Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

13.08.2024 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 31.03.1998 року на Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі за №295-Н/98. В обґрунтування позову зазначено, що 31.03.1998 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований на Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі №295-Н/98. Згідно умов договору вона купила у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєструвала у Криворізькому бюро технічної інвентаризації, про що 03.04.1998 року зроблено запис в реєстрову книгу за КН №3 ПВ сторінка №45 запис №45, що підтверджується написом та печаткою на договорі купівлі-продажу нерухомого майна за №295Н/98. Умови договору сторонами виконані, але оскільки договір не був нотаріально посвідчений, на теперішній час вона не має можливості розпорядитися вказаним нерухомим майном, оскільки нотаріуси відмовляють у оформленні договору- купівлі - продажу, в зв`язку з чим вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом. 17.09.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 14.11.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, відзив не надала. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків. З матеріалів справи судом встановлено, що 31 березня 1998 року на Криворізькій філії Придніпровській товарній біржі [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна за №295-Н/98, згідно якого придбала трьох кімнатну квартиру загальною площею 63,0 кв.м., жилою площею 43,6 кв.м., яка знаходиться на 3-му поверсі 9-ти поверхового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності за вказаним договором купівлі - продажу зареєстровано в Криворізькому бюро технічної інвентаризації, про що 03.04.1998 року зроблено запис в реєстрову книгу за КН №3 ПВ сторінка №45 запис №45, що підтверджується написом та печаткою на договорі купівлі-продажу нерухомого майна за №295-Н/98 (а.с.4). Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, оскільки спірний договір укладений 31 березня 1998 року, то до спірних правовідносин слід застосовувати норми ЦК Української РСР. Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Відповідно до ст. 41 ЦК Української РСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. За загальним правилом, визначеним у статті 47 ЦК Української РСР, договори купівлі - продажу нерухомості підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. На час укладання спірного договору був чинним Закон України «Про товарну біржу». Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. При вчиненні договору купівлі - продажу нерухомого майна дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України на момент його вчинення. Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 522/50/16-ц провадження № 61-656св18 відмовив у задоволенні касаційної скарги про скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанції, якими задоволено позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі - продажу квартири, укладеного на товарній біржі. Свою постанову Верховний Суд мотивував тим, що на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, крім норм Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року, чинним був Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого правочини, зареєстровані на біржі, надалі нотаріальному посвідченню не підлягають. Тобто, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Суди при розгляді цієї справи установили, що при вчиненні договору купівлі - продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України на момент його вчинення. Отже, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, відповідно до яких сторони при укладання 31.03.1998 року спірного Договору купівлі - продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі, суд вважає доведеним, що при вчиненні договору купівлі - продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України на момент його вчинення. За таких підстав, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved