Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з даним позовом у якому зазначає, що вона працювала вихователем в ЗДО 21 «Ластовічка» в м. Ужгород з 1996 року. Як вихователь вона знає теорію і методику роботи з дошкільнятами у повній відповідності з Державними освітніми стандартами, має глибокі знання у сфері виховання дошкільнят, вміє застосовувати інноваційні форми, засоби та методи їх навчання. На заняттях і в позаурочній діяльності позивач використовувала знання дитячої вікової психології. У позивача завжди були доброзичливі відносини з дітьми та їх батьками. Враховуючи, що фундамент естетичної культури закладається в дитинстві позивач зосереджувала свою увагу на сучасних методиках і прийомах організації художньо-творчої діяльності дошкільників. У практиці роботи була присутня творча інтеграція образотворчої діяльності з художньо-мовленнєвою, інтелектуальною; використання нетрадиційного матеріалу в самостійній художній діяльності; організація виставок творчих робіт дітей і їх батьків. Також постійно узагальнювала і поширювала власний педагогічний досвід через відкриті уроки, майстер-класи, та, якраз на момент поширення недостовірних відомостей та наклепів, проходила атестацію по підтвердженню кваліфікації посади вихователя. По продовженню цієї атестації у неї з`явилася б можливість продовжувати свою улюблену діяльність протягом п`яти років. Позивач нагороджена різноманітними почесними грамотами, подяками, сертифікатами. Вони повною мірою підтверджують професійні якості, підготовку та багаж знань у виховній діяльності позивача. Позивач мала намір завершити власну атестацію і надалі займатись улюбленою діяльністю, однак, вимушена була звільнитися через розповсюдження проти неї наклепів, у виді недостовірної інформації, психологічного тиску з боку групи батьків, організатором якої є [PERSON] . Як наслідок, вона не змоглавпоратись із постійним тиском, великою кількістю безпідставнихскаргта формування недовіри до неї як до вихователя через наклепи. Так, [PERSON] неодноразово поширювалася недостовірна інформація в соціальній мережі «Фейсбук» на власній сторінці та в інших групах Фейсбук, зокрема, «Школи та дитсадки м. Ужгорода», «Батьки SOS», « [INFO] » щодо ділових та особистих якостей [PERSON] .. Також [PERSON] поширювала недостовірні відомості в тому числі інформацію, яка віднесена до конфіденційної у соціальній мережі «Вайбер» у групі під назвою « [INFO] », яка була створена для батьків групи де вихователем була позивач,. . Також, [INFO] в онлайновому виданні «Закарпаття-Інфо» з"явилась стаття, яка повністю сформована на публікаціях [PERSON] в соціальній мережі. Позивач зазначає, що протиправними діями [PERSON] їй було спричинено значної шкоди моральному здоров"ю та трудовій діяльності. З моменту публікації недостовірної інформації позивачка намагалася відновити порушені права , життя її було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями через вимушене звільнення із посади вихователя. Наказом №6к від 15.01.2021 року директором ЗДО №21 (Ластівочка) [PERSON] було звільнено позивача з посади вихователя , за угодою сторін. Позивачка вимушена була піти з посади вихователя у цьому садочку через поширення щодо неї недостовірних відомостей. Також позивачка була позбавлена можливості вести звичайний спосіб життя , адже витрачала час на підготовку заяв по суті справи та інших заяв , відвідування установ органів державної влади, щоб добитися належного захисту своїх порушених прав та відновлення ділової репутації. Позивачка зазначає , що якби не протиправні дії [PERSON] , позивачка і надалі б працювала вихователем , займалася улюбленою справою. А тому, із врахуванням заяви від 03.05.2024 року про уточнення п.2 позовних вимог, просить визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену [PERSON] , зобов"язати [PERSON] розмістити на особистій сторінці в соціальній мережі Фейсбук текст судового рішення, а також інформацію, що спростовує поширену недостовірну інформацію в такому ж самому об`ємі та таким же самим видом та розміром шрифту і не видаляти протягом року з моменту винесення рішення, зобов"язати ТОВ «Закарпатінфоком» не пізніше одного місяця з моменту оголошення рішення суду у даній справі розмістити статтю, в якій вказати текст судового рішення, а також інформацію, що спростовує поширену недостовірну інформацію в такому ж самому об"ємі та таким же самим видом та розміром шрифту і не видаляти протягом року з моменту винесення рішення, стягнути з [PERSON] моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 150 000,00 грн. Відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Горват Іван Іванович, до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатінфоком» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатінфоком» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди Відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.06.2023 року клопотання представника позивача про повернення на стадію підготовчого засідання задоволено та призначено справу до підготовчого судового засідання на 09 год. 30 хв 10.07..2023 року в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (м. Ужгород, вул. Загорська, 53), з викликом учасників справи. Відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.07.2023 року у справі\~за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Закарпатінфоком» про\~захист честі,\~гідності та\~ділової репутації,\~спростування недостовірної\~інформації та\~відшкодування моральної\~шкоди замінено первісного відповідача товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Закарпатінфоком» на належного відповідача власника доменного імені zakarpattia.info - [PERSON] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , номер засобу зв`язку [NUMBER] . Відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.07.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди та призначено судовий розгляд справи по суті. Відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2024 року заяву представника позивача адвоката Костякова Д.В. від 03.05.2024 року прийнято до розгляду та розгляд справи проводити з урахуванням такої. У судовому засіданні позивач та представник позивача уточнений позов підтримали, просили задовольнити. Уточнили, що моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 150 000,00 грн. просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечила просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Пояснила, що її дитина постійно скаржилася на [PERSON] . Зазначила, що іще до того як вона привела свою дитину в дитячий садок на [PERSON] уже було багато скарг. Батьки зверталися зі скаргами на [PERSON] і до директора ЗДО, і до управління освіти, і до поліції. ЇЇ дитина постійно скаржилася на [PERSON] переживала постійні психологічні страждання, які їй спричиняла, своєю неналежною поведінкою педагога [PERSON] . Будь-які намагання врегулювати дану ситуацію безпосередньо із вихователем, закінчилися її небажанням. Додала, що до її акаунта також мав доступ її перший чоловік. Просила взяти до уваги її відзив на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] адвокат Моняк Р.В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві від 16.12.2021 року. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що дана позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б у сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом частини першої статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Наголошує, що твердження позивачки про поширення недостовірної інформації не відповідають дійсності. Зазначає, що її, донька [PERSON] , у 2020 році відвідувала ЗДО № 21 «Ластівочка», а саме середню групу «Білосніжка» з угорською мовою навчання. Вихователем, даної групи була [PERSON] . За період, коли позивачка по справі, працювала вихователем у даній групі, її малолітня донька переживала постійні психологічні страждання, які їй спричиняла своєю неналежною поведінкою педагога [PERSON] . Будь-які намагання врегулювати дану ситуацію безпосередньо із вихователем, закінчилися її небажанням. Аналогічні факти, неналежної поведінки з іншими дітьми та порушення етики педагога, вихователем [PERSON] , було зафіксовано також іншими батьками дітей групи. Батьками дітей групи " [PERSON] " неодноразово проводилися батьківські збори щодо неналежної та агресивної поведінки [PERSON] та щодо необхідності врегулювання даної ситуації. У зв`язку із цим, відповідачкою та іншими батьками дітей групи «Білосніжка» з угорською мовою навчання, було подано відповідні звернення та скарги до керівництва закладу ЗДО №21 «Ластівочка» та інших компетентних органів, щодо неналежного виконання своїх обов"язків вихователем [PERSON] та порушення нею етики педагога. Для розгляду поданих ними звернень та перевірки викладених у них фактів управлінням освіти Ужгородської міської ради та ЗДО № 21 «Ластівочка», були створені комісії щодо порушення посадових обов`язків вихователем ЗДО № 21 «Ластівочка» - [PERSON] . За наслідками проведених перевірок, комісіями були підтверджені факти викладені у поданих заявах та позивачка була притягнена до дисциплінарної відповідальності що підтверджується відповідними наказами та протоколами. [PERSON] не були оскаржені, жодні результати проведених перевірок та накази про притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Фактично позивачка визнала наявність в її діях порушень вимог чинного законодавства. Також, відповідач зазначає, що ЗДО № 21 «Ластівочка» було скеровано до Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, матеріали щодо дій вихователя [PERSON] . Під час перевірки даних матеріалів, працівниками поліції було встановлено наявність в діях вихователя, ознак адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП (булінг учасника освітнього процесу) та складено на неї адміністративний протокол. Відповідно до ст. 154 Сімейного Кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Даними зверненнями, скаргами відповідач виконувала свій батьківський обов`язок та намагалась захистити свою малолітню дитину. Батьки надавали свою критичну оцінку діям педагога, яка мала займатися дітьми. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, згідно зі статтею 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень «Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт № ETS N 005 від 04.11.1950» статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи, або посадової особи рівня суспільного значення та її діяльність представляє суспільний інтерес. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Відповідач вказує, що оспорювана інформація входить до предмету суспільного інтересу, стилістика інформації та застосовані мовні обороти стосовно позивачки, є підставою для висновку про те, що баланс між приватним інтересом щодо захисту ділової репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було, відтак і підстав для задоволення вимог позову не має. Інформація, яку просить визнати недостовірною і спростувати позивач, є вираженням суб`єктивної думки і поглядів автора, його характеристики та оцінки можливим діям позивача саме як педагога. У публікаціях розміщених у соціальній мережі «Faсевоок» вживаються мовно-стилістичні засоби (метафори), які із огляду на логічний та синтаксичний аналіз текстів є оціночними судженнями та виражають особисте відношення автора до подій, а тому не можуть бути визнані недостовірними. Спірна інформація є оціночним судженням та є критичною оцінкою певних фактів і недоліків позивачки, щодо діяльності її, як педагога ЗДО № 21 «Ластівочка». Із урахуванням наведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, поширена відповідачем інформація є власними судженнями та оцінкою дій позивача, така інформація є оціночними судженнями відповідача, які ґрунтуються на її особистому трактуванні інформації щодо діяльності позивача на посаді педагога. Окремо відповідач зазначає, що доданими позивачем до позовної заяви фотокопіями скрін-шотів не підтверджено факту поширення недостовірної інформації щодо позивачки, саме відповідачем. При цьому, в позовній заяві позивач не вказує, яка конкретно інформація є недостовірною, яка поширювалася саме відповідачами, не зазначає конкретні твердження (фрази, цитати) відповідачів, якими була принижена її честь, гідність та ділова репутація. Також у позовній заяві, зокрема в прохальній частині, позивачем [PERSON] не зазначено жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширену в зазначених публікаціях, слід визнати недостовірною, такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача та потребує спростування. Відповідач вказує, що виходячи із засад (принципів) цивільного судочинства, закріплених в ч.3 ст.2, ст. 12,13 ЦПК України, суд не вправі самостійно, на власний розсуд, виокремлювати з всього тексту, який міститься в долучених до позову скрін-шотах, певну інформацію та висловлювання і встановлювати, чи є вони такі, що порушують гідність, честь чи ділову репутацію позивача, оскілки це є виключно правом позивача. Таким чином, у відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не подано належних і допустимих доказів, які б підтверджували поширення відповідачами конкретної негативної інформації щодо позивача, що негативна інформація щодо позивача, принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача, і порушує її особисті немайнові права перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Тобто, в даному випадку відсутній юридичний склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для захисту особистого немайнового права, зокрема, права на повагу до гідності та честі, права на недоторканність ділової репутації. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки відповідача суду не відомі. Також судом були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що її дитина ходила у группу «Білосніжка» ЗДО 21 «Ластовічка» у період з 2019 по 2022 роки. За весь цей період щодо її дитини проблем не було, дитина не скаржилася. Лише коли дитина пішла у перший клас вона розповіла їй, що [PERSON] ображала інших дітей. Разом з тим, їй боялися робити зауваження, щоб вона не вчиняла булінг щодо відносно їхніх дітей. Їй відомо про конфлікт [PERSON] з [PERSON] на батьківських зборах. Також знає, що батьки писали заяви про переведення дітей з групи [PERSON] . Вона особисто навесні 2020 року бачила некоректну поведінку [PERSON] щодо дитини на урочистих зборах, яка проявлялась у грубому спілкуванні з дитиною. Як [PERSON] спілкувалася з [PERSON] вона не бачила. Знає, що [PERSON] підтримували інші батьки. Після того як [PERSON] перестала працювати у групі «Білосніжка» атмосфера у групі покращилася. Публікацію на « [PERSON] » про те, що [PERSON] здійснювала булінг щодо дітей вона читала. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що 8 років її діти (4 роки старша і чотири роки менша) ходили у садок «Ластовічка», де їхнім вихователем була [PERSON] . У дітей про [PERSON] були лише хороші відгуки. Дитина [PERSON] також ходила у группу з її дитиною. Будучи вихователем [PERSON] неодноразово робила зауваження щодо неможливості заходити в группу, через запроваджений карантин. Вона була також на зборах батьків, де [PERSON] сказала, що [PERSON] як вихователь не відповідає вимогам, які ставляться до вихователя ображає дітей, неадекватна. На тих зборах були приблизно 15 чоловік, їх ініціював чоловік [PERSON] та директор дитячого садка [PERSON] . Також мати одної з вихованок [PERSON] у додатку «Вайбер», повідомляла, що [PERSON] побила звечора її дитину. Але поліцію не викликала. На зборах також була присутня психолог. За заявою [PERSON] була проведена перевірка. Також [PERSON] ініціювала збір підписів про звільнення [PERSON] підписалося приблизно 5-6 чоловік. Вона, як голова батьківського комітету також ініціювала збір підписів проти звільнення [PERSON] , за що підписалося також 5-6 батьків. Зазначила, що до дітей [PERSON] відносилася дуже добре. Допитана у судовому засіданні [PERSON] показала, що вона працює у ЗДО № 21 «Ластовічка» медсестрою. Ій відомо про негативні публікації про [PERSON] у [PERSON] , але вна їх не читала. Також проводилися перевірки за скаргами на [PERSON] . Порушення було зафіксовано щодо [PERSON] , яка заходила у групу під час суворого карантину, вона писала з цього приводу доповідну. Як відносилася [PERSON] до Грети вона не бачила, але бачила, що [PERSON] завжди слідкувала щоб Греті давали дієтичне харчування. Також вона ніколи не бачила, щоб зі сторони [PERSON] були крики чи погане ставлення до дітей. Мати [PERSON] Грети до неї з приводу дитини не зверталася. Також їй відомо, що ще одна мама писала скаргу, але з приводу чого не знає. Допитана у судовому засіданні [PERSON] показала, що її дитина ходила у дитячий садок № 21 "Ластовічка" з 19 року по вересень 2020 року. А потім через конфлікт із [PERSON] вона перевела дитину в іншу групу, а згодом і в інший садок. Конфлікт полягав у тому, що [PERSON] побила її доньку та нанесла їй психологічну травму. А коли вона прийшла поговорити із [PERSON] вона теж кричала на неї і також вдарила, у присутності дитини. В поліцію не зверталася, бо розраховувала, що конфлікт вирішить директор дитячого садка. Також вона писала заяву у прокуратуру. Усі батьки скаржилися на психологічний тиск з боку [PERSON] . Особисто їй [PERSON] говорила, що вона зилишить її дитину у коридорі, якщо вчасно її не забере. Свідком як [PERSON] поводила себе з іншими дітьми вона не була. Допитана у судовому засіданні [PERSON] показала, що її донька ходила у дитячий садок "Ластовічку" у період 2019-2020 рр. Її вихователькою була [PERSON] . Коли дитина ходила в садок вона говорила, що все добре, але коли пішла у школу розповіла, що [PERSON] на дітей постійно кричала, і забороняла їм розповідати, що-небудь батькам, залякуючи, що інакше буде ще гірше. Дитина також розказувала, що [PERSON] трясла дітей перед сном. Також вона була присутня на батьківських зборах на яких обговорювався конфлікт [PERSON] та [PERSON] . Заяву щодо перевірки дій [PERSON] вона підписувала. Про публікацію у [PERSON] їй нічого не відомо. Заслухавши учасників справи та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд доходить наступного висновку. Згідно з ч.1 ст. 4 та ч.1 ст. 5 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами першою та другою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із\~ст. 28 Конституції України\~кожен має право на повагу до його гідності. За\~статтею 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria №9815/82 від 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. У свою чергу, фактичне твердження\~це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт\~це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт сам по собі є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ у справі "Бразільє проти Франції" від 11.04.2006), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення ЄСПЛ "Патурель проти Франції" від 22.12.2005, "ТОВ "Інститут економічних реформ" проти України" від 02.06.2016). Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення ЄСПЛ у справі "Де Хаес і Гійселс проти Бельгії" від 24.02.1997). Виходячи з викладеного, при вирішенні спору, предметом якого є захист честі, гідності та ділової репутації шляхом спростування відомостей, що були поширені, у тому числі за допомогою мережі Інтернет, з метою задоволення суспільного інтересу, ключовим є чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями інформації, що викладалася у спірній публікації. У той час, як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.05.2021 року у справі №918/132/20, від 23.02.2022 року у справі №361/3910/19 та ін. Статтею 55 Конституції України\~передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до\~ст. 200 ЦК України\~інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. У\~статті 201 ЦК України\~передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 ЦК України\~визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Відповідно до вимог\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. На підставі\~ст. 275 ЦК України\~фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Згідно з частиною першою\~статті 277 ЦК України,\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації потрібно розуміти опублікування її у пресі, передання з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є така інформація фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно зі\~статтею 1 Закону України «Про інформацію»\~під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Відповідно до\~ст. 14 вказаного Закону\~поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошеної інформації. Відповідно до\~ст. 26 Закону України «Про інформацію»\~джерелами інформації є передбачені або встановлені Законом носії інформації: документи та інші носії інформації, які являють собою матеріальні об`єкти, що зберігають інформацію, а також повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до частини другої\~статті 30 Закону України "Про інформацію"\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Згідно з положеннями статей\~277,\~302 ЦК України\~та 81\~ЦПК України: позивач повинен довести: 1) сам факт поширення інформації; 2) поширення інформації саме відповідачем; 3) порушення поширенням інформації його особистих немайнових прав; 4) має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Відповідач повинен довести, що поширена інформація є достовірною. На підтвердження поширення оспорюваної інформації позивачем долучено фото статтей у мережі Фейсбук зроблені користувачем Elena Dorogovich за 08.12.2020 року, 09.12.2020 року, 13 січня. Також адвокатом Горват І.І. складено протокол огляду сторінки соціальної мережі Фейсбук від 12.04.2021 року, метою якого, згідно вказаного протоколу, є фіксація змісту сторінки соціальної мережі [PERSON] . Однак, суд констатує, що зафіксована у вказаному протоколі інформація (п. 4.1) щодо публікації не відповідає змісту, долученого фото. Встановити зміст оспорюваної інформації за допомогою огляду сторінки у мережі Фейсбук на сторінці користувача Elena Dorogovich не надалося можливим, оскільки така інформація відсутня на сторінці вказаного користувача. Аналогічно не вдалося здійснити огляд статті в онлайновому виданні «Закарпаття-інфо, на яку посилається позивач. Також, окрім скріншоту облікового запису у мережі Вайбер користувача Elena Dorogovich, а також фото з коментарями, позивачем не надано доказів на підтвердження поширення оспорюваної інформації у вказаному мессенджері. Стороною позивача клопотання про призначення відповідної експертизи для встановлення поширення оспорюваної інформації у мережі Фейсбук та в онлайновому виданні «Закарпаття-інфо» не заявлялось. Разом з тим, \~за стилістикою викладення інформації, з долучених копій оспорюваних публікацій, убачається, що у таких висловлено оціночні судження, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій позивачки щодо виконання нею обов"язків вихователя, яка була предметом розгляду на батьківських зборах закладу ЗДО № 21 «Ластівочка», а також відповідних комісій, що убачається з наказу Управління освіти Ужгородської міської ради від 21.09.2020 року № 140 про створення комісії з розгляду звернень [PERSON] щодо порушення посадових обов"язків вихователем ЗДО № 21 «Ластовічка» [PERSON] , протоколів № 1 від 29.09.2020 року та № 2 від 13.10.2020 року засідання комісії управління освіти по розгляду звернення [PERSON] щодо порушення посадових обов`язків вихователем ЗДО № 21 «Ластовічка» [PERSON] , наказу Управління освіти Ужгородської міської ради № 177 від 13.11.2020 року про створення комісії з розгляду звернень та протоколу засідання комісії управління освіти по розгляду звернення [PERSON] та колективної скарги батьків вихованців групи «Білосніжка» ЗДО № 21 «Ластовічка» від 01.12.2020 року. Відповідно до\~положень ч.2\~ст.\~30\~Закону України\~«Про інформацію»,\~ якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.\~ Проте, позивач не скористалася наданим їй законом правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Як убачається, з наказу № 70 від 02.10.2020 року по ЗДО № 21 «Ластовічка», у зв"язку з неналежним виконанням обов"язків, визначених посадовою інструкцією, порушенням пунктів 2.12,2.14,2.17,2.20 посадової інструкції, пунктів 4.16,4.17,4.21,4.221 Правил внутрішнього трудового розпорядку, вихователю [PERSON] оголошено догану. Вищевказаний наказ [PERSON] оспорений не був. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.1,2 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1,3 ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю позовних вимог. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Outcome: dismissed