Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

20.09.2024 позивачка звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Службу у справах дітей Диканської селищної ради надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що у період з 19.05.2007 по 10.01.2012 вони з відповідачем перебували у шлюбі. У шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 10 січня 2012 року шлюб між сторонам розірваний. Цим же рішенням суд ухвалив стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.12.2011 і до досягнення дитиною 18 років. 08 вересня 2023 року позивачка уклала шлюб та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Як зазначила позивачка, починаючи із моменту народження дитини відповідач почав ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, життям та поведінкою сина не цікавився, спроб встановити з дитиною будь-який контакт не здійснював, матеріально дитину не забезпечував і не забезпечує. Позивачка не зверталася з виконавчим листом про стягнення аліментів, оскільки забезпечувала дитину самостійно, притримуючись думки, щоб в подальшому житті не було підстав для будь-яких докорів з боку відповідача щодо того, що він утримував дитину, а тому має право просити у неї будь-яких кроків йому назустріч у майбутньому, якщо такі факти матимуть місце. Увесь час після розірвання шлюбу відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні. На даний час дитині вже 16 років, вона не знає біологічного батька та не має до нього жодних почуттів, оскільки за всі ці роки син його не бачив. У зв`язку з цим позивачка хоче позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 15.10.2024 відкрито провадження у даній справі; постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву; в силу вимог статті 19 Сімейного кодексу України залучено до участі у справі у якості органу опіки та піклування «Службу у справах дітей» Диканської селищної ради для подання письмового висновку щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На виконання вимог судової ухвали органом опіки та піклування до суду поданий Висновок від 28.11.2024 за №486 про можливість позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 05.12.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 14.01.2025 та через неявку сторін розгляд справи відкладений до 12.02.2025. Позивачка у судове засідання прибула, позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити, пояснила, що після розлучення відповідач з сином не спілкувався, матеріальної допомоги чи моральної підтримки не надавав, навіть не знає як виглядає син та де він навчається, на даний час син не має бажання спілкуватись з батьком, висловлював наміри змінити по батькові. Також повідомила, що за період розгляду справи у суді вона спілкувалась з відповідачем щодо предмету позову, але відповідач будучи обізнаним про дати судових засідань жодного разу до суду не прибув, що на думку позивачки свідчить про його безвідповідальну поведінку та небажання спілкуватись з нею та сином. Відповідач відзиву на позов не подав, у судові засідання, проведені як під час підготовчого провадження, так і під час розгляду справи по суті, не прибув, про причини неявки суд не повідомляв, про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, частину судових повісток відповідач отримав особисто, частина судових повісток повернута на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку про відсутність адресата, що свідчить про повідомлення відповідача відповідно до приписів статті 128 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.10.2007. Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 10.01.2012 розірвано шлюб, укладений між сторонами у справі, та з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина. Відповідно до довідки № 30, наданої Сумським відділом державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області 07.01.2025, заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.01.2025 становить 265684,85 грн. Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади неповнолітній син сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю. Відповідно до характеристик, наданих Опорним закладом «Диканський ліцей імені М.В.Гоголя» Диканської селищної ради Полтавської області № 281 від 12.08.2024 та Шишацьким ліцеєм Полтавської обласної ради № 01-16/203 від 15.08.2024 за періоди навчання у вказаних закладах батько [PERSON] жодного разу не з`являвся у навчальних закладах та не цікавився успішністю сина, на зв`язок з класними керівниками не виходив. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовного його дитини [PERSON] , позивачка посилається, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться його здоров`ям, не забезпечує дитину матеріально, взагалі не спілкується із сином. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абзацом другим пункту 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Таким чином позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини як підстава для позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування з боку своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У ході розгляду даної справи судом встановлено, що з моменту розірвання шлюбу батько дитини ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] , не цікавився його життям, розвитком, навчанням, досягненнями, здоров`ям, не приймав участі у його вихованні, не надавав матеріальної допомоги, тобто фактично усунувся від будь-якого спілкування з сином. Більш того будучи обізнаним із предметом спору відповідач своєю пасивною поведінкою довів, що не має наміру заперечувати вимоги, заявлені у позові. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дитини, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток сина. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Нормами статей 12, 13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд з урахуванням інтересів дитини, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, доходить висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, а тому наявні підстави для позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Згідно частини другої статті 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивачці за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved