Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позову зазначило, що у м. Дніпрі 11 листопада 2021 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі колісного транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та колісного транспортного засобу марки «Кіа Sorento» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В наслідок вказаної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2022, винним у вищевказаній ДТП визнано водія колісного транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] . У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля марки «Kia Sorento» державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Відповідно до вимог п. 21.1 ст. 21 Закону України "Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закону), на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів перед третіми особами - є обов?язковим. Колісний транспортний засіб марки «Kia Sorento» державний номерний знак [NUMBER] на дату ДТП забезпечений полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АP-1812653. У ході встановлення співробітниками поліції обставин пригоди та її документування, водієм [PERSON] подано поліс обов?язкового страхування № 202654568 від 28.01.2021, реалізованого ТДВ СК «КРЕДО», про забезпеченість колісного транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] . Згідно відомостей вказаного полісу, забезпеченим є транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] . У ході врегулювання страхового випадку з?ясовано, що згідно протоколу адміністративне правопорушення серії ААБ № 051108 та схеми ДТП до нього, повідомлення про ДТП, поданого самим водієм [PERSON] до ТДВ СК «КРЕДО» та безпосередньо свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , VIN-код автомобіля марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] , який був учасником ДТП 11.11.2021 є - [NUMBER] . Перевіркою Централізованої бази даних МТСБУ встановлено, на дату даної ДТП колісний транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] , VIN-код - [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , не був забезпечений полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно ч. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України (ділі МТСБУ) відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. Відповідно до п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до Висновку експерта № 64C22 від 20.05.2022, виконаного за дорученням МТСБУ по справі № 83738 судовим експертом Пилипенком О.С., вартість матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу марки «Kia Sorento» державний номерний знак [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування ПДВ на запасні частини складає 29 975,62 грн. Потерпілою особою [PERSON] 14.04.2022 подано до МТСБУ заяву щодо здійснення регламентної виплати із відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП. Згідно п. 9.4 ст. 9 Закону, страхові виплати за договорами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Положенням п. 36.2 ст. 36 Закону визначено, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, зобов?язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Враховуючи вищевикладені обставини, узгоджена з особою, яка має право регламентної виплати, сума відшкодування матеріального збитку, із відрахуванням ПДВ, склала 29 975,62 грн. У зв?язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону, МТСБУ здійснило узгоджену з потерпілою особою [PERSON] , на користь останнього, регламентну виплату із страхового відшкодування в розмірі 29975,62 грн., що підтверджується платіжною інструкцією N? 819887 від 24.05.2022, а отже виконало вимоги Закону. Статтею 1191 ЦК України та п. п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону, передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Окрім того, згідно платіжної інструкції N? 819959 від 24.05.2022, МТСБУ сплатило послуги за експертне дослідження, збір документів та врегулювання страхового випадку по справі N? 83738 на користь ФОП [PERSON] у сумі 1 510,00 грн. Так, положенням п. 40.3 ст. 40 Закону, МТСБУ надано право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитку у випадках, визначених у ст. 41 Закону. Згідно п. 41.4 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин події, за якими може бути проведена регламентна виплата. Таким чином, обов?язково умовою прийняття МТСБУ рішення про здійснення регламентної виплати на користь потерпілої особи є залучення відповідного експерта для встановлення розміру збитку. Виконання вказаних робіт є платними та оплачуються замовником, що МТСБУ визначається як наслідок шкоди, завданої особою, винною у ДТП. З урахуванням зазначеного позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 29975,62 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав заяву про розгляд справи без їх участі, за наявними матеріалами справи. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та повідомив, що відповідачем були понесені витрати на правову допомогу, докази понесення витрат, будуть подані до суду протягом п`яти днів, з дня ухвалення рішення суду. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що 11.11.2021 року о 13:45 годин [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , в районі перехрестя пр. І. Мазепи та вул. Алтайської у м. Дніпрі, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки для безпечного об`їзду перешкоди, через що допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобілем марки «Kia Sorento», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , які стояли без руху. Внаслідок ДТП автомобілі отримали технічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода. Згідно постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2022 року [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді\~позбавлення права керування транспортними засобами\~на строк\~1 (один)\~рік. Позивач зазначає, що відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода. Як зазначається в позові МТСБУ, за інформацією останнього на час дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 07 березня 2019 року представник потерпілого звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля марки «Kia Sorento» державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Колісний транспортний засіб марки «Kia Sorento» державний номерний знак [NUMBER] на дату ДТП забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АP-1812653. У ході встановлення співробітниками поліції обставин пригоди та її документування, водієм [PERSON] подано поліс обов?язкового страхування № 202654568 від 28.01.2021, реалізованого ТДВ СК «КРЕДО», про забезпеченість колісного транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] . Згідно відомостей вказаного полісу, забезпеченим є транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] . У ході врегулювання страхового випадку з?ясовано, що згідно протоколу адміністративне правопорушення серії ААБ № 051108 та схеми ДТП до нього, повідомлення про ДТП, поданого самим водієм [PERSON] до ТДВ СК «КРЕДО» та безпосередньо свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , VIN-код автомобіля марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] , який був учасником ДТП 11.11.2021 є - [NUMBER] . Перевіркою Централізованої бази даних МТСБУ встановлено, на дату даної ДТП колісний транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] , VIN-код - [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , не був забезпечений полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до Висновку експерта № 64C22 від 20.05.2022, виконаного за дорученням МТСБУ по справі № 83738 судовим експертом Пилипенком О.С., вартість матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу марки «Kia Sorento» державний номерний знак [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування ПДВ на запасні частини складає 29 975,62 грн. Потерпілою особою [PERSON] 14.04.2022 подано до МТСБУ заяву щодо здійснення регламентної виплати із відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП. У зв?язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону, МТСБУ здійснило узгоджену з потерпілою особою [PERSON] , на користь останнього, регламентну виплату із страхового відшкодування в розмірі 29975,62 грн., що підтверджується платіжною інструкцією N? 819887 від 24.05.2022, а отже виконало вимоги Закону. Статтею 1191 ЦК України та п. п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону, передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Окрім того, згідно платіжної інструкції N? 819959 від 24.05.2022, МТСБУ сплатило послуги за експертне дослідження, збір документів та врегулювання страхового випадку по справі N? 83738 на користь ФОП [PERSON] у сумі 1 510,00 грн. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, у наслідок ДТП, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією, що здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст. 41 п. 41.1 п. п. «а» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст.1.6. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом із цим, за змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц вказала, що відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Під час розгляду справи судом не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо того, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП не була забезпечена полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № 202654568. Зокрема, матеріали справи містять поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 202654568 в ТОВ «СК «КРЕДО», строк дії до 28.012.202 року, тобто останній був чинним на момент вчинення ДТП. Також судом встановлено, що згідно з перевірки чинності полісу № 202654568 на сайті МТСБУ на дату даної ДТП колісний транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» 2003, року випуску державний номерний знак [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] є діючим на 11 листопада 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 981 ЦК України, договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката), тобто з урахуванням зазначеного, страховиком було видано поліс № 202654568 від 28 січня 2021 року. Згідно ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Строк дії договору з 29 січня 2021 року по 28 січня 2022 року включно. Таким чином, вказаний договір набрав чинності. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Враховуючи вище наведене не можуть бути взяті до уваги посилання позивача, що забезпеченим є саме транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] , а не транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» державний номерний знак [NUMBER] , VIN-код: [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] , оскільки з вище наведеного вбачається, що у вказаному полісі страховиком дійсно помилково було зазначено не вірно VIN-код вище вказаного автомобіля, однак всі інші дані (Тип, марка, модель, номерний знак, рік випуску) стосовно забезпеченого ТЗ зазначено вірно, а тому зазначене спростовується вище наведеним. А відтак, відшкодування завданої шкоди повинно було відбуватись за рахунок коштів в межах ліміту страховика ТОВ «СК «КРЕДО». В цьому випадку суд враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України). Статтею 5 ЦПК України визначені способи захисту, які застосовуються судом. Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача і страхової компанії) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Таким чином, оскільки на момент вчинення ДТП відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь МТСБУ в порядку регресу відповідних документально підтверджених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, внаслідок чого в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, оскільки обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню в межах заявлених і доведених вимог. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028 грн. слід віднести за його рахунок. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed