Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про встановлення факту неприйняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що [INFO] помер її брат [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно: квартира [ADDRESS] ; житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер 2321584000:13:001:0009, площею 0,2500 га; земельна ділянка, кадастровий номер 2321584000:13:001:0010, площею 0,0940 га; автомобіль, марка VOLKSWAGEN, реєстраційний номер [NUMBER] ; право на вклади з відсотками та грошові кошти, що знаходяться в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; право на вклади з відсотками та грошові кошти, що знаходяться в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»; право на вклади з відсотками та грошові кошти, що знаходяться в АТ «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ». [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишив, отже спадкування належних йому прав і обов`язків здійснюється за законом. 04.04.2024 [PERSON] (мати [PERSON] ) подала до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк Ірини Іванівни заяву про відмову від прийняття належної їй спадщини за законом, яка залишилась після смерті сина [PERSON] , на користь рідної сестри спадкодавця [PERSON] . З метою оформлення своїх спадкових прав [PERSON] звернулась з відповідною заявою про оформлення та видачу свідоцтва про право на спадщину. 09.09.2024 [PERSON] було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого [INFO] рідного брата гр. [PERSON] , на вказане майно в цілому. Свою відмову нотаріус аргументувала тим, що оскільки на день смерті спадкодавця, разом з ним за однією адресою: [ADDRESS] був зареєстрований спадкоємець першої черги [PERSON] , який не подав заяву про відмову від прийняття спадщини в строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, то він вважається таким, що спадщину прийняв. Однак, [PERSON] вважає, що встановлені обставини нотаріусом не відповідають дійсності. Фактично [PERSON] з січня 2014 року по дату смерті проживав у іншому місті Харків, у якому він 28.01.2014 придбав за договором-купівлі продажу квартиру [ADDRESS] . Разом з цим, [PERSON] є громадянином Казахстану та не проживає на території України. За відмітками у паспорті Відповідача в останній раз він перебував на території України у червні 2018 року. [PERSON] відомо, що [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріуса після смерті сина не подавав, за отриманням свідоцтв про право на спадщину не звертався, а зважаючи на те, що на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем фактично не проживав, спадщину він не прийняв. Відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позовних вимог. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 20.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 17.12.2024 витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк Ірини Іванівни належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 253/2023, заведеної після смерті [PERSON] ; витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію дати перетинання державного кордону України [PERSON] ( [PERSON] , [INFO] , громадянином Казахстану, у період з 08.11.2017 по 12.10.2024; витребувано від Міністерства соціальної політики України відомості про реєстрацію [PERSON] , [INFO] як внутрішньо переміщеної особи на території України. Враховуючи наявність в матеріалах справи достатніх даних про права і взаємовідносини сторін, заяви відповідача про визнання позовних вимог, заяви від сторін про розгляд справи за їхньої відсутності та про постановлення рішення у підготовчому провадженні, суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення, що відповідає положенням ст. 200 ЦПК України. Участь у справі сторін. У судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову у повному обсязі. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч.\~2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] помер [PERSON] в селі Іванівка Куп`янського району Харківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Позивач [PERSON] є сестрою [PERSON] , що підтверджується відомостями свідоцтва про народження серія [NUMBER] та свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] що підтверджується відомостями свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Даними копій договору купівлі-продажу квартири від 28.01.2014, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про преєстрацію права власності № 16893226, договору дарування житлового будинку від 25.10.2006, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12506967, державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯГ №696119, державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯГ №696120, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , підтверджується, що [PERSON] був власником: квартири [ADDRESS] , загальною площею 50,5 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м.; житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 32,9 кв.м., жилою площею 13,5 кв.м., розмір підсобної площі 19,4 кв.м.; земельної ділянки, кадастровий номер 2321584000:13:001:0009, площею 0,2500 га; земельної ділянки, кадастровий номер 2321584000:13:001:0010, площею 0,0940 га; автомобіля марка VOLKSWAGEN, тип TRANSPORTER, 2008 року випуску, колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] . Відповідно до звітів про оцінку вартість квартири складає 1\~197\~700,00 грн, житлового будинку 50\~218,00 грн, земельної ділянки (кадастровий номер 2321584000:13:001:0009) 157\~675,00 грн; земельної ділянки (кадастровий номер 2321584000:13:001:0010) 59\~286,00 грн. На запит приватного нотаріуса Вовк І.І. від 01.12.2023, АТ «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ» надало наступні відомості про відкриті рахунки померлого [PERSON] : [NUMBER] з наявним залишком грошових коштів на рахунку у розмірі 60,05 грн. На запит приватного нотаріуса Вовк І.І. від 01.12.2023, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надало наступні відомості про відкриті рахунки померлого [PERSON] : [NUMBER] з наявним залишком грошових коштів на рахунку у розмірі 5\~000,00 USD (п`ять тисяч доларів США); [NUMBER] з наявним залишком грошових коштів на рахунку у розмірі 0,00 грн (нуль гривень нуль копійок); [NUMBER] з наявним залишком грошових коштів на рахунку у розмірі 0,13 EUR (тринадцять євроцентів); [NUMBER] з наявним залишком грошових коштів на рахунку у розмірі 0,38 USD (тридцять вісім центів); [NUMBER] з наявним залишком грошових коштів на рахунку у розмірі 0,00 грн (нуль гривень нуль копійок); [NUMBER] з наявним залишком грошових коштів на рахунку у розмірі 5 653,23 грн (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят три гривні двадцять три копійки); [NUMBER] з наявним залишком грошових коштів на рахунку у розмірі 0,00 грн (нуль гривень нуль копійок); [NUMBER] з наявним залишком грошових коштів на рахунку у розмірі 5 056,85 грн (п`ять тисяч п`ятдесят шість гривень вісімдесят п`ять копійок). На запит приватного нотаріуса Вовк І.І. від 01.12.2023, АТ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» надало наступні відомості про відкриті рахунки померлого [PERSON] : [NUMBER] з наявним залишком грошових коштів на рахунку у розмірі 9,30 грн (дев`ять гривень тридцять копійок); [NUMBER] з наявним залишком грошових коштів на рахунку у розмірі 296,95 грн (двісті дев`яносто шість гривень дев`яносто п`ять копійок); [NUMBER] з наявним залишком грошових коштів на рахунку у розмірі 0,49 USD (сорок дев`ять центів); [NUMBER] з наявним залишком грошових коштів на рахунку у розмірі 0,00 грн (нуль гривень нуль копійок); [NUMBER] з наявним залишком грошових коштів на рахунку у розмірі 15\~000,00 USD (п`ятнадцять тисяч доларів США). Мати спадкодавця [PERSON] [INFO] відмовилась від прийняття належної їй спадщини за законом, яка залишилась після смерті сина на користь рідної сестри спадкодавця [PERSON] . З постанови\~приватного нотаріуса\~Запорізького міського\~нотаріального округу\~Запорізької області\~Вовк Ірини\~Іванівни №\~1330/02-31\~від 09.09.2024\~про відмову\~у вчиненні\~нотаріальних дії\~вбачається,\~що [PERSON] \~відмовлено у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~на майне\~в цілому\~в зв`язку\~з тим\~що оскільки\~на день смерті спадкодавця, разом з ним за однією адресою був зареєстрований спадкоємець першої черги [PERSON] , який не подав заяву про відмову від прийняття спадщини в строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, то він вважається таким, що спадщину прийняв. За даними паспорту [PERSON] він є громадянином Казахстану. Даними акту про не проживання, складеного 30.10.2024 р. мешканцями будинку [ADDRESS] в присутності свідків (сусідів), підтверджується, що [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] починаючи з січня 2014 року та по теперішній час, [PERSON] фактично не проживає у будинку з 2006 року та по теперішній час. Згідно акту про фактичне проживання від 21.10.2024 р., складеного комісією у складі мешканців будинку по [ADDRESS] , за результатами обстеження встановлено, що: [PERSON] (власник квартири [ADDRESS] ) проживав у належній йому квартирі у період починаючи з 2014 року по жовтень 2023 року. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , до складу якої входить: квартира [ADDRESS] , загальною площею 50,5 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м.; житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з відповідними надвірними господарчими і побутовими будівлями та спорудженнями, загальною площею 32,9 кв.м., жилою площею 13,5 кв.м., розмір підсобної площі 19,4 кв.м; земельна ділянка, кадастровий номер 2321584000:13:001:0009, площею 0,2500 га; земельна ділянка, кадастровий номер 2321584000:13:001:0010, площею 0,0940 га; автомобіль марка VOLKSWAGEN, тип TRANSPORTER, 2008 року випуску, колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] ; право на вклади з відсотками та грошові кошти, що знаходяться в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; право на вклади з відсотками та грошові кошти, що знаходяться в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»; право на вклади з відсотками та грошові кошти, що знаходяться в АТ «ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ». Для вирішення цього спору позивачеві необхідно встановити факти непроживання та неприйняття спадщини відповідачем [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , станом на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Тобто визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Отже, вимога позивача про встановлення факту, що має юридичне значення у позовному провадженні має бути взаємопов`язаною з вимогою про право цивільне для їх вирішення в одній справі. Встановлення юридичного факту в позовному провадженні без вирішення спору по суті, є неможливим. Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі №464/1107/21. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 6 ст. 294 ЦПК України передбачено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Частиною 1 ст. 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. На підставі зазначених вище доводів позивача [PERSON] , викладених у позовній заяві, проти чого не заперечував відповідач [PERSON] , про що надав відповідну письмову заяву, в сукупності з відомостями, які містяться у зазначених вище письмових доказах, суд дійшов висновку про доведеність факту не проживання з 2014 року [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , станом на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Оскільки від встановлення цього факту залежить вирішення спору про право на спадщину за законом, позивач мав підстави звертатися з такою заявою у порядку позовного провадження. Встановлення цього факту має юридичне значення для позивача, а підтвердити його іншим шляхом він не має можливості, тому вимоги позову про встановлення цих фактів є обґрунтованими і встановленими під час судового розгляду. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідністю зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідністю зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За положенням ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до п. п. 4.15, 4.16 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивачем надано докази, якими підтверджується, що після померлого [PERSON] відповідач [PERSON] не прийняв спадщину, оскільки не проживав разом зі спадкодавцем у будинку [ADDRESS] , а також не подавав заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті сина. З урахуванням зазначеного висновку, позивачем доведено, що після померлого [PERSON] , спадщину прийняла лише позивач [PERSON] . Разом з тим, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтва про право на спадщину після смерті брата через реєстрацію місця проживання відповідача разом зі спадкодавцем на час його смерті, а обставини його фактичного непроживання зі спадкодавцем підлягають доказуванню під час вирішення цього спору. За таких обставин, оскільки позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених на обґрунтування позову, у справі є законні підстави для ухвалення рішення про його задоволення. Судові витрати. Оскільки представник позивача у заяві по суті не вимагала відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved