Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

У провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходилась цивільна справа за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»), від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, діє представник - Москаленко М.С., до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 91 499,89 грн, а саме за: кредитним договором № 05993-08/2023 в розмірі 30 380,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 380,00 грн - сума заборгованості за відсотками; кредитним договором № 24363-07/2023 в розмірі 7 212,83 грн, з яких: 7 148,75 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 64,08 грн - сума заборгованості за відсотками; кредитним договором № 15313-07/2023 в розмірі 34 532,06 грн, з яких: 6 140,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 392,06 грн - сума заборгованості за відсотками; договором позики № 4231562 в розмірі 19 375,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 14 375,00 грн - сума заборгованості за відсотками, суму судового збору просять покласти на відповідачку. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.09.2024 року провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 08.10.2024 року судом постановлено ухвалу про участь представника відповідачки [PERSON] - адвоката Гончарука О.М. у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 09.10.2024 року від представника відповідачки - адвоката Гончарука О.М., через систему «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній висловив заперечення проти обґрунтування позову, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що позовні вимоги не містять належних доказів та підтверджень: ані факт отримання Відповідачем коштів на підставі доданих кредитних договорів, що є важливим як для підтвердження отримання коштів, так і відрахування строку; ані період формування заборгованості (у випадку її наявності); ані розрахунок по кожному договору, враховуючи зазначені різні відсоткові ставки та періоди; ані диференційного розрахунку передбаченого договорами; ані наявності у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає позивач; ані зазначення дострокової вимоги про сплату заборгованості, яка направляється у персональний кабінет та з пред`явленням якої вважається, що строк сплати кредиту таким, що настав та право нараховувати відсотки за договором припиняється; ані підтвердження набуття права вимоги за зазначеними в позові договорами у передбаченому законом порядку. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, є ні первинними ні вторинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві та зазначає, що розрахунки є суперечливими та не містять відомостей, що дозволили б перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, нарахування відсотків та строки такого розрахунку в днях з врахуванням різних щоденних відсоткових ставок, а тому, не є належним доказом наявності заборгованості; інформація зазначена в розрахунках, без розрахунку її нарахування, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості. Окрім того, зазначає, що суду не надано доказів на підтвердження ціни вимоги по договорам факторингу, за якими позивач набув право вимоги до відповідачки. 15.10.2024 року до суду, через систему «Електронний суд», від представника позивача - адвоката Миколаєнко В.М. надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача зазначає що відповідачка укладала договори в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему за допомогою електронного підпису з урахуванням вимог чинного законодавсва, зокрема Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» при цьому відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості. Також, у відповіді на відзив зазначено, що всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», перерахування коштів на платіжні картки відповідачки за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. Окрім того, з метою забезпечення найвищого рівня безпеки проведення платежів PCI DSS, технологія карткових рахунків побудована таким чином, що в платіжних системах міститься лише перші шість та останні чотири цифри номеру картки. Щодо переходу прав вимоги до позивача у відповіді на відзив зазначено, що договори факторингу між первісними кредиторами та позивачем укладені у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент їх укладання та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача, та враховуючи те, що Реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку. Позивачем надано Витяг з Реєстру боржників, що містить лише дані відповідачки, інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб. Враховуючи викладене, надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів позичальнику та обґрунтування розміру заборгованості відповідачки за Кредитними договорами, а надані додаткові розрахунки заборгованості за Кредитним договором є складеними первісними кредиторами, не суперечать розрахункам заборгованості доданим до позовної заяви, а лише доповнюють та деталізують. Тому, позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є законними та обґрунтованими. Відзив та відповідь на відзив з додатками долучені до матеріалів справи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.12.2024 року задоволені клопотання учасників справи про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк» та Національного Банку України. 30.12.2024 року 07.01.2025 року на адресу суду, на виконання ухвали від 05.12.2025 року, надійшли витребувані судом докази. 07.01.2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника відповідачки [PERSON] - адвоката Гончарука О.М. про повернення позовної заяви, в зв`язку із порушенням позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» правил об`єднання позовних вимог. 17.01.2025 року до суду через підсистему «Електроний суд» надійшли додаткові пояснення представника відповідачки - адвоката Гончарука О.М. за змістом яких останній зазначає, що за даними виписки банківської установи, відсутні відомості про надходження на рахунок відповідачки коштів відповідно до договорів № 05993-08/2023, № 24363-07/2023, №15313-07/2023, № 4231562. Також, зазначено, що за змістом умов договорів з первісними кредиторами вбачається, що їх умовами не передбачено залучення жодних третіх осіб для виконання кредитором зобов`язань по договору, договори не містить також дозволу щодо розголошення персональних даних третім особам при здійсненні зарахування коштів споживчого кредиту (позики). Отже, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що [PERSON] отримала грошові кошти від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» кредитні кошти, і в подальшому порушила обов`язок перед ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» із їх повернення, тобто не виконувала, або неналежним чином виконувала умови за договорами, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Окрім того, зазначив, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надало доказів переходу до нього права вимоги до [PERSON] за договором позики №4231562, оскільки договір позики був укладений 30 липня 2023 року, а договір факторингу, за умовами якого фактору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» передано право вимоги за кредитним договорам, був укладений 14 червня 2021 року, тобто задовго до укладення договору позики, а відсутність підтвердження права вимоги є самостійною підставою для відмови у позові. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 січня 2025 року було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про повернення позову, роз`єднано в окремі провадження позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 05993-08/2023 в розмірі 30 380,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 380,00 грн - сума заборгованості за відсотками - залишити у справі № 645/5589/24. Позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 24363-07/2023 в розмірі 7 212,83 грн, з яких: 7 148,75 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 64,08 грн - сума заборгованості за відсотками - виділити в самостійне провадження. Позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 15313-07/2023 в розмірі 34 532,06 грн, з яких: 6 140,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 392,06 грн - сума заборгованості за відсотками - виділити в самостійне провадження. Позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 4231562 в розмірі 19 375,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 14 375,00 грн - сума заборгованості за відсотками - виділити в самостійне провадження. У зв`язку з викладеним, суд розглядає справу № 645/5589/24 у межах позовних вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 05993-08/2023 в розмірі 30 380,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 380,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Позовні вимоги за кредитним договором № 05993-08/2023 обґрунтовані тим, що 21.08.2023 року [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП (далі - ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП») уклали кредитний договір № 05993-08/2023. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, про що свідчить п. 8 Кредитного договору. 26.02.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 26022024, у відповідності до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників за змістом яким до позивача перейшло право вимоги за договором № 05993-08/2023 в сумі 30380,00 грн, з яких: 7000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23380,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - сума заборгованості за пенею. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісного кредитора. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідачки заборгованості у судовому порядку. 10.02.2025 року до суду через підсистему «Електроний суд» надійшли додаткові пояснення представника відповідачки - адвоката Гончарука О.М., за змістом яких останній зазначає, що позивач просить суд стягнути з відповідачки відсотки у розмірі, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, тому необхідно встановити співрозмірність нарахованих відсотків по невиконаному зобов`язанню відповідача та інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності. Окрім того, зазначив, що фактично первісний кредитор скористався своїм правом передбаченим п. 4.1.2 договору та ст. 1050 ЦК України пред`явив вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №05993-08/2023 від 21.08.2023 року, станом на 25.02.2024 року статус заборгованості за кредитом переведено із «Активний» в «Прострочений» та зазначена дата «15/09/2023 року». Тому, на думку сторони відповідача первісний кредитор змінивши статус заборгованості за кредитом на «Прострочений» скориставшись своїм правом передбаченим п.4.1.2. та ст. 1050 ЦК України фактично пред`явив вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості, що підтверджується матеріалами справа та документальними доказами доданими до позовної заяви. Також, представник відповідача зазначає, що відповідачкою сплачено коштів на погашення заборгованості по договору про надання фінансового кредиту №05993-08/2023 від 21.08.2023 року на суму 9 870,00 грн., що складається з розрахунку суми сплачених платежів та перевищує розмір заборгованості яка підлягала до стягнення. На підставі викладеного сторона відповідача вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором від 21.08.2023 року про надання фінансового кредиту №05993-08/2023 задоволенню не підлягають. Представники позивача у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. У відповіді на відзив представник позивача Миколаєнко В.М., просила проводити розгляд справи без участі представника позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явились. Представник відповідачки - адвокат Гончарук О.М. у судовому засіданні позицію викладену у відзиві на позовну заяву та наданих суду поясненнях підтримав, просив суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «ЄАПБ» у повному обсязі. Суд, дослідивши надані доказів їх сукупності, доходить наступного висновку. 21.08.2023 року [PERSON] та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» уклали договір про надання фінансового кредиту №05993-08/2023 (далі - Договір). Відповідно до п.1.1. Договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 7000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з п.п. 1.2-1.3 Договору, мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 360 днів. Дата надання кредиту 21.08.2023. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 14.08.2024. У клієнта відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту, встановлених Договором, у тому числі на підставі звернення до Товариства у паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора. Також, згідно з умовами Договору за користування кредитом Товариством нараховуються проценти, що є платежем за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована (п. 1.4. Договору). Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього Договору (п.1.4.1 Договору). Клієнт зобов`язується сплачувати проценти кожні 25 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору (п.1.5 Договору). Сторони також погодили графік платежів (додаток №1 до Договору про надання фінансового кредиту №05993-08/2023). Окрім того, 21.08.2023 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту де підтвердила: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором; отримання інформації про право кредитодавця залучати до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, про встановлені законодавством вимоги щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки), про право на звернення до Національного банку України у разі недотримання таких вимог кредитодавцем та/або колекторською компанією, а також про право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі врегулювання простроченої заборгованості; отримання повідомлення про передбачену статтею 182 Кримінального кодексу України відповідальність за незаконне збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації про третіх осіб, персональні дані яких передані кредитодавцю. Відповідно до п.п. 2.16-2.18 Договору у випадку готовності Клієнта прийняти пропозицію (оферту), Клієнт натискає кнопку «Підписати», після чого Клієнт отримує вхідний дзвінок на номер телефону та вводить отриманий ним на телефон одноразовий ідентифікатор, або йому надсилається смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який Клієнт вводить у відповідне поле. Введенням коду на Сайті Товариства Клієнт підтверджує прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Товариства на укладення кредитного договору (електронний підпис накладається на оригінал Договору). Укладання Договору відбувається згідно Закону України «Про електронну комерцію». Після здійснення акцепту Позичальником оферти Кредитодавця, що є укладенням Договору відповідно до ч.3 cт.11 Закону України «Про електронну комерцію», Кредитодавець накладає на оригінал Договору кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника Товариства із кваліфікованою електронною позначкою часу, а примірник Договору Клієнта завантажується (надсилається) в Особистий кабінет Клієнта. 21.08.2023 року відповідачка підписала кредитний договір №05993-08/2023 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «W0770». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Так, за змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом п.п. 10,11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Згідно п. 5 ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 3-6,8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 12 ст. 11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 90 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» унікальний ідентифікатор - комбінація літер, цифр, символів або знаків, що надається користувачу надавачем платіжних послуг та дає змогу однозначно ідентифікувати користувача та/або його рахунок для цілей виконання платіжної операції. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.п. 6,12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/або більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа. Відповідно до ст. 8 вказаного Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписаний він має бути електронним підписом. Таким підписом за договором кредитний договір № 05993-08/2023 був одноразовий ідентифікатор «W0770». Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Також, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет- магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». А тому, в нашому випадку, підписання Відповідачем шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства. Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 р., проте у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Суд приходить до висновку, що волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 року, що ґрунтуються на презумпції свободи договору. Тобто, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги, зокрема, послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» тому не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без його відкриття. Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом. Відповідно до п.10 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року №113, перебачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ ХХ** **** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу). У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 28.10.2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим, відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена в п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Отже, банківська виписка (облікова) з рахунків позичальника є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 року у справі №910/1580/18; від 23.09.2019 року у справі №910/10254/18. Згідно з п.2.1 Договору Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149 49хх хххх 2628 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Після підписання кредитного договору Товариство надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківську картку клієнта, зазначену клієнтом в заявці та цьому договорі (п. 2.21 Договору). З укладенням цього Договору клієнт надає свою однозначну, беззастережну і необмежену згоду на обробку персональних даних, у тому числі, на їх збір, систематизацію, накопичення, зберігання, уточнення (оновлення та зміну), використання, розповсюдження, передачу, знеособлення, блокування та знищення будь-якої інформації, що стосується клієнта. клієнт підписанням цього договору підтверджує, що він проінформований про свої права згідно статті 8 Закону України «Про захист персональних даних», про обсяг персональних даних, мету їх обробки, та те, що володільцем та розпорядником персональних даних є товариство, про осіб, яким такі персональні дані передаються/ будуть передаватися, а також та не заперечує проти використання своїх персональних даних товариством з дотриманням умов цього договору та чинного законодавства України (п. 7.8 Договору). Відповідачкою у Договорі №05993-08/2223, відповідно до п.8 Договору (Реквізити та підписи сторін), вказано номер банківської картки, а саме: № [NUMBER] . Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (діє на підставі договору на переказ коштів № ФК - П- 2022/02-3 від 22.02.2022 року) на картку відповідачки № [NUMBER] були надані кредитні кошти у розмірі 7000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua - [NUMBER] (а.с. 180). Окрім того, відповідно виписка АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку на ім`я [PERSON] (картка № [NUMBER] ) за період з 11.07.2023 по 21.08.2023 року вбачається, що 21.08.2023 року відповідачці були зараховані кошти у розмірі 7000,00 грн (а.с. 240). Таким чином, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало. В обґрунтування суми заборгованості за кредитним договором позивачем надані розрахунки заборгованості з яких вбачається, що в період дії кредитного договору № 05993-08/2023 від 21.08.2023 року [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у сумі 30380,00 грн, яка складається з: 7000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23380,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.62, 183-185). У постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року в справі № 367/4970/13-ц, зроблено висновок, що «заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник та його представник не надали суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника». Також, одночасно із вищезазначеним свідченням дії Договору підтверджується фактом погашення заборгованості, що відображено в розрахунку заборгованості відповідачки та узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. З огляду на викладене, посилання представника відповідачки про те, що відповідачкою [PERSON] не отримувались грошові кошти за умовами кредитного договору № 05993-08/2023 та те, що договір не передбачає передачу персональних даних відповідачки для виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за умовами договору спростовується матеріалами справ. Щодо заперечень сторони відповідача, викладених у додаткових поясненнях від 10.02.2025 року, з приводу того, що розмір відсотків перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, того, що первісний кредитор неправомірно нараховував відповідні відсотки та того, що відповідачкою сплачено суду кредиту. Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Так, вказана норма відповідає положенням ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ст. 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків та узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року №6-100цс14. У ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Проте, відсотки за користування кредитом не є санкцією та компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вказаних норм, а вимог щодо стягнення пені, штрафу чи неустойки позивач у надій справі не заявляв. Відповідно до п.п. 3.7, 3.8 Договору, у разі недостатності суми здійсненого Клієнтом платежу для виконання зобов`язання за Договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги Товариства у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Клієнт доручає Товариству, починаючи з першого дня прострочення, ініціювати списання коштів з відповідного рахунку Клієнта з використанням реквізитів платіжних карток, що були самостійно зазначені Клієнтом та були верифіковані Товариством та/або платіжною системою при отриманні/поверненні кредиту(ів), сплаті процентів за його користування, та направляти їх на оплату заборгованості за Договором. При цьому таке списання на користь Товариства здійснюється відповідно до порядку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у вигляді графіка платежів із визначеними кількістю платежів, їх розміром та періодичністю сплата. При цьому Клієнт розуміє та підтверджує, що кількість спроб списання є необмеженою до настання повного погашення заборгованості. Згідно з п.4.1.2 Договорі №05993-08/2023, у разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі відповідно до процедури встановленої чинним законодавством України. При цьому клієнт погоджується, що повідомлення про повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» направляється Товариством в Особистий кабінет клієнта. Доказів того, що первинним кредитором у встановленому законом порядку було пред`явлено вимогу відповідачці про дострокове повернення заборгованості чи того, що така вимога пов`язана зі зміною статусу відповідачки з «Активного» на «Прострочений» за умовами Договору суду не надано. Окрім того, з наданого суду розрахунку вбачається, що статус відповідачки з «Активного» на «Прострочений» змінювався за весь час дії кредитного договору. Суд доходить висновку, що доводи сторони відповідача про зміну статусу відповідачки в розрахунку заборгованості за кредитним договором №05993-08/2023 (т.1, а.