Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

18.02.2022 року позивач звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з цим позовом до відповідачів. Згідно з розпорядженням голови Верховного Суду від 15.03.2022 року №8/0/9-22 територіальна підсудність справ Краматорського міського суду Донецької області змінена на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська. Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22.04.2024 року позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за теплову енергію за період з 01.10.1998 по 31.10.2021 в сумі 55\~594,51 грн., три відсотки річних за цей же період у розмірі 10\~709,68 грн., інфляційні витрати за цей же період у розмірі 67\~559,31 грн., разом 133\~863,50 грн., вирішено питання про судові витрати. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18.12.2024 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2024 року у вказаній справі скасовано; призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» зазначено, що квартира [ADDRESS] , який приєднано до системи централізованого теплопостачання, споживачами якої є відповідачі. На підприємстві позивача на ім`я відповідального наймача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , що відповідає вищевказаній квартирі та відповідно до якого нараховується плата за теплову енергію. Зареєстрованими особами у вказаній квартирі відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих осіб Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради №68995 від 09.12.2021 року є [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача зазначає, що відповідачі використали надану Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» послугу для задоволення власних потреб, однак неналежно виконували обов`язки по сплаті послуг з теплопостачання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за теплову енергію за період 01.10.1998 року до 31.10.2021 року в сумі 55 594,51 грн.; 3% річних за період з 01.10.1998 року до 31.10.2021 року 10 709,68 грн.; інфляційні втрати за період з 01.10.1998 року до 31.10.2021 року 67\~559,31 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ОКП «ДТКЕ» заборгованість за теплову енергію за період з 01.10.1998 року до 31.10.2021 року в сумі 55 594,51 грн.; 3% річних за період з 01.10.1998 року до 31.10.2021 року 10 709,68 грн. ; інфляційні втрати за період з 01.10.1998 року до 31.10.2021 року 67\~559,31 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явилася. Через систему «Електронний суд» надіслала заяву, в котрій просила провести розгляд справи без її участі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. В заяві про перегляд заочного рішення представник відповідачів, адвокат Король В.Р., зазначив, що [PERSON] та [PERSON] у лютому 2022 року виїхали за межі Донецької області у зв`язку з початком повномаштабного вторгнення російської федерації на територію України. Також зазначено, що у позовній заяві представником ОКП «Донецьктеплокомуненерго» відзначено,\~щовідповідачі використали надану ОКП «Донецьктеплокомуненерго»послугу для задоволення власних потреб, однак неналежно виконували обов`язки по сплаті послуг з теплопостачання, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість за теплову енергію за період з 01.10.1998 року до 31.10.2021 року в сумі 55 594,51 грн.; 3% річних за період з 01.10.1998 року до 31.10.2021 року 10 709,68 грн.; інфляційні втрати за період з 01.10.1998 року до 31.10.2021 року 67559,31 грн. Таким чином, представник позивача просив стягнути заборгованість більш ніж за 23 роки, що, на думку представника відповідачів, суперечить, чинному законодавству. Зазначає, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго»подано позовну заяву з пропущеним строком позовної давності. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] станом на час подачі позовної заяви, 18.02.2022 року, проживали за адресою: [ADDRESS] , рахувалися абонентами Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» та мають особовий рахунок № [NUMBER] . Вказане підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих осіб Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради №68995 від 09.12.2021 року (а.с.15) та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.04.2022 року №1306-5001396819, згідно котрої станом на момент видачі довідки, 27.04.2022 року, відповідач [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення, оскільки позивач фактично надавав відповідачам послуги з опалення, а відповідачі користувались даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлялись від них З довідки про заборгованість за особовим рахунком [PERSON] вбачається, що відповідачі мають заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 133\~863,50 грн., з котрих: 55 594,51 грн. - заборгованість за теплову енергію за період з 01.10.1998 року до 31.10.2021 року; 10 709,68 грн. - 3% річних за період з 01.10.1998 року до 31.10.2021 року; 67\~559,31 грн. - інфляційні втрати за період з 01.10.1998 року до 31.10.2021 року. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21 серпня 2019 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, але відповідач несвоєчасно оплачує спожиті комунальні послуги. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 13 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Наведене свідчить, що між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідачі ними користуються. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Тобто, докази, які відповідачі повинні подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу невизнання позовних вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість по оплаті за теплову енергію виникла з жовтня 1998 року і розрахована по жовтень 2021 року. У заяві про перегляд заочного рішення представником відповідачів зазначено про пропуск позивачем строку строк позовної давності. Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст. 261 ЦК). З урахуванням наведеного, суд вважає, що заборгованість по оплаті послуг за користування тепловою енергією слід розраховувати за період з лютого 2019 року по жовтень 2021 року, у зв`язку з чим борг відповідачів перед позивачем за вказаний період становить 21\~070,90 грн. Вимоги позивача про стягнення з відповідачів інфляційних збитків в розмірі 67\~559,31 та 3% річних в розмірі 10\~709,00 грн. за період з жовтня 1998 по жовтень 2021 року, підлягають задоволенню частково. Як роз`яснив Верховний Суд України в постанові від 16.12.2015 року, у справі №6-2023цс15, закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними, а також інфляційне збільшення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, наданого позивачем, розмір інфляційного збільшення суми заборгованості складає 67\~559,31 грн. та 3% річних у розмірі 10\~709,00 грн., за період з жовтня 1998 по жовтень 2021 року. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки судом застосовано строк позовної давності до стягнення основної суми боргу за період з жовтня 1998 року по січень 2019 року, то на суму платежів за вказаний період не може нараховуватися індекс інфляції та 3 % річних. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. У випадках, коли відшкодуванню підлягає сума, яка складається із платежів, які необхідно зробити в різні періоди, кожен платіж збільшується на величину індексу інфляції за відповідний період, а результати додаються. При цьому, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення здійснено с 1 по 15 число відповідного місяця, то інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. Таким чином, інфляційне збільшення суми боргу повинно застосовуватися за період з лютого 2019 року по жовтень 2021 року. Інфляційні нарахування на суму боргу, згідно ст. 625 ЦК України, розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу, [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період. Суму 3 % річних, які на підставі ст. 625 ЦК України, належать позивачу за прострочення відповідачкою виконання зобов`язання, належить розраховувати за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]. Як вже було зазначено вище, сума основного боргу відповідачів в межах трирічного строку позовної давності становить 21\~070,90 грн. За період з лютого 2019 року по жовтень 2021 року, сума збитків від інфляції становить 3\~956,13 грн., сума 3 % річних складає 1\~927,56 грн. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідачів необхідно стягнути солідарно на користь позивача заборгованість за надані послуги у розмірі 26\~954,59 грн., з котрих: 21\~070,90 грн. - заборгованість за теплову енергію за період з 01.02.2019 року до 31.10.2021 року; 1\~927,56 грн. - 3% річних за період з 01.02.2019 року до 31.10.2021 року; 3\~956,13 грн. - інфляційні втрати за період з 01.02.2019 року до 31.10.2021 року. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. З урахування розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 457,18 грн. (по 228,59 грн. з кожного) - (20,14%), який є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial