Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія\~"Європейська\~агенція з\~повернення боргів"\~ звернулося\~до суду\~із позовом\~до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 9745675324 від 13.10.2021 в розмірі 24901.01 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту\~14389.75 грн, заборгованість за відсотками\~1.13 грн, заборгованість за комісією\~10510.13 грн. Крім того, просить стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Посилається на те, що 13.10.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 9745675324. На підставі Договору відступлення прав вимоги, укладеного 07 жовтня 2016 року первісним кредитором право вимоги за вищезазначеним кредитним договором перейшло до Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК». 26.06.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу № НІ/11/20-Ф, відповідно до якого право вимоги за договором перейшло до позивача. Заборгованість відповідача за Кредитним договором № 9745675324 від 13.10.2021 року становить 24901.01 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту\~14389.75 грн, заборгованість за відсотками\~1.13 грн, заборгованість за комісією\~10510.13 грн. 09.01.2025 року було відкрито провадження по даній справі і справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати за відсутності представника на підставі наявних у справі доказів та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. про місце, день та час слухання справи належним чином повідомлена шляхом направлення рекомендованого повідомлення на адресу місця її проживання та місця реєстрації. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без її участі не надала, не подала відзиву на позов. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З письмової згоди представника Позивача Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 13 жовтня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 9745675324, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 17409.00 грн строком на 36 місяців. Умови сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту передбачені в підписаному відповідачем паспорті кредиту № 9745675324, процентна ставка при наданні кредиту 7% від суми кредиту, щомісячна процентна ставка 2.70% від суми кредиту, а також визначений графік платежів, що підтверджується наданими копією кредитного договору 9745675324 від 13.10.2021, копію Паспорта кредиту ТОВ «ФК «ЦФР» № 9745675324, копію Заяви-анкети на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с.4-7 ). 07 жовтня 2016 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» був укладений Договір відступлення прав вимоги № ТАСЦФП-10-2016 (а.с.13-14). 26 червня 2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір факторингу № НІ/11/20-Ф (а.с.15-16). Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги до Договору факторингу № НІ/11/20-Ф від 26 червня 2024 року (а.с.18), в якому зазначено про передачу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржників відповідно до доданого Реєстру прав вимоги. Разом з тим, у даному акті не зазначено кількість договорів, за якими передано право вимоги та на яку загальну суму (дані місця не заповнені у Акті). Згідно витягу з Реєстру Прав Вимоги (а.с.17), в якому зазначено про передачу позивачеві за Договором факторингу № НІ/11/20-Ф від 26 червня 2024 року права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 9745675324 від 13.10.2021 року. Відповідно до розрахунку (а.с.12), зробленого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», заборгованість [PERSON] за ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за період із 26.06.2024 по 30.11.2024 року становить 24901.01 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 14783.75 грн., заборгованість по відсоткам\~1.13 грн., заборгованість по комісії\~10510.13 грн. Крім того, представником позивача подані наступні докази: копію паспорта відповідача та довідки про присвоєння їй РНОКПП (а.с.8-11); копію правоустановчих та дозвільних документів позивача, докази на підтвердження повноважень представника (а.с.19-30). Будь-яких інших доказів чи клопотань про їх витребування представником позивача подано не було. Суд приймає до уваги подані представником позивача докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини між сторонами по справі виникли з договірних правовідносин, то до них слід застосувати положення Цивільного кодексу України щодо загальних положень про договір та зобов`язання, позику, кредитний договір, договір факторингу, відступлення прави вимоги. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)). За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України) Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» Договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, не зважаючи на його назву, за своєю юридичною природою, є договором факторингу. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи вищевикладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Як вбачається із поданих представником позивача доказів, право вимоги первісного кредитора (ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень») перейшло до правонаступника Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК») 07 жовтня 2016 року, задовго до укладення Кредитного договору № 9745675324 від 13 жовтня 2021 року. Отже, за Договором відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року було здійснено передачу права невизначених вимог, оскільки на момент його укладення у Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК»» не тільки було відсутнє право вимоги до відповідача, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем. За договором факторингу право вимоги є похідним від кредитного договору, тому договір факторингу не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. Оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на момент укладення Договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року право вимоги до [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі даного Договору Акціонерному товариству «ТАСКОМБАНК». Оскільки АТ «ТАСКОМБАНК» право вимоги до [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі Договору факторингу № НІ/11/20-Ф від 26 червня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Таким чином, року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за Кредитним договором № 9745675324 від 13 жовтня 2021 року, укладеним між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». У зв`язку з наведеним, хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17). Правовідносини - одна з основоположних категорій права, структуру якої складають: учасники або суб`єкти правовідносин (особи, які беруть участь у правовідносинах); об`єкти правовідносин (немайнове або майнове благо, стосовно якого виникає певний зв`язок між суб`єктами правовідносин); зміст правовідносин (суб`єктивні цивільні права та суб`єктивні цивільні обов`язки їх учасників). Існування правовідносин неможливе за відсутності одного (або декількох) зі складових елементів їх структури. Договір є однією з підстав виникнення правовідносин. Договір установлює суб`єктний склад конкретних правовідносин, а також їх зміст. При цьому визначення предмета договору (об`єкта, з приводу якого такий договір укладається) у його змісті виступає обов`язковою умовою для породження обумовлених договором правових наслідків. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Дана позиція висловлена ВП ВС у постанові від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20. І хоча справа, яку розглядала ВП ВС, стосувалася інших правовідносин, суд вважає за можливе та доцільне взяти до уваги висновки, які стосуються лише підстав та умов заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. У розрізі викладеного, враховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт набуття ним права грошової вимоги відносно [PERSON] за Кредитним договором № 9745675324 від 13 жовтня 2021 року, і як наслідок, права звертатися до суду з даним позовом. Відтак, із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного, відповідно до ст. 512, 514, 517, 519, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: dismissed