с.183-185) не може бути свідченням здійснення первісним кредитором вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за положеннями ст.1050 ЦК України, що може мати наслідком зміну умов основного зобов`язання. Окрім того, як зазначалось вище, за умовами Договору №05993-08/2023 сума кредиту становила 7000,00 грн, датою погашення кредиту було встановлено 14.08.2024 з процентною ставкою 2,50%. Тобто, за період дії договору розмір відсотків становив 63000,00 грн (7000,00 грн х 0,025% х 360 днів). При цьому, відповідачці була нарахована менша кількість відсотків у сумі 23380,00 грн. Відомостей про те, що відповідачці нараховувались відсотки після закінчення погодженої сторонами дати дії Договору первинним кредитором або позивачем матеріали справи не містять. Підписавши вказаний договір відповідачка [PERSON] зі своєї сторони погодила його істотні умови, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/10403/19 вказано, що положення Закону № 1734-VIII допускають те, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язане з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, але вимагають, щоб відомості про це були відображені у паспорті споживчого кредиту, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника до укладення договору про споживчий кредит. Інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, зокрема, розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються за невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена у такому договорі. Підписання паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування, що узгоджується з позиціями Верховного Суду у постановах від 23.12.2019 року у справі №572/1169/17, від 12.02.2020 року у справі №382/327/18, від 02.12.2020 року у справі 284/157/20. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 р.: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу (відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду), що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже, без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись, як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. 26.02.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 26022024 у відповідності до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 16-17). Відповідно до ч.1.2. Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та невід`ємною частиною цього договору. Перехід права вимоги також підтверджується: копією витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №26022024 від 26.08.2024 року; копією акту приймання-передачі Реєстру Боржників до Договору факторингу № 26022024 від 26.08.2024 року; копією платіжної інструкції № 20911 від 29.02.2024 року відповідно до якої, на виконання Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахував на користь ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» грошові кошти у сумі 924636,55 грн (а.с. 18,19,172). Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, при цьому, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Доказів належного виконання кредитних зобов`язань відповідачки на користь первісних кредиторів матеріали справи не містять. Аналогічні висновки містяться у постановах КЦС ВС у справі № 278/1679/13-ц від 06 лютого 2018 року, у справі № 361/2105/16-ц від 6 лютого 2019 року та у справі КЦС ВС у справі № 667/11010/14-ц від 06 лютого 2019 року. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №05993-08/2023 від 21.08.2023 року в розмірі 30380,00 грн. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. У ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст.1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15№ «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». У правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19 зазначено, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Кредитний договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, а також договір факторингу, укладений між первісним кредитором та позивачем у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Позивачем заявлено позовні вимоги в межах суми та складових розміру вимог, які мав первісний кредитор. Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів відсутності заборгованості відповідачки [PERSON] перед позивачем суду не надано, факт перерахування від первинного кредитора грошових коштів та їх отримання за Договором №05993-08/2023 від 21.08.2023 відповідачкою та її представником не спростовано, кредитний договір та договір переходу права вимоги або їх окремі положення не є нікчемними за законом та не визнані недійсними у встановленому законом порядку, суд доходить висновку, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №05993-08/2023 від 21.08.2023, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором №05993-08/2023 в розмірі 30 380,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 380,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до платіжної інструкції № 77823 від 16.08.2024 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved