Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

В квітні 2024 року ТДВ Страхова компанія «Експо Страхування» в особі свого представника звернулося до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 27849,22 грн, яка складається з: страхового відшкодування у розмірі 19179,77 грн, інфляційних витрат 618,35 грн, пені 7474,58 грн, 3% річних 576,52 грн та сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 19.01.2021 року у м. Херсон сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортного засобу «Renault Kangoo» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Chevrolet Cruze» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28.01.2021 року встановлено, що вищевказана ДТП сталася з вини відповідача та його було притягнуто до відповідальності ст. 124 КУпАП. Транспортний засіб «Chevrolet Cruze» д.н.з. [NUMBER] на дату настання ДТП був застрахований в ТДВ «СК «Експо страхування». Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Chevrolet Cruze» склала 47.312,15 грн. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Renault Kangoo» станом на дату настання ДТП була забезпечена в ПрАТ «УПСК». Таким чином, позивач отримав право звернутися до ПрАТ «УПСК» за компенсацією страхового відшкодування, сплаченого на користь потерпілої особи. ПрАТ «УПСК» часткового відшкодувало завданий збиток шляхом сплати на користь позивача коштів в розмірі 28.132,38 грн. Невідшкодованою сума збитку залишилась 19179,77 грн, яка відповідачем у добровільному порядку не сплачена, тому позивач змушений був звернутись до суду із цим позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.06.2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі була направлена позивачу та відповідачу. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах позову міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом опублікування оголошень про дату та час судового засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст.223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої\~статті 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в\~ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів. Статтею 14 ЦПК\~України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 19.01.2021 року у м. Херсон сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault Kangoo» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Chevrolet Cruze» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Власником транспортного засобу «Chevrolet Cruze» д.н.з. [NUMBER] є ТОВ «ТРЦ Фабрика», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Потерпіла сторона [PERSON] своєчасно повідомив страховика про настання страхового випадку, що вбачається із повідомлення про настання страхового випадку від 19.01.2021 року. Постановою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28.01.2021 року № 664/243/21 встановлено, що вищевказана ДТП сталася з вини відповідача та його притягнуто до відповідальності ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Транспортний засіб «Chevrolet Cruze» д.н.з. [NUMBER] на дату настання ДТП був застрахований в ТДВ «СК «Експо Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № ДНТ № 14/0100/20 від 15.04.2020 року. Відповідно до рахунку-фактури від 16.02.2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Chevrolet Cruze» д.н.з. [NUMBER] склала 47 312,15 грн. Згідно заяви про виплату страхового відшкодування від 08.02.2021 року ТОВ «ТРЦ Фабрика» звернулось до директора ТДВ «СК «Експо Страхування» у якій просило сплатити страхове відшкодування у розмірі 47\~312,15 грн. ТДВ «СК «Експо Страхування» 23.02.2021 року сплатило АТ, Херсон-Авто 47312,15 грн страхового відшкодування за страховим актом ДНТ №01/0100/21 від 16.02.2021 року без ПДВ про що свідчить платіжне доручення №12623 від 23.02.2021 року. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Renault Kangoo» д.н.з. [NUMBER] станом на дату настання ДТП була забезпечена в ПрАТ «УПСК» відповідно до полісу АР/8109698, яким передбачено франшизу в розмірі 2.600,00 грн. Таким чином, позивач отримав право звернутися до ПрАТ «УПСК» за компенсацією страхового відшкодування, сплаченого на користь потерпілої особи. Звітом про визначення вартості матеріального збитку від 11.02.2021 року було визначено, що коефіцієнт фізичного зносу складає 0,5009. ПрАТ «УПСК» часткового відшкодувало завданий збиток (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи) шляхом сплати на користь позивача коштів в розмірі 28 132,38 грн, про що свідчить платіжне доручення №17602 від 19.08.2021 року. Відтак, невідшкодованою залишається сума збитків у розмірі 19\~179,77 грн, яка має бути відшкодована відповідачем. Згідно заяви-вимоги про відшкодування збитків в порядку суброгації ТДВ «СК «Експо Страхування» звернулось до [PERSON] із вимогою про відшкодування різниці між виплаченим в порядку суброгації ПрАТ «УПСК» відшкодування у розмірі 19179,77 грн в добровільному порядку. Частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода заподіяна майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Суд вважає, що право вимоги, яке виникає в порядку та на умовах передбачених статтею 993 ЦК України, а також статтею 27 Закону України «Про страхування» є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення статті 1166 ЦК України є деліктним зобов`язанням. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 27 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також статтею 993 ЦК України, статтею 27\~Закону\~України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами статті 1191 ЦК України. З наведеного слідує, що до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора, до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Таким чином, до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно акту ДНТ №01/0100/21 від 16.02.2021 року перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року, провадження № 14-176цс18. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи те, що позивач виплатив суму страхового відшкодування за договором страхування потерпілому у розмірі 47312,15 грн, йому страховиком відповідача ПрАТ «УПСК» частково було відшкодовано завдані збитки у розмірі 28132,38 грн, відтак до позивача в порядку та на умовах передбачених статтею\~993 ЦК України\~та\~статтею 27 Закону України «Про страхування», перейшло суброгаційне право вимоги до відповідача щодо сплати підтвердженої належними та допустимими доказами вартості відновлювального ремонту застрахованого та пошкодженого автомобіля у розмірі 19179,77 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума страхового відшкодування у розмірі 19179,77 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних та штрафу. За несвоєчасну виплату страхового відшкодування на суму 19179,77 грн позивачем нараховано відповідачу за період з 15.04.2023 року по 14.04.2024 року 3 % річних у розмірі 576,52 грн, інфляційних втрат 618,35 грн, а також пені 7474,58 грн. Обґрунтовуючи вказані нарахування, позивач посилається на те, що оскільки він звернувся до відповідача із заявою про відшкодування шкоди 07.09.2023 року відповідач повинен був здійснити виплату страхового відшкодування в порядку суброгації. Позивачем у позовній заяві зазначено, що ним відповідачу направлялася заява-вимога про відшкодування збитків в порядку суброгації від 07.09.2023 року, проте, у матеріалах справи міститься заява-вимога про відшкодування збитків в порядку суброгації від 07.09.2021 року №238/21, відомості про її отримання чи направлення по факту, підпис відповідача про її отримання в матеріалах відсутні, заяви-вимоги про яку позивач веде мову у позовній заяві, а саме від 07.09.2023 року матеріали справи не містять. Водночас матеріали справи, також, не містять доказів, які підтверджують дату подання позивачем заяви-вимоги від 07.09.2021 року №238/21. Відсутні будь-які відмітки відповідача на тексті претензії про її прийняття, а також у матеріалах справи відсутні докази направлення такої претензії засобами поштового зв`язку. Саме лише зазначення у тексті претензії дати 07.09.2021 року не свідчить про її подання такою датою. Вказана дата - є датою створення самого документу. Відповідно до ч. 36.2.\~ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у\~статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.\~\~ Отже, позивач не подав доказів, які б надавали можливість встановити точну дату подання ним заяви про оплату страхового відшкодування та отримання її відповідачем, а тому суд позбавлений можливості вирахувати 90-денний строк зі спливом якого у відповідача виникає прострочення зобов`язань. Такі докази, на підтвердження своїх вимог щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховуються за визначений період прострочення, мав подати саме позивач, разом з тим розрахунок не може ґрунтуватись на припущеннях. Відтак, з урахуванням зазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків з підстав, що викладені у позовній заяві. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: partial