Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 05.07.2008 уклав шлюб з відповідачем, який було розірвано рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.10.2023 року. Шлюбно-сімені відносини між ними були припиненні з грудня 2019 року, почали проживати окремо. Під час окремого проживання відповідач 21.09.2022 року народила сина. В актовому записі про народження дитини, відповідно до\~ст. 122 СК України, батьком дитини вказано позивача, оскільки сторони на той час перебували у шлюбі. Посилаючись на те, що він не є біологічним батьком дитини, позивач просив виключити відомості про нього, як батька, з актового запису про народження дитини, народженою відповідачкою [INFO] . Ухвалою судді від 20.02.2024 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.11.2024 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Від позивача надійшли заяви про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. 10.04.2024 року, 25.06.2024 року та 12.11.2024 року від відповідача надійшли заяви про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог в повному обсязі. Від третьої особи надійшла заява (відзив) про розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення заяви заперечують, оскільки позовна заява не містить достатніх відомостей про дитину та актовий запис, з якого необхідно виключити відомості про позивача, як батька дитини. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. Згідно рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.10.2023 року, шлюб між сторонами, який був зареєстрований 05.07.2008 року, було розірвано. Згідно заяви [PERSON] , посвідченої 27.09.2022 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Гадайчук Є.А, останній повідомив, що він не визнає себе батьком дитини, яка була народжена [INFO] [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. . У постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 606/2142/18 (провадження № 61-19502св19), та від 11 січня 2023 року у справі № 172/1206/21 (провадження № 61-9183св22) зазначено, що: «при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі». Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст. 76,77,78,79,80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків. Встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як зазначалось вище, позивач посилаючись на те, що він не є біологічним батьком дитини, просив виключити відомості про нього, як батька, з актового запису про народження дитини, народженою відповідачкою [INFO] . Однак, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту народження відповідачкою дитини (хлопчика) [INFO] та того, що він записаний батьком останньої, якими в даному випадку є відомості органу державної реєстрації актів цивільного стану (відображені в свідоцтві про народження, актовому записі про народження). Позивачем не було надано свідоцтво про народження дитини та клопотань про витребування відповідних відомостей з Баштанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), не заявлялось. Відповідачем мало місце визнання обставин щодо народження дитини в період перебування шлюбу з позивачем, однак суд має обґрунтований сумнів щодо достовірності цих обставин, з огляду на можливість їх підтвердження лише відомостями органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відтак, відсутні підстави для звільнення позивача від обов`язку доказування обставин щодо факту народження відповідачкою дитини та запису його батьком останньої. Так, згідно ст.. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, вищенаведене свідчить про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на їх недоведеність та необґрунтованість. Крім того, навіть за умови підтвердження позивачем факту народження відповідачкою дитини (хлопчика) 21.09.2022 року та того, що він записаний батьком останньої, необхідність відмови в задоволенні позову обумовлена наступним. Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Особа, яка записана батьком дитини, відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття (стаття 136 СК України). Передумовою звернення до суду в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (справа «Калачова проти Російської Федерації» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення у процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 6 квітня 2021 року у справі № 676/1200/20. На стадії пред`явлення позову та в ході самого розгляду справи позивачем не заявлялось клопотання про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (стаття 12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Оскільки достатніх, належних та допустимих доказів щодо відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Окремо слід зазначити, що відповідачем мало місце визнання позову. При вирішені питання про можливість прийняття визнання позову відповідачем суд виходить із такого. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки визнання позову відповідачем суперечить закону, зокрема ст. 136 СК України та ст.ст. 77-80 ЦПК України, враховуючи не доведення позивачем відсутності кровного споріднення між ним, як особою, яка записана батьком, та дитиною. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведені та необґрунтовані, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, та в зв`язку із відмовою у позові - покладається на позивача.

Outcome: dismissed