22.08.2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про виділ частки у спільній сумісній власності в натурі. 01.02.2024 року позивач уточнив свій позов, зазначивши відповідачем [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником 18/44 часток будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 21.11.1987 року. Іншими співвласниками даного домоволодіння є відповідачі по справі. В травні 2023 року він звернувся до них з пропозицією укласти договір про виділ у натурі частки нерухомого майна, з метою подальшої приватизації своєї частки земельної ділянки. Але відповідачі не виявили бажання цього робити, оскільки їх влаштовує порядок користування майном та земельною ділянкою та спору з цього питання не існує. Даний факт чинить перешкоди для позивача у користуванні своєю частиною домоволодіння. А тому [PERSON] змушений звернутись до суду, та просить виділити йому в натурі 18/44 часток домоволодіння по [ADDRESS] . 02.02.2024 року відповідачка за первісним позовом [PERSON] звернулась до [PERSON] , [PERSON] із зустрічними позовними вимогами про виділення в натурі часток із майна, що є спільною частковою власністю. В зустрічному позові посилається на те, що вона є власницею 3/44 часток домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2016 року. Порядок користування майном та земельною ділянкою встановлено рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.11.2014 року та спору з цього питання не існує. Просить суд виділити в натурі належні їй 3/44 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 18-19). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.08.2024 року зустрічний позов прийнято до розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження під №182/4145/23 (а.с.81-82). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.10.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.91-92). Сторони в судове засідання не з`явились. 05.02.2025 року представник позивача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти задоволення зустрічних позовних вимог не заперечує (а.с.100). 05.02.2025 року на електронну адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідачки Меліховської Я.О. надійшла заява про розгляд справи без участі [PERSON] та за її відсутності первісні позовні вимоги визнає, на задоволенні зустрічних позовних вимог наполягає (а.с.98-99). Відповідачка [PERSON] повідомлялась про розгляд справи, шляхом направлення судової повістки з рекомендованим повідомленням на адресу її реєстрації, про що свідчить конверт (а.с.97), згідно якого адресат відсутній за вказаною адресою. Відзиву на позов на адресу суду не направила, причина неявки суду не повідомила. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як встановлено судом, [PERSON] є власником 18/44 часток домоволодіння по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, від 21.11.1987 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Пахомовською Ж.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-3313 (а.с.4-5). [PERSON] є власником 3/44 часток у праві спільної часткової власності даного домоволодіння, на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Книгіною О.А., зареєстрований в реєстрі за №172 (а.с.53-54). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, інші 23/44 частки даного домоволодіння в спільній частковій власності належать [PERSON] на підставі рішення Народного суду м. Нікополя по справі №2-295-1985 від 15.02.1985 року (а.с.55-57). Порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] між співвласниками встановлений рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської від 21.11.2014 року, яке набуло чинності 02.12.2014 року (а.с.6-7). Спору з даного питання між сторонами не існує. Згідно ч. 1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до\~ст. 41 Конституції України\~та ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 3ст. 358\~ЦК України\~кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом\~ст. 364 ЦПК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Зазначене правило стосується також поділу майна, що є у спільній сумісній власності. Саме до цього зводяться правові позиції, висловлені Верховним Судом України у справах № 6-12цс13 від 3 квітня 2013 року та № 6-4цс14 від 19 лютого 2014 року. Згідно із висновком ФОП [PERSON] , за технічними показниками частка 18/44 об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] може бути виділена в натурі, кількість об`єктів нерухомого майна - два (а.с.8-9). В свою чергу, ФОП [PERSON] також надав висновок, згідно якого 3/44 частки зазначеного вище нерухомого майна можуть бути виділені в натурі, кількість новоутворених об`єктів нерухомого майна три (а.с.58-60). Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що 18/44 часток домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , а 3/44 даного домоволодіння належить [PERSON] на праві спільної часткової власності, та існує технічна можливість для виділу цих часток нерухомого майна в натурі, суд приходить до висновку, що сторони мають право на виділ своєї частки нерухомого майна в натурі, а тому позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного, й у відповідності до ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321,\~356,\~358,\~364 ЦК України,\~та

Outcome: approved