Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

У грудні 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №5299 від 09.03.2021, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення на користь ТОВ "Фінансова компанія "Аланд" з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № R53100337606В від 28.09.2012 в розмірі 23895,96 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,40 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 28.09.2021 між позивачем та акціонерним товариством "ВТБ БАНК" укладено кредитний договір №R53100337606В, за умовами якого позичальнику надано кредит. Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ "ВТБ БАНК" на підставі договору відступлення прав вимоги від 21.03.2014 є товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал", правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору про відступлення прав вимоги від 02.10.2019 є товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АЛАНД". З сайту "Автоматизована система виконавчого провадження" позивачу стало відомо про внесення до реєстру боржників інформації щодо нього в зв`язку з вчиненням дій у виконавчому провадженні №64989206. 09.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис №5299 про стягнення на користь стягувача: ТОВ "ФК "АЛАНД" з боржника [PERSON] заборгованість за кредитним договором №R53100337606B від 28.09.2012 в розмірі 23 895,96 грн. У подальшому на підставі вищезазначеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження, накладено арешт на всі рахунки боржника та звернуто стягнення на заробітну плату. Позивач вважає, що виконавчий напис є протиправним, таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання або витребування у стягувача документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При винесенні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувалася ст.87-91 ЗУ "Про нотаріат" та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за № 1172 (зі змінами внесеними постановою КМУ від 26.11.2014 № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", яка постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 визнана незаконною та нечинною). Відповідно до інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, можна встановити, що виконавчий напис вчинено на копії кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено, тобто документально доведено, що виконавчий напис вчинено на документі, який не передбачений переліком №1172. У зв`язку з цим, вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору, який не посвідчено нотаріально, свідчить про незаконність такого виконавчого напису. Також, позивач жодних вимог про стягнення боргу від відповідача не отримував. Враховуючи наведене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №5299 від 09.03.2021, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення на користь ТОВ "Фінансова компанія "Аланд" з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №R53100337606В від 28.09.2012 в розмірі 23 895,96 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,40 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Ухвалою суду від 19.12.2024 відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник у судове засідання не з"явилися, останній надав суду письмове клопотання, в якому просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з"явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Мельник Ю.А. у судові засідання не з"явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв від нього на адресу суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. в судове засідання, призначене на 07.01.2025, 23.01.2025, не з"явилася, до суду повернулися конверти про невручення судової повістки у зв"язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою, а другий за закінченням терміну зберігання. У судове засідання, призначене на 13.02.2025, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. не з"явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. З викладених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки позивач та представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За правилами ст.ст.15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено та вбачається з кредитного договору №R53100337606В від 28.09.2012, укладеного між публічним акціонерним товариством "ВТБ БАНК" та [PERSON] , що останньому надано кредит в сумі 15000 грн. Нотаріального посвідчення договір не містить (а.с.14-16). 09.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № R53100337606В від 28.09.2012, укладеним з АТ "ВТБ БАНК", правонаступником усіх прав та обов"язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 210314нв від 21.03.2014 є ТОВ "ФК "Кредит-Капітал", правонаступником усіх прав та обов"язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 02.10.2019 є ТОВ "ФК "Аланд", заборгованості за кредитним договором №R53100337606В від 28.09.2012. Строк платежу за кредитним договором №R53100337606В настав, а боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 12.10.2019 по 05.02.2021. Сума заборгованості складає 23 395,96 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 15 000 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 8 395,96 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача у розмірі 500 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню - 23 895,96 грн. (а.с.17). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 64989206 від 30.03.2021 та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника серії ВП №64989206 від 08.04.2021 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Ю.А., відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №5299, виданого 09.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Аланд" заборгованості в розмірі 23 895,96 грн. та звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] (а.с.18-19). Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У даній постанові визначено, що стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою КМУ від 26.11.2014 № 662 Перелік документів доповнено після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову КМ України № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення - 22.02.2017. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до п.1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. У п.3.2 Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, а п. 3.5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~\~Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Судом встановлено, що кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріусом. Таким чином, вчиняючи 09.03.2021 виконавчий напис приватний нотаріус Головкіна Я.В. неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови №662, яка на той час уже була нечинною згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 21 березня 2017 року № 23. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: "Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника". З вказаною позицією погодилась і Велика Палата Верховного Суду, про що зазначено у постанові від 21.09.2021 у справі №910/10374/17. Зазначене дає підстави для визнання спірного виконавчого напису приватного нотаріуса Головкіної Я.В. від 09.03.2021 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та Переліку документів затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Як зазначено в ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначено, що затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16. Рішенням Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30.09.2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення, тощо. Вибір форми та суб`єктів надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат з надання правничої допомоги (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги, додатковий договір до договору та рахунок від 30.10.2024. Згідно п.4.3 додаткової угоди сторони погодили, що сума гонорару, якщо вона передбачена договором, сплачується на користь адвоката протягом 10 днів з моменту набуття рішенням суду по справі законної сили або набуття відповідних обставин, що є підставою для сплати гонорару. Отже, [PERSON] зобов"язується сплатити адвокату Працевитому Г.О. гонорар в розмірі 7 000 грн. протягом 10 днів з моменту набуття рішенням суду по справі законної сили. Враховуючи, що позивачем надано суду докази щодо конкретних видів та вартості правничої допомоги, а відповідачем неспівмірності витрат не заперечувалось, суд вважає, що [PERSON] надані належні докази на їх підтвердження, а тому вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги в розмірі 7000 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позов задоволено повністю, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн., суд стягує з відповідача на користь держави.

Outcome: approved