Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

15.12.2023 позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 24.04.2015. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 27.11.2018 шлюб розірвано. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення подружніх відносин з відповідачем, дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач як батько протягом тривалого часу не приймає участі у вихованні сина, з дитиною не спілкується, його розвитком, навчання та здоров`ям не опікується, матеріальної допомоги не надає, аліменти, які стягнуті з нього судовим наказом, не сплачує, станом на 01.06.2023 заборгованість по аліментам становить 27 693,87грн. Вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2024 матеріали позовної заяви передано на розгляд області за підсудністю до Березівського районного суду Одеської. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 11.03.2024 матеріали позовної заяви передано на розгляд області за підсудністю до Іванівського районного суду Одеської області. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 30.04.2024 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче судове засідання на 27.05.2024. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 27.05.2024р. за клопотанням відповідача цивільна справа передана на розгляд за підсудністю до Хортицького районного суду м.Запоріжжя. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.06.2024 цивільна справа прийнята до провадження суду, призначено судовий розгляд спочатку зі стадії підготовчого провадження у підготовчому судовому засіданні. Цією ж ухвалою витребувано з органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області висновок щодо вирішення спору. 05.08.2024 до суду від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на позову заяву, в яких відповідач позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на те, що до позовної заяви долучений розрахунок заборгованості по сплаті аліментів річної давності. Він сплачує аліменти на утримання сина відповідно до судового наказу, а заборгованість виникла через його необізнаність про перебування судового наказу на виконанні у виконавчій службі. Станом на липень 2024 згідно розрахунку заборгованість по сплаті аліментів становить 15 916,49грн., при цьому в липні він частково погасив заборгованість в розмірі 5000,00грн., на кінець липня заборгованість фактично становить 10 916,49грн. Крім цього, на неодноразові прохання поспілкуватися з сином телефоном позивачка відмовляє та пропонує йому купити сину особистий телефон. Через своїх знайомих, які мешкають в м. Синельникове Дніпропетровської області, він дізнається про життя сина. Наразі у нього немає можливості приїздити до сина в інше місто через сімейні обставини та через втраченими нормальними стосунками з позивачкою. На даний час він намагається повністю погасити заборгованість по сплаті аліментів, сплачує аліменти кожен місяць та він бажає спілкуватися та приймати участь у вихованні сина. Просить в задоволенні позову відмовити. 17.09.2024 до суду від виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області надійшов висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконкому №427/0/8-24 від 12.09.2024, яким визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його дитини [PERSON] , [INFO] 03.10.2024 та 14.10.2024 до суду від представника третьої особи - органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що за аналізом матеріалів справи неможна розцінювати поведінку відповідача [PERSON] як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , тому позбавлення батьківських прав відповідача не є доцільним. Як встановлено, наразі відповідач [PERSON] мешкає разом з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] , [INFO]., за адресою: [ADDRESS] . Спеціалістами служби у справах дітей було проведено обстеження житлових умов та складено відповідний акт. Відповідно до довідки державного виконавця від 11.09.2024 у відповідача [PERSON] заборгованість по аліментам перед позивачкою [PERSON] відсутня. За його поясненнями, після розлучення він протягом року спілкувався з сином виключно у телефонному режимі, оскільки мешкав за кордоном та можливості для зустрічей з дитиною не було. Пізніше колишня дружина перешкоджала спробам побачитися з сином, на його неодноразові звернення до позивачки про спілкування з сином телефоном, йому було відмовлено. На даний час вони мешкають в різних областях України, можливості особисто спілкуватися з сином немає, але через своїх знайомих він намагається цікавиться сином. Щодо сплати аліментів, то, починаючи з 2018 року він постійно переказував кошти на утримання сина. Після початку збройної агресії рф у 2022 році він втратив роботу та не зміг сплачувати кошти на утримання сина, тому позивачка звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. У зв`язку з цим у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка на даний момент повністю погашена. Відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків (одного з батьків) на підставах і у порядку, передбачених законом. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Несплата аліментів батьком не є доказом ухилення від участі у вихованні дитини і підставою для позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 13.11.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Третяк І.П. позов підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просить його задовольнити. Додатково пояснила, що сторони не проживають разом з вересня 2018 року і з цього часу відповідач ігнорує батьківські обов`язки, з дитиною не спілкується, хоча йому достовірно відомо, де проживає дитина. Дитина не пам`ятає його. З приводу стягнення аліментів позивачка звернулась до суду в липні 2022 року. Заборгованість виникла з червня 2023 і була погашена повністю відповідачем в грудні 2024. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків підтверджується наданими позивачкою документами та висновком органу опіки та піклування, тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області Сітало Н.М. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області Полєшко О.В. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, рішення просить прийняти в інтересах дитини за наявними матеріалами. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та представників третіх осіб. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ст.150,180 СК України батьки зобов`язані: - виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; - поважати дитину; - матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ст.141,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч.4 ст.164 СК України). Ст.171 СК України закріплює, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2015р., який розірвано рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 27.11.2018, що набрало законної сили 28.12.2018 (арк.5,7). Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який після припинення шлюбних відносин між сторонами мешкає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (арк.6,10,15). 04.07.2022 Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ №2-н/191/51/2022, ЄУН 191/1085/22, яким стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.06.2022 і до повноліття дитини (арк.9). Згідно із розрахунком державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області від 11.07.2023 заборгованість боржника [PERSON] по аліментам на користь [PERSON] станом на 01.06.2023 становить 27 693,87грн. (арк.12) Згідно з довідкою та розрахунком державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області від 10.07.2023 станом на 01.07.2023 наявна заборгованість боржника [PERSON] по аліментам на користь [PERSON] , сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 4 місяці з дня пред`явлення виконавчого документу до виконання, в розмірі 13 132,56грн. (арк.13,14). Згідно з інформацією відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №86278-1-26.1 від 11.09.2024, заборгованість боржника [PERSON] перед [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до судового наказу №191/1085/22, виданого 28.02.2023, станом на теперішній час відсутня (арк.139). Згідно з характеристикою учня 2-Б класу Синельниківського ліцею №6 [PERSON] , [INFO]., він навчається в ліцеї з 01.09.2022, зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний, уважний, рівень розвитку уваги відповідає вікові. Хлопчик скромний, веселий, товариський, стриманий, врівноважений, розсудливий та дисциплінований. Вихованням [PERSON] займається мама, вона приділяє належну увагу, підтримує тісний зв`язок з класним керівником (арк.11). Згідно з висновком органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, який затверджений рішенням виконкому №427/0/8-24 від 12.09.2024, ним визнано доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його дитини [PERSON] , [INFO] (арк.105-106). До вказаного висновку додано: - акт обстеження умов проживання, складений 16.08.2024 спеціалістами служби у справах дітей Синельниківської міської ради, відповідно до якого малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] . Будинок знаходиться в належному санітарно-гігієнічному стані, підключений до електро-, газо - та водопостачання, в ньому чисто та охайно, є усі необхідні меблі для проживання, побутова техніка, запас продуктів харчування та засобів гігієни. У дитини є окрема кімната з диваном, письмовим столом та стільцем, одяг, взуття, навчальний матеріал та телефон. Дитина забезпечена усім необхідним для нормального розвитку та проживання. Зі слів дитини, батько йому не дзвонить та не спілкується з ним, матеріально не підтримує (арк.107); - акт №273 та висновок №262 оцінки потреб сім`ї, складені 21.08.2024 спеціалістами Синельниківського міського центру соціальних служб Синельниківської міської ради, відповідно до яких [PERSON] з 2018 після розлучення з чоловіком самостійно виховує сина [PERSON] ,[INFO]., батько не приймає участі у його вихованні. Ознаки складних життєвих обставин при оцінці стану та потреб дитини відсутні, мати повністю задовольняє потреби дитини. Під час спілкування з психологом, [PERSON] повідомив, що любить матір, бабусю та дідуся, батька не пам`ятає, він з ним не спілкується (арк.109-113); - лист відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради №10-08/2505 від 03.09.2024, відповідно до якого обстежити умови проживання та з`ясувати думку [PERSON] щодо порушеного питання неможливо, оскільки при відвідуванні спеціалістами відділу 02.09.2024 за адресою: [ADDRESS] двері ніхто не відчинив, на залишене письмове запрошення до відділу [PERSON] не прибув, причини неявки не повідомив (арк.114); - лист КНП «Синельниківський центр первинної медико-санітарної допомоги Синельниківської міської ради» №386 від 03.09.2024, відповідно до якого [PERSON] не приймає участі у лікуванні дитини від народження і по теперішній день. За медичною допомогою звертається мати [PERSON] (арк.115); - характеристика вихованця Синельниківської ДЮСШ [PERSON] , відповідно до якої останній займається легкою атлетикою з 2023. За цей час зарекомендував себе як здібний, розумний хлопець. Був учасником першості ДЮСШ та обласних змагань. Мати [PERSON] приймає участь у вихованні дитини, приводить його на тренування, цікавиться його успіхами у спорті. Батько [PERSON] спортивним життям [PERSON] не цікавиться, на тренування не приводить (арк.116); - характеристика учня 3-Б класу Синельниківського ліцею №6 [PERSON] , згідно з якою він навчається в ліцеї з 01.09.2022, зарекомендував себе як старинний, дисциплінований, працелюбний, уважний учень. Має навчальні досягнення високого та достатнього рівня. Вдома створені всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини, здійснюється контроль за успішністю та поведінкою. Мати приділяє належну увагу вихованню сина. Хлопчик завжди охайний, доглянутий. Вона активно спілкується з вчителем, відвідує батьківські збори, бере участь у вирішенні громадських справ на рівні класу. Батько вихованням [PERSON] не займається, не цікавиться поведінкою та успішністю сина (арк.117). Відповідно до інформації з Єдиного державного демографічного реєстру від 18.12.2023 відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 16.08.2018 (арк.23). Відповідно до інформації Міністерства соціальної політики України від 19.01.2024 [PERSON] , [INFO] , станом на 16.01.2024 є внутрішньо переміщеною особою, фактична адреса проживання: [ADDRESS] з 02.01.2023 (арк.27). Згідно з довідкою переселенця №2330-5003243320 від 18.04.2024 [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо переміщеною особою, фактична адреса проживання: [ADDRESS] (арк.52). Відповідач [PERSON] з 14.09.2019 перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (арк.179,180). Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним 20.09.2024 спеціалістами служби у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, [PERSON] з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , як ВПО, квартира орендована. Умови проживання задовільні, наявні необхідні меблі, побутова техніка. Для дитини створені всі належні умови для проживання. Зі слів [PERSON] , колишня дружина [PERSON] забороняє спілкуватися з сином, змоги їздити до сина в м.Синельникове не має. Від сина не відмовляється, хоче з ним спілкуватися (арк.163). Згідно з письмовими поясненнями [PERSON] , наданими 19.09.2024 начальнику служби у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, після розлучення з [PERSON] у 2018 році він спілкувався з сином виключно телефоном. Можливості приїжджати не було, оскільки мешкав за кордоном. Пізніше [PERSON] не давала спілкуватися з сином. На утримання сина щомісячно перераховував кошти. Після повномасштабного вторгнення рф він втратив роботу і не зміг виплачувати кошти на утримання сина, колишня дружина подала заяву до суду про стягнення аліментів, тому виникла заборгованість. Станом на 11.09.2024 заборгованості не має. Наразі щомісячно сплачує аліменти. [PERSON] неодноразово просила його відмовитися від сина, на що отримувала відмову. Під час повномасштабного вторгнення рф [PERSON] виїжджала за кордон, сина залишала зі своїми батьками, не повідомивши його про це. До теперішнього часу [PERSON] забороняє спілкування з сином. Змоги їздити до сина в м. Синельникове не має. На даний час він одружений та має маленьку доньку. Від сина він не відмовляється. Вважає, недоцільним позбавляти його батьківських прав (арк.162). Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає позов [PERSON] необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є не лише невиконання батьками обов`язків щодо виховання дитини, а саме факт ухилення батьків від виконання цих обов`язків. Чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення». Як правило, «ухилення від виконання обов`язків» слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) особи, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборна сила, події тощо). Як зазначено в п.16 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав є виключною (крайньою) мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України), тому вона підлягає застосуванню лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, лише при наявності вини в діях батьків, з урахуванням ставлення дітей до них, а також тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. При цьому, права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення ст.8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України») У цьому ж рішенні ЄСПЛ також наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. В рішенні ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що позбавлення батьківських прав означає розірвання сімейних зв`язків між батьком (матір`ю) та дитиною, а й відтак позбавлення дитини її коріння буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Позбавлення батьківських прав за відсутності таких виключних обставин не відповідає цілям, зазначеним у ст.8 Конвенції, є невиправданим та непропорційним втручанням у право на повагу до сімейного життя. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний з`ясувати: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків запропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Так, звертаючись до суду з цим позовом, позивачка [PERSON] обґрунтовує його тим, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO]., зокрема, тривалий час не приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, з дитиною не спілкується, має заборгованість зі сплати аліментів. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою для позбавлення останнього батьківських прав, покладено в даному випадку на позивачку. Разом з тим, суд вважає, що позивачка [PERSON] в порушення вимог ст.12,13,81 ЦПК України не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно, переконливо підтверджували, що відповідач [PERSON] , маючи реальну можливість виконувати батьківські обов`язки щодо малолітнього сина [PERSON] , свідомо умисно нехтує ними, з власної волі відмовляється брати участь у вихованні та утриманні сина, що така поведінка суперечить інтересам дитини та становить для неї реальну загрозу, у зв`язку з чим він повинен бути позбавлений батьківських прав. Надані суду докази в даному випадку не є достатніми для обґрунтованості висновку про свідоме та умисне ухилення відповідача від виховання сина. Так, у даній справі з`ясовано, що сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який після припинення подружніх відносин між ними у 2018 році залишився проживати разом із матір`ю - позивачкою [PERSON] в м.Синельниково Дніпропетровської області. Відповідач [PERSON] проживає окремо, з 2018 року зареєстрований в м.Пологи Запорізькій області, яке після початку повномасштабного вторгнення рф та введення у зв`язку з цим воєнного стану в Україні є тимчасово окупованою територією України. З січня 2023 [PERSON] зареєстрований як внутрішньо переміщена особа і фактично проживав в Одеській області, з квітня 2024 - в м.Запоріжжі. Отже, малолітній [PERSON] тривалий час виховується матір`ю, остання приділяє більшу увагу організації побуту дитини, її навчальному процесу, відпочинку, лікуванню тощо, дитина має з нею більш тісний емоційний зв`язок та більшу прихильність, ніж до батька, який проживає окремо. При цьому, окреме проживання сторін в різних віддалених один від одного містах, повномасштабне вторгнення рф, вимушеність відповідача змінювати у зв`язку з цим місце свого проживання, на думку суду, вплинули на зменшення можливості відповідача як батька підтримувати особисті стосунки із сином. Крім того, доказів того, що особисте спілкування дитини з батьком припинилось в 2018 році після розірвання шлюбу, як зазначає позивачка та її представник, і що відповідач з власної волі, маючи намір не виконувати батьківські обов`язки, не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, суду не надано. Викладена в характеристиках Синельниківського ліцея №6, Синельниковської ДЮСШ та листі КНП «Синельниківський центр первинної медико-санітарної допомоги Синельниківської міської ради» інформація про те, що вихованням, навчанням, розвитком та лікуванням малолітнього [PERSON] займається тільки мати [PERSON] , батько [PERSON] до вказаних закладів не звертався, рівнем навчання, спортивними досягненнями та станом здоров`я дитини не цікавився, на думку суду, не є беззаперечним свідченням навмисного свідомого невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка [PERSON] також посилалась на тривале невиконання відповідачем [PERSON] обов`язку щодо утримання малолітнього сина, наявність заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.06.2023 в розмірі 27693,87грн. Згідно з наявними в справі матеріалами аліменти з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] були стягнуті судовим наказом Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2022, починаючи з 09.06.2022 і до повноліття дитини. Фактично вказаний судовий наказ було видано судом стягувачці [PERSON] 28.02.2023, після чого пред`явлений нею до примусового виконання в органи ДВС. Після відкриття виконавчого провадження в березні 2023 державним виконавцем здійснено нарахування аліментів за період стягнення, починаючи з 09.06.2022, що фактично і вплинуло на виникнення заборгованості по аліментам. Однак належних та допустимих доказів виникнення цієї заборгованості саме з вини відповідача, його обізнаності із виданим судовим наказом, перебуванням його на примусовому виконанні та визначеним державним виконавцем конкретним розміром аліментів, і при цьому свідомого нехтування обов`язком утримувати свою дитину, суду не надано. Також суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо утримання малолітнього сина до видачі вказаного судового наказу (фактично з 2018 по липень 2022). Жодних пояснень з цього приводу представник позивачки в судовому засіданні не надав. Станом на 11.09.2024 заборгованість у відповідача [PERSON] перед позивачкою [PERSON] по аліментам на утримання малолітнього сина [PERSON] відсутня, що підтверджується як інформацією державного виконавця, так і не заперечувалось представником позивачки в судовому засіданні. В даному випадку факт погашення відповідачем заборгованості по аліментам, на думку суду, свідчить про його спроможність та волевиявлення виконувати свої батьківські обов`язки. Отже, посилання на несплату відповідачем аліментів на утримання дитини, наявність в певний період заборгованості, як на підставу для позбавлення батьківських прав суд відхиляє, оскільки вказані обставини без доказів винної поведінки відповідача в цьому не є беззаперечним доказом умисного невиконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи рішення, суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . Згідно з ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав участь органу опіки та піклування є обов`язковою. В такій справі орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору не є обов`язковим для суду, він виконує допоміжну, рекомендаційну функцію та оцінюється судом в сукупності з іншими доказами (постанови Верховного Суду від 12.10.2022 у справі №559/1215/19, від 28.01.2021 у справі №753/6498/15). В даному випадку висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав суд вважає недостатньо обґрунтованим, він не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не просто не виконує свої батьківські обов`язки, а саме ухиляється від їх виконання, шо він самоусунувся від участі у житті сина та свідомо не бажає підтримувати особистий зв`язок з ним, матеріально утримувати і що позбавлення його батьківських прав буде відповідати якнайкращим інтересам малолітньої дитини. Також висновок не відображає позицію відповідача щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків. Як встановлено судом, такий висновок був складений органом опіки та піклування за місцем проживання малолітньої дитини фактично на підставі документів, отриманих від позивачки. Відомості про невиконання відповідачем [PERSON] батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] в акті обстеження умов проживання дитини, в акті та висновку оцінці потреб сім`ї були зазначені також зі слів позивачки. Думка відповідача при підготовці та складанні висновку не з`ясована, відомостей про його запрошення на засідання комісії із захисту прав дітей виконкому Синельниківської міської ради в справі немає. Хоча в матеріалах цієї цивільної справи, доступ до якої представник органу опіки та піклування виконкому Синельниківської міської ради мав через особистий кабінет в системі «Електронний суд», наявні письмові заперечення відповідача проти позову (надійшли до суду 05.08.2024), в яких зазначений, крім адреси його проживання, контактний номер його телефону. Позиція відповідача, викладена в цих запереченнях, органом опіки та піклування при складанні висновку також не врахована. До інформації, викладеній в листі відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 03.09.2024 щодо неможливості обстежити умови проживання та з`ясувати думку [PERSON] щодо порушеного питання, який доданий до висновку органі опіки та піклування, суд ставиться критично, оскільки відомостей про те, що [PERSON] належним чином повідомлявся про необхідність проведення таких дій, в справі немає. Як зазначено в цьому листі, спеціалісти відділу відвідали адресу: [ADDRESS] 02.09.2024, двері квартири ніхто не відчинив, залишили запрошення до відділу, але [PERSON] до відділу не прибув, причини неявки не повідомив. Однак вже наступного дня - 03.09.2024 спеціалістами відділу було складено та направлено до служби у справах дітей Синельниківської міської ради лист щодо неможливості з`ясування думки відповідача щодо порушеного питання. В той же час, суду надані і ним безпосередньо досліджені акт обстеження умов проживання відповідача, складений 20.09.2024 спеціалістами служби у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, його письмові пояснення, надані 19.09.2024 начальнику служби у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, які суд вважає належними та допустимими доказами у цій справі. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] на цей час одружений, має на утриманні ще одну малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , проживає з родиною в м.Запоріжжі в орендованому житлі, яке знаходиться в задовільному санітарно-гігієнічному стані, обладнане необхідними меблями та побутовою технікою, для проживання в ньому малолітньої дитини створені належні умови. Жодних обставин, які б свідчили про антисоціальну направленість особистості відповідача, його особливу неблагонадійність і вкрай негативну поведінку, яка б суперечила інтересам малолітнього сина [PERSON] , становила реальну загрозу його фізичному та психоемоційному стану, судом не встановлено і позивачкою не доведено. Відомості про притягнення відповідача раніше до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини (ст.184 КУпАП), як і за вчинення будь-яких інших адміністративних чи кримінальних правопорушень, в справі відсутні. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним також є ставлення батька/матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що факт невизнання відповідачем [PERSON] цього позову та наявність у нього заперечень щодо позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до сина. Як зазначив відповідач в своїх письмових запереченнях до суду та в письмових поясненнях спеціалістам служби у справах дітей Пологівської міської ради, він як батько бажає зберегти батьківські відносини із сином, спілкуватися з ним, приймати участь у вирішенні необхідних питань, але на даний час не може це реалізувати через віддаленість місця свого проживання, воєнний стан та відсутність порозуміння з позивачкою. Крім того, в силу вимог ст.171 СК України при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав слід враховувати думку дитини щодо спірного питання, якщо вона може висловити її. Зважаючи на вікову категорію малолітньої дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання її думки. З метою з`ясування думки дитини, уникаючи при цьому травмування її психіки і тиску, спеціалісти служби у справах дітей чи залучений психолог проводять невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, про результати якої повідомляють суд. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності (постанова Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №185/6994/15-ц). В силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (постанова Верховного Суду від 04.04.2024 у справі №553/449/20). Згідно з доданими до висновку органу опіки та піклування актом обстеження умов проживання від 16.08.2024, актом та висновком оцінки потреб сім`ї від 21.08.2024 така бесіда з малолітнім [PERSON] проводилась спеціалістами служби у справах дітей та психологом центру соціальних служб. Зі слів [PERSON] , він любить матір, бабуся та дідуся, з батьком не спілкується та не пам`ятає його. При цьому, дитина почувається добре, під час опитування поводився спокійно, охоче йшов на контакт. Потреби дитини задоволені повністю, ознак складних життєвих обставин не виявлено. Відомостей про те, що дитина категорично не бажає спілкуватися з батьком, вкрай негативно ставиться до нього і що подальше можливе спілкування з батьком становить реальну загрозу для благополуччя дитини, що давало б підстави стверджувати про доцільність розірвання сімейних зв`язків між відповідачем та дитиною, надані суду докази не містять. Таким чином, оцінивши фактичні обставини справи та наявні докази в сукупності, суд вважає, що у цій справі відсутні виключні обставини, за яких відповідач [PERSON] повинен бути позбавлений батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed