Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявник просить суд встановити факт постійного проживання заявника разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування заяви зазначено, що з 20червня 1959 року заявник [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. З 1996 року заявник разом із чоловіком [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] , де заявник зареєстрована і продовжує проживати до цього часу. Подружжя вело спільний побут та допомагало одне одному, заявник доглядала за чоловіком [PERSON] під час його лікування. [INFO] чоловік заявника [PERSON] помер. За життя останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить частка у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка була набута за час шлюбу, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 11 вересня 2024 року заявник [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової М.В. з питанням стосовно прийняття та оформлення спадщини. В той же день нотаріусом було надано заявнику письмове роз`яснення № 278/01-16 стосовно того, що [PERSON] пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини і також не підтверджений факт прийняття [PERSON] спадщини після померлого чоловіка [PERSON] . Крім того, нотаріусом було надано Витяг із спадкового реєстру № 78313501 від 11.09.2024 року на підтвердження відсутності заведеної спадкової справи та інших спадкоємців, які б звернулися до нотаріуса для оформлення спадщини після померлого [PERSON] . Отже, оскільки заявник і її чоловік [PERSON] на день смерті останнього були зареєстровані за різними адресами, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, заявник [PERSON] вимушена звернутися до суду для встановлення факту її постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення її прав на спадкове майно у нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, адже встановлення цього факту породжує юридичні наслідки. Посилаючись на зазначені обставини, заявник просить суд встановити факт постійного проживання заявника [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] . 05 листопада 2024 року заявник [PERSON] , в особі представника Бабенко Г.О., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1205842 від 17 вересня 2024 року (а.с.35), подала до канцелярії клопотання про долучення уточненої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, долучивши до нього відповідну уточнену заяву (а.с.29-30, 31-34). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 13 січня 2025 року уточнену заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами окремого провадження (а.с.38). У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, про дату, час і місце проведення судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином (а.с.39), про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник заявника [PERSON] - адвокат Бабенко Г.О. підтримали заявлені вимоги, з підстав зазначених у заяві, та просила суд заяву задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній, та надані докази. Представник заінтересованої особи Запорізької міської ради Мірошниченко О.О., яка діє на підставі довіреності від 22.05.2024 року (а.с.47), будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (а.с.41, 45, 48), у судове засідання повторно не з`явилася. При цьому, представник надіслала на адресу суду через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. Просить ухвалити рішення на підставі вимог чинного законодавства (а.с.46). Допитана в якості свідка по справі [PERSON] , яка являється сусідкою заявника, пояснила суду, що вона з 1964 року і по цей час проживає у квартирі [ADDRESS] . При цьому зазначила, що коли вона у 1964 році переїхала до вказаного будинку, то заявник разом із чоловіком вже проживали у квартирі [ADDRESS] . Протягом всього цього часу заявник [PERSON] і її чоловік [PERSON] постійно по день смерті останнього проживали разом за вказаною вище адресою. Допитаний в якості свідка [PERSON] , який також являється сусідом заявника, пояснив суду, що попри велику різницю у віці із померлим [PERSON] він товаришував із останнім. Підтвердив, що заявник [PERSON] і померлий [PERSON] постійно проживали разом, по день смерті останнього, у квартирі [ADDRESS] . Заслухавши пояснення представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 червня 1959 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] 20.06.1959 року, виданим Звенигородським р/б РАЦС Черкаської області, відповідний актовий запис № 72 (а.с.10). Отже, судом встановлено, що заявник [PERSON] дійсно є дружиною [PERSON] . Заявник [PERSON] в період часу з 13.05.2015 року і по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом Департаменту адміністративних Запорізької міської ради від 06.11.2024 року, наданим на запит суду (а.с.36). Заявник зазначає у заяві, що незважаючи на різні адреси місця реєстрації, подружжя проживало разом за однією адресою: [ADDRESS] , починаючи з 1996 року по день смерті чоловіка заявника [PERSON] . Зазначена обставина підтверджується, зокрема, наступними письмовими доказами. Так, у медичній карті амбулаторного хворого [PERSON] , яку заповнено Комунальною установою «6 міська клінічна лікарня» 13.01.2017 року, в графі місце проживання хворого зазначено адресу: [ADDRESS] (а.с.21). У вказаній медичній карті амбулаторного хворого міститься заява, яку складена [PERSON] на ім`я головного лікаря Комунальної установи «6 міська клінічна лікарня» про те, що він зареєстрований у Комунарському районі міста Запоріжжя по вулиці Радгоспній, проте, просить надати йому дозвіл на обслуговування у вищевказаній лікарні, оскільки він проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). У декларації № 0001-28Х9-НРА0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, від 15.12.2022 року в графі адреса фактичного місця проживання або перебування пацієнта [PERSON] , [INFO] , вказано адресу: [ADDRESS] . Довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом вказано [PERSON] (а.с.18). Із змісту акту про факт спільного проживання, складеним сусідами заявника [PERSON] і [PERSON] , вбачається, що [PERSON] і його дружина [PERSON] спільно проживали за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2005 року по [INFO] , тобто по момент смерті [PERSON] (а.с.19). Відповідно до акту про факт спільного проживання, складеним сусідами заявника по справі [PERSON] та [PERSON] , померлий [PERSON] і його дружина [PERSON] спільно проживали за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 1996 року по 25.03.2023 року, тобто по момент смерті [PERSON] (а.с.20). 11 вересня 2024 року заявник [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової М.В. з питанням щодо надання роз`яснення порядку прийняття спадщини та оформлення спадкових прав після померлого [INFO] [PERSON] . В той же день заявнику [PERSON] було надано приватним нотаріусом письмове роз`яснення № 278/01-16 від 11.09.2023 року стосовно того, що [PERSON] у встановлений законом строк заява про прийняття спадщини не подавалась, спадкова справа не заводилась. Судове рішення про підтвердження фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном також не виносилось, що свідчить про неприйняття заявником спадщини. Разом з тим, оскільки за таких обставин неможливо оформити спадщину, заявнику запропоновано звернутися до суду з заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, або ж встановити факт прийняття спадщини у судовому порядку (а.с.16). Відповідно до Витягу із спадкового реєстру № 78313501 від 11.09.2024 року, спадкова справа після померлого [PERSON] не заводилась (а.с.17). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом п. 5) ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно частин 1. 2 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому, встановлення таких фактів можливе за умови, що вони породжують юридичні наслідки для заявника. Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року визначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо. Як встановлено судом, заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини з метою подальшої реалізації права на спадкування. За правилами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частин 1, 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець для вступу у права на спадкування має прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За правилами статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Статтею 1270 ЦК України встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 01 липня 2020 року в справі № 222/1109/17 / провадження № 61-43496св18/, а також у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про доведеність факту постійного проживання заявника [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, а тому заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved