Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

05.06.2024 позивач та представник позивача звернулися до суду з позовом та просили стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача 6384,00 гривень недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2017-2020 роки (включно), а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. В обґрунтування позову посилалися на те, що з 2014 року позивач працював на підприємстві відповідача - Криворізькій дистанції захисних лісонасаджень Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на різних посадах, а з 02.10.2017 року позивача переведено лісорубом четвертого розряду. За період з 2017-2020 він перебував у щорічних відпустках: з 03.07.2017 по 26.07.2017, 03.09.2018 по 27.09.2018, 03.06.2019 по 30.06.2019 та з 23.03.2020 по 18.04.2020, та мав право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка відповідно до умов колективного договору повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Однак відповідач, порушуючи права позивача, здійснював виплату матеріальної допомоги не у повному обсязі, визначеному колективним договором. За вказаний період матеріальна допомога була надана лише у розмірі: за 2017 рік 2105,00 грн., за 2018 рік 2301,25 грн, за 2019 рік -2401,25 грн та за 2020 рік -2627,50 грн, хоча мала бути у розмірі мінімальної заробітної плати: за 2017 рік 3200,00 грн., за 2018 рік 3723,00 грн., за 2019 рік -4173,00 грн. та за 2020 рік 4723,00 грн, виходячи з рівня мінімальної заробітної плати в Україні. У зв`язку з чим, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх трудових прав та просити суд стягнути з відповідача недоплачену суму матеріальної допомоги за періоди 2017 та 2020 років у розмірі 6384,00 грн (1095,00+1421,77+1771,75+2095,50).\~ Ухвалою суду від 17.06.2024 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. 24.06.2024 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про залишення вищезгаданої позовної заяви без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам ст.175 ЦПК України, яке ухвалою суду від 25.06.2024 залишено судом без задоволення. Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву та 03.07.2024 надав до суду відзив на позовну заяву, з доказами направлення позивачу. Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог, не визнаючи їх, посилався на те, що вказаний спір є колективним, а не трудовим. Крім того, пунктами Колективного договору, укладеного між адміністрацією підприємства та профспілковою організацією встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40 % відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Після внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Зокрема, у пункті 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 зазначено: «Установити, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Закон не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести норми у відповідність з цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб». У відповідності до вищевказаного, на підприємствах відповідача було постановлено застосовувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Тому представник відповідача вважав, що вимога про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі не менше мінімальної заробітної плати, не відповідає вимогам п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774 від 06.12.2016 де зазначено, що до внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Представник відповідача вказував також на те, що заявлена до стягнення сума не є заробітною платою. Посилаючись на положення ст. 233 КЗпП України, в редакції Закону України № 2352-ІХ від 01.07.2022, що набрав чинності 19.07.2022, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на пропуск позивачем строку звернення до суду строку позовної давності. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500, 00 грн, то на думку представника відповідача вказаний розмір є неспівмірним та таким, що підлягає значному зменшенню, оскільки дана справа не є справою, що потребує значної складності та витрат значного часу адвоката по підготовці документів, у тексті договору про надання правничої допомоги та квитанції відсутнє посилання, що правова допомога надавалася позивачу саме у цій справі у зв`язку із чим просить суд судові витрати у зв`язку із розглядом справи віднести на рахунок позивача. Також,\~представником відповідача\~до відзиву\~додано клопотання\~про проведення\~розгляду справи\~за позовом\~ [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. 05.07.2024 від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про зупинення розгляду справи до закінчення перегляду Верховним Судом справи №216/7179/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду. Ухвалою суду від 22.07.2024 клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін задоволено, в судове засідання викликано сторони. Ухвалою суду від 28.08.2024 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача від 05.07.2024 про зупинення провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши правовідносини, які виникли між сторонами та яка правова норма підлягає застосуванню до них, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (а.с.12-16) працював у Криворізькій дистанції захисник насаджень Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на різних посадах, а з 02.10.2017 року переведений на посаду лісоруба четвертого розряду, що підтверджується копією трудової книжки ( а.с. 18-25). [PERSON] перебував у відпустці в 2017 року у період з 03.07.2017 по 26.07.2017 року у зв`язку із чим йому була нарахована та виплачена допомога на оздоровлення у розмірі 2105,00 грн. (наказ № 68, а.с. 5, 26-27); в 2018 році у період з 03.09.2018 по 27.09.2018 року у зв`язку із чим йому нарахована та виплачена допомога на оздоровлення у розмірі 2301,25 грн. (наказ №112, а.с.5, 28); в 2019 році у період з 03.06.2019 по 30.06.2019 року у зв`язку із чим йому була нарахована та виплачена допомога на оздоровлення у розмірі 2401,25 грн (наказ №38, а.с. 5, 29) та в 2020 році у період з 23.03.2020 по 18.04.2020 року у зв`язку із чим йому була нарахована та виплачена допомога на оздоровлення у розмірі 2627,50 грн ( наказ №17, а.с. 5, 30). Вказані обставини не заперечувалися сторонами та підтверджені розрахунками заробітної плати за червень, липень 2017 року, вересень 2018 року, травень 2019 року та березень 2020 року (а.с.26-30). Відповідно до колективного договору укладеного між адміністрацією та трудовим колективом Криворізької дистанції захисних лісонасаджень, схваленого конференцією трудового колективу 19.03.2015, його укладено з метою регулювання виробничих, трудових відносин та соціально-економічних інтересів залізничників (п.1.1) (а.с. 35-38). Відповідно до п. 3.1.13 колективного договору, при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, працівнику виплачується матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 % тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с. 37). Будь-яких даних щодо припинення дії вказаного колективного договору, суду не надано. Постановою голови ППО «Криворізької дистанції захисник лісонасаджень «Придніпровської залізниці» №ППО-ППЧ-2 03/17 від 31 січня 2017 року продовжено дію діючого колективного договору Криворізької дистанції захисних лісонасаджень РФ «Придніпровська залізниця» у 2017 році до укладання колективного договору ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 39). 31.03.2017 головою ППО «Криворізької дистанції захисник лісонасаджень» Придніпровської залізниці №ППО ППЧ-2 08/17 від 31.03.2017 року прийнято постанову «Про застосування розрахункової величини «125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» у колективному договорі», якою постановлено застосовувати з 01.04.2017 у діючому колективному договорі СП «Криворізька дистанції захисник лісонасаджень» замість величини «мінімальна заробітна плата» розрахункову величину «125 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» (а.с. 40). Постановою голови ППО «Криворізької дистанції захисник лісонасаджень «Придніпровської залізниці» №ППО ППЧ-2 03/18 від 29 січня 2018 року продовжено дію діючого колективного договору дистанції у 2018 році до укладання колективного договору ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 41). Постановою голови ППО «Криворізької дистанції захисник лісонасаджень «Придніпровської залізниці» №ППО ППЧ-2 01/19 від 29 січня 2018 року продовжено здійснення виконання зобов`язань діючого колективного договору дистанції у 2019 році до укладання колективного договору ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 42). Постановою голови ППО «Криворізької дистанції захисник лісонасаджень «Придніпровської залізниці» №ППО ППЧ-2 02/20 від 13 січня 2020 року продовжено дію колективного договору дистанції у 2020 році до укладання колективного договору ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 43). Постановою голови ППО «Криворізької дистанції захисник лісонасаджень «Придніпровської залізниці» №ППО ППЧ-2 31/20 від 28 грудня 2020 року продовжено дію колективного договору дистанції у 2021 році до укладання колективного договору ПАТ «Укрзалізниця» ( а.с.44). Постановою ППО «Криворізької дистанції захисник лісонасаджень «Придніпровської залізниці» №ППО-ППЧ-2 14/21 від 10 червня 2021 року внесено зміни до п. 3.1.13 колективного договору Криворізької дистанції захисних лісонасаджень та перший абзац вказаного пункту колективного договору викладено у наступній редакції: «При наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини ( у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01січня (податкового) звітного року» (а.с. 38). Зміни до колективного договору прийняті в 2017 та 2020 роках, є такими що погіршують становище працівників, порівняно з положеннями колективного договору в попередній редакції, адже зменшують розмір матеріальної допомоги, в порівнянні з тим розміром, що був встановлений п. 3.1.13 колективного договору до вищевказаних змін. Згідно\~ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до\~ст. 13 КЗпП України\~та\~ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України\~визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно\~ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2\~ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774 VIII від 06.12.2016, згідно п. 3, 5 розділу ІІ якого, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. Установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність із цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно, згідно умов вказаного закону, мінімальна заробітна плата перестала бути розрахунковою величиною при визначенні розмірів заробітної плати та інших виплат, в тому числі вона не могла бути застосована як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторони, які укладали такі договори мали б привести їх до норм вказаного закону протягом 3 місяців. Таким чином,\~Закон України «Про внесення змін до законодавчих актів України»\~погіршив становище позивача та інших працівників підприємства щодо розміру матеріальної допомоги, звузив його право на матеріальну допомогу, а тому не має зворотньої сили. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на день отримання позивачем матеріальної допомоги (липень 2017), становив 2105 грн, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на день отримання позивачем матеріальної допомоги (вересень 2018), становив 2301,25 грн., мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3723 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 1 січня 2019 року - 1921 гривні, з 1 липня - 2007 гривня, з 1 грудня - 2102 гривня, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на день отримання позивачем матеріальної допомоги (травень 2019), становив 2401,25 грн., мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4173 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2020 року був встановлений на рівні 2102 грн., з липня - 2197 грн, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом на день отримання відпустки позивачем (березень 2020), становив 2627,50 грн, а мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2020 року була встановлена на рівні 4 723,00 грн, а з 1 вересня - 5000 гривень. Прийняття 31.03.2017 постанови головою ППО «Криворізької дистанції захисник лісонасаджень» Придніпровської залізниці у діючому колективному договорі замість величини «мінімальна заробітна плата», розрахункової величини «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», а також постанова від 10.06.2021 фактично є рішеннями, що погіршують становище працівників порівняно із колективним договором в редакції до змін (передбачав матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі не менше мінімальної заробітної плати на момент виплати матеріальної допомоги ), а тому вказані рішення повинні були прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва і профспілкових комітетів, а на конференції трудового колективу. Відповідно до\~ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Відповідно до ст. 16 КЗпП України,\~ умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Вказані норми законодавства, зокрема ст. 16 КЗпП України, не вимагають будь-якої процедури визнання недійсними умов колективних договорів, що погіршують становище працівників порівняно з законодавством і угодами, оголошуючи такі умови недійсними і не вимагаючи судової процедури визнання їх недійсними. Будь-яких доказів того, що відповідачем у визначеному законом та колективним договором порядку (прийняття рішення на конференції трудового колективу), виконано вимоги Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774 VIII від 06.12.2016 щодо укладення чи приведення існуючих колективних договорів чи угод у відповідність із цим Законом, протягом трьох місяців, чи в подальшому, відповідачем суду не надано. Разом з тим, враховуючи положення колективного договору, прийняття державних норм з рівнем гарантій нижче, ніж передбачено колективним договором, має наслідком продовження дії саме норм колективного договору, до закінчення терміну їх чинності, або внесення змін до нього в порядку визначеному законодавством та самим колективним договором. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що прийняття\~Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016\~не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.13 Колективного договору, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.13 якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Беручи до уваги викладене, суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягають застосуванню не спільні постанови адміністрації та голови профспілкового комітету структурного підрозділу, які погіршують становище працівників та прийняті з порушенням вимог Колективного договору (вносять зміни до колективних договорів що погіршують права працівників порівняно з діючими положеннями колективного договору, не на конференції трудового колективну), а п. 3.1.13 Колективного договору в редакції до вказаних змін. Суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена матеріальна допомога в розмірі 6384,00 грн., що складається з: - 1095,00 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2017 рік (3200,00 - 2105,00 грн.), - 1421,75 гривень недоплачена допомога на оздоровлення за 2018 рік (3723,00 - 2301,25грн). - 1771,75 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2019 рік (4173,00 - 2401,25 грн.), - 2095,50 гривень недоплачена допомога на оздоровлення за 2020 рік (4723,00 2627,50 грн). Загальний розмір недоплаченої матеріальної допомоги складає 6384,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Твердження представника відповідача щодо того, що недоотримана частина матеріальної допомоги не є заробітної платою, суд розцінює критично, оскільки згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про оплату праці»\~до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що матеріальна допомога входить до структури заробітної плати. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 760/14696/16-ц та від 10.02.2021 у справі № 143/179/19. Вказаний спір є трудовим, оскільки предметом даного спору є саме стягнення недоотриманої частини матеріальної допомоги, що є частиною заробітної плати та входить до її структури. Щодо доводів відповідача про застосування позовної давності, суд звертає увагу на ту обставину, що згідно ч.2\~ст.233 КЗпП України\~у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (2017-2020 роки), в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. Крім того, за п.1\~Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтею 233\~цього Кодексу, продовжувалися на строк дії такого карантину. Постанова КМ України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 651 від 27.06.2023, набрала чинності лише 30.06.2023. За таких обставин позовна давність у даній справі не підлягає застосуванню. Що стосується тверджень представника відповідача про надмірний розмір правової допомоги, яку просить позивач стягнути з відповідача на його користь, то суд не погоджується із вказаними твердженнями з огляду на наступне. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, позивачем додано: копію договору про надання правової допомоги №07/05 від 07.05.2024 року, Акт №1 про надання правової допомоги від 07.05.2024 року відповідно до якого адвокатом Борисенко А.В. ( а.с.54) надано позивачу [PERSON] правову допомогу ( усну консультацію щодо підстав для звернення тривалість 30 хв вартість якої складає 500 грн., складення позовної заяви та підготовка документів для звернення до суду (2,5 години*800 грн. 1 год.) загальною вартістю 2000 грн (а.с. 53). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Статтею 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову -на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч.4 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.5 ст. 141 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Проаналізувавши надані докази суд приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення витрат на правову допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, оскільки саме такий розмір витрат на правову допомогу є співмірним з предметом позову, складності справи, обсягом правової допомоги наданої адвокатом, елементи правих послуг є реальними та необхідними. Оскільки позивач відповідно до п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від\~сплати судового збору, його позов задоволено в повному обсязі, тому відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача\~на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved