Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Рух справи 27.03.2024 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 27.02.2024, за підписом позивача, в якій вона просить суд: - позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 177 146,00 грн та пені у розмірі 72 533,22 грн на утримання двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 90 970,00 грн та пені у розмірі 36 266,61 грн на утримання [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Судом в порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.04.2024 вказаний позов прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі було призначено на 25.07.2024. Водночас, такою ухвалою Службу у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації - в порядку ст. 19 Сімейного кодексу України було зобов`язано надати письмовий висновок щодо розв`язання спору в частині позбавлення батьківських прав. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25.07.2024 підготовче засідання у справі було відкладено на 10.10.2024, при цьому Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та Службу у справах дітей Миколаївської міської ради зобов`язано надати письмовий висновок щодо розв`язання спору в частині позбавлення батьківських прав, а у Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) витребувано довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] , [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ), - на утримання двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та на утримання [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.10.2024 у зв`язку з повторним витребуванням розрахунку по аліментах від ВДВС та висновку щодо розв`язання спору від Служби у справах дітей, підготовче засідання було відкладено на 28.11.2024. 27.11.2024 до суду з супровідним листом Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві надійшов розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Також, 27.11.2024 до суду надійшло повідомлення Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в якому ставилось питання про перенесення підготовчого засідання оскільки засідання Комісії щодо спірного питання заплановано на грудень 2024 року. У зв`язку з зазначеним ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28.11.2024 у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 16.01.2025. 27.12.2024 до суду надійшов супровідний лист Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, датований 20.12.2024, до якого додано висновок від 19.12.2024 № 107-9061 про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16.01.2025 підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до розгляду по суті на 06.02.2025. В судове засідання, призначене на 06.02.2025 з з`явилась лише позивач, яка підтримала доводи та вимоги, викладені у позовній заяві. Інші учасники судового процесу у судове засідання, призначене на 06.02.2025 не з`явились, про дату, час та місце засідання повідомлялись належним чином, в т.ч. відповідач у справі, якого додатково також повідомлялось про відповідне судове засідання шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади. 27.01.2025 до суду від Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення, датоване 24.01.2025, в якому ставиться питання про розгляд справи без присутності представника Служби та звертається увага на те, що Служба підтримує висновок від 19.12.2024 № 107-9061. Від інших учасників судового процесу будь-яких заяв, клопотань, в т.ч. порядку ч. 3 ст. 131 ЦПК України, не надійшло. Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 ЦПК України. Обґрунтування позовних вимог В позові, зокрема, вказується, що [PERSON] та [PERSON] мають спільних малолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] . Зазначається, що з 22.04.2016 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в зазначеному шлюбі позивач набула прізвище чоловіка - « [PERSON] ». Зауважується, що відповідно до рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22.05.2023 у справі № 760/4743/23 шлюб між сторонами розірвано. Як стверджується у позові, позивач та малолітні діти, проживають спільно за адресою: [ADDRESS] . Зі слів позивача, рідний батько дітей ( [PERSON] ) жодним чином не піклується про своїх доньок, не приймає участі в їх вихованні, не намагається будь-яким чином підтримати дітей, не забезпечує їх матеріально та не сплачує аліменти, а всі питання щодо виховання малолітніх дітей вирішуються позивачем одноособово без участі відповідача. У позові звертається увага на те, що відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.01.2024 № 868-20.13-31/В-7, виданої Корабельним відділом державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-н/760/6/21, виданого Солом`янським районним судом міста Києва, яким з [PERSON] , [INFO] , на користь стягнуто [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до їх повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно з 16.11.2020 і до досягнення дітьми повноліття, сукупна заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.01.2024 становить 172 352,00 грн. Проте, на день звернення із позовною заявою минув повний місяць з отримання розрахунку, тому позивач вважає за доцільне розрахувати заборгованість по сплаті аліментів наступним чином: 172 352,00 грн + 4 794,00 = 177 146,00 грн (для обрахунку взято середні показники за місяць суми аліментів які підлягають стягненню). За розрахунком позивача, розмір пені (неустойки) за середнім показником по несплаті аліментів складає: 4 794,00 (сума аліментів) х 1% х 1513 (кількість днів прострочення) = 72 533,22 грн. У позові наголошується, що відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.01.2024 № 867-20.13-31/В-7, виданої Корабельним відділом державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-/760/2070/21, виданого Солом`янським районним судом міста Києва, яким з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.11.2020 і до досягнення дитиною [PERSON] [INFO] трьох років [INFO] , сукупна заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.01.2024 становить 88 573,00 грн. Проте, на день звернення із позовною заявою минув повний місяць з отримання розрахунку, тому позивач вважає за доцільне розрахувати заборгованість по сплаті аліментів наступним чином: 88 573,00 грн. + 2 397,00 грн = 90 970,00 грн (для обрахунку взято середні показники за місяць суми аліментів, які підлягають стягненню). За розрахунком позивача розмір пені (неустойки) за середнім показником по несплаті аліментів складає: 2 397,00 (сума аліментів) х 1% х 1513 (кількість днів прострочення) = 36 266,61 грн. В позові акцентується, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітньої дітей, не проявляє до них турботи та уваги, не цікавиться їхніми справами та станом здоров`я, тобто тривалий час батько ухиляється від виховання та утримання малолітніх доньок. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 580759 від 07.05.2024, відповідач - [PERSON] , [INFO] , з 01.11.2016 по т.ч. зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 38). За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Суд направляв на відому зареєстровану адресу відповідача копії всіх ухвал у справі та копію позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а листи повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 77, 94, 134, 207). Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23). Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд 05.11.2024, 02.01.2025 та 22.01.2025 робив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 121, 171, 194). Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. 22.04.2016 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.04.2016, а.с. 12). У цьому шлюбі у подружжя народилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (копії свідоцтв про народження: серії [NUMBER] від 16.09.2016 та серії [NUMBER] від 17.09.2020, а.с. 10-11). Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11.05.2023 у справі № 760/431/23, провадження № 2/760/1104/23 (а.с. 17-18) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22.04.2016 Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис № 635, - розірвано. З аналізу Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що судовим наказом Солом`янського районного суду міста Києва від 02.09.2021 у справі № 760/24933/20 (2-н/760/6/21) визначено стягувати [PERSON] , 15.05.1996 на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до їх повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно з 16.11.2020 і до досягнення дітьми повноліття (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99731009). В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), складеного на підставі виконавчого листа № 2-н/760/6/21 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що [PERSON] станом на 01.01.2024 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 172 352,00 грн (а.с. 24-26). Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 760/24932/20 (а.с. 13-15; https://reyestr.court.gov.ua/Review/95320254), вирішено: стягнути з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на її утримання, в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 16.11.2020 і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років - [INFO] . З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого головним державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), складеного на підставі виконавчого листа № 2/760/2070/21 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.11.2020 і до досягнення дитиною [PERSON] [INFO] трьох років [INFO] (а.с. 16), вбачається, що [PERSON] станом на 01.01.2024 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 88 573,00 грн (а.с. 21-23). На виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 10.10.2024 до матеріалів справи долучено розрахунки заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] (а.с. 137-142), зі змісту яких вбачається, що станом на 07.09.2023 заборгованість по аліментах на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку становить 79 560,21 грн (а.с. 137-138) та станом на 31.10.2024 заборгованість на утримання двох неповнолітній дітей становить 225 063,48 грн (а.с. 139-141). В матеріалах справи наявний висновок Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.12.2024 № 107-9061, про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 155-158), в якому викладено, зокрема, наступне: «У шлюбі між громадянами [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народилася дочка [PERSON] , та [INFO] дочка [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.05.2023 шлюб між батьками дітей розірвано. Мати, громадянка [PERSON] , разом із дочками проживає за договором оренди від 05.12.2024 в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Житлово-побутові умови для проживання, виховання та розвитку дітей створені, про що працівники Служби склали відповідний акт від 05.12.2024. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 171 Сімейного кодексу України дитина має право бути вислуханою, зокрема посадовими особами з питань, що стосуються її особисто; дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору, зокрема щодо її виховання, місця проживання. Малолітня [PERSON] повідомила, що батька пам`ятає, але бачила його дуже давно. Він їй не телефонує та не вітає зі святами. Згідно з характеристикою наданою ліцеєм № 173 Солом`янського району міста Києва малолітня [PERSON] , [INFO] , є ученицею 2 класу. Зовнішній вигляд учениці охайний, доглянутий. Дитина забезпечена всім необхідним шкільним приладдям. Мати, громадянка [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню та навчанню малолітньої [PERSON] , а також приймає активну участь у створенні сприятливих умов для навчання та розвитку учасників освітнього процесу. За інформацією із закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 630 Солом`янського району міста Києва від 04.12.2024 малолітня [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад з вересня 2022 року. Дитина завжди доглянута, має охайний зовнішній вигляд та одягнена відповідно до сезону. Мати, громадянка [PERSON] , регулярно відвідує батьківські збори, приводить та забирає дочку із дошкільного закладу, цікавиться її успіхами та приймає активну участь у житті садочка. Батько, громадянин [PERSON] , не приймає участі у вихованні малолітньої [PERSON] , батьківські збори не відвідує та не спілкується із вихователями дитини. Відповідно до довідки від 14.11.2024 виданої Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» громадянка [PERSON] працевлаштована та має стабільний дохід. Відповідно до виконавчого листа № 2-н/760/6/21 виданого Солом`янським районним судом м. Києва з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 16.11.2020 до повноліття дітей. За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.10.2024 заборгованість громадянина [PERSON] становить 225 063,48 грн. Відповідно до виконавчого листа № 2/760/2070/21 виданого Солом`янським районним судом м. Києва з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця починаючи з 16.11.2020 і до досягнення малолітньою [PERSON] , [INFO] , трьох років. За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.01.2024 заборгованість громадянина [PERSON] становить 88 573,00 грн. У позовній заяві зазначене місце проживання батька, громадянина [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Працівники Служби надсилали батьку дітей запрошення рекомендованим листом, але він його не отримав. В телефонному режимі громадянину [PERSON] було повідомлено про слухання в суді цивільної справи щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] . Він обіцяв прийти до Служби для надання письмових пояснень щодо вказаного питання, але не прийшов та не повідомив про причини своєї неявки. За інформацією Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 07.11.2024 громадянин [PERSON] не перебуває на обліку за категорією «кривдник». Він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ознаками передбаченими ст. 130 КУпАП з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 10 років та штрафами у розмірі 51 000,00 грн. Також громадянин [PERSON] є правопорушником по СО Подільського управління поліції в місті Києві від 13.02.2021 № 5437 (зберігання наркотиків). На засіданні Комісії громадянка [PERSON] повідомила, що батько дітей, громадянин [PERSON] , самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Він пішов із родини ще до народження малолітньої дочки [PERSON] (з березня 2020 року). Зі слів громадянки [PERSON] , батько, громадянин [PERSON] , не забирав її з малолітньою [PERSON] із пологового будинку та не надав своїх документів при реєстрації народження дитини. Батько не відвідує дітей вдома та закладах освіти, не телефонує, не вітає зі святами, не допомагає матеріально та не сплачує аліменти на утримання дітей. Згідно зі статтями 150, 157 Сімейного кодексу України, статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і маги мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний і моральний розвиток. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків із виховання дитини. Враховуючи викладене та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .» Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України /далі - СК України/). Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 127/34145/21 (провадження № 61-10347св22): «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58)». У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) вказано, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав (див. постанови Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 466/9380/17, провадження № 61-2175св20, від 02.06.2022 у справі №754/15490/18, провадження № 61-7195св20). У рішенні від 30.06.2020 у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зазначив, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У цій справі ЄСПЛ звернув увагу на те, що заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином, зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього (§ 52). Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини (§ 54). Існуючі сімейні зв`язки між подружжям і дітьми, про яких вони фактично піклуються, зумовлюють захист відповідно до Конвенції. Більш того, якщо минув значний проміжок часу з того моменту, як дитина жила разом зі своїми біологічними батьками, то інтерес цієї дитини в тому, щоб його de facto сімейна ситуація знову не змінилася, може домінувати над інтересами батьків, щоб їх сім`я возз`єдналася (§ 55). Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, пункти 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). У постанові від 04.04.2024р у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини». За змістом ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.12.2024 № 107-9061, про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх [PERSON] , та [PERSON] . Такий висновок є докладно обґрунтованим, обставин, які б могли свідчити про те, що такий висновок суперечить інтересам дитини судом не встановлено. Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували факт того, що відповідач цікавиться життям доньок [PERSON] , та [PERSON] , морально та матеріально підтримує їх, бере участь у їх фізичному, культурному та духовному розвитку, бажає спілкуватись та бачитись з ними, не втратив інтересу до них, до участі у їх вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з ними відносин. Наявними в матеріалах справи належними, допустимими та достатніми доказами підтверджено, що відповідач не проявляє до дітей батьківської турботи та любові, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідача брати участь у вихованні та розвитку дітей, відповідач не надав. Таким чином, із встановлених обставин вбачається, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню доньок. Отже, у справі, що є предметом розгляду, суд встановив наявність передбачених ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] ( [INFO] ), батьківських прав відносно [PERSON] ( [INFO] ), та [PERSON] ( [INFO] ). Будь-яких обставин, які б об`єктивно перешкоджали [PERSON] спілкуватися та здійснювати батьківські обов`язки щодо дітей, суду не повідомлено та відповідно судом не встановлено. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що змінити поведінку [PERSON] , як батька [PERSON] ( [INFO] ), та [PERSON] ( [INFO] )., у кращий бік не уявляється можливим. З огляду на встановлені в даній конкретній справі обставини, діючи в найкращих інтересах дітей, з огляду на свідому, винну поведінку батька, в т.ч. байдужість до розгляду даної справи, а також те, що змінити поведінку батька у кращу сторону не уявляється можливим, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав, за наявності вказаних виключних обставин. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Щодо вимоги про стягнення заборгованості зі сплати аліментів Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Сімейним кодексом України визначено право та способи захисту у спорах про стягнення аліментів, а також у спорах про стягнення заборгованості з аліментів. За змістом ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже є два способи виконання обов`язку батьків, які проживають окремо, в утриманні дитини: за домовленістю (добровільно), або за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. За правилами ч. 1 ст. 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Вказані норми матеріального права визначають порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні, за заявою платника, поданою відповідно до ст.. 187 СК України, і саме в цьому випадку закон передбачає право на звернення до суду та стягнення заборгованості за аліментами. Стягнення ж заборгованості за аліментами, які вже стягуються на підставі судового рішення, закон не передбачає. Суд, при наявності спору може лише визначити розмір такої заборгованості, яка має бути стягнена в межах виконавчого провадження, при виконанні рішення суду про стягнення аліментів, і ухвалення окремого (додаткового) рішення суду про стягнення цієї заборгованості не потребує. Наведене ґрунтується на висновках, викладених у постанові Верховного Суду 10.04.2024 в справі № 761/43598/21. Позивач у даній справі просить стягнути заборгованість за аліментами, стягнення якої не може бути самостійним предметом позову, оскільки підлягає стягненню державним виконавцем у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 760/24932/20, а також судового наказу Солом`янського районного суду міста Києва від 02.09.2021 у справі № 760/24933/20 (2-н/760/6/21). Про наявність спору щодо визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів позивач не зазначає. Враховуючи наведене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів. Щодо вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 754/4461/21 (провадження № 61-5660 св 22) у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Судом встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідач доводів позивача про визначену ним у позові суму пені за прострочення сплати аліментів не спростував, контррозрахунку не зробив. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить висновку, що позивачем доведено, що відповідач не виконував свій обов`язок щодо сплати аліментів на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 760/24932/20, а також судового наказу Солом`янського районного суду міста Києва від 02.09.2021 у справі № 760/24933/20 (2-н/760/6/21). Зважаючи на викладене, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів (станом на 01.01.2024) на утримання двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 72 533,22 грн, а також про стягнення пені за прострочення сплати аліментів (станом на 01.02.2024) на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 36 266,61 грн підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 9 статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з позовом у даній справі позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 01.03.2024 (а.с. 31). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 211,20 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 31). Враховуючи викладене,

Outcome: partial