Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення\~безпідставно збережених\~коштів щодо\~орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 92043,41 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що територіальній громаді м.Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності належать земельні ділянки розташовані по [ADDRESS] : кадастровий номер 4610137200:08:002:0012, площею 0,1694 га та кадастровий номер 4610137200:08:002:0013, площею 0,1603 га. Ухвалою Львівської міської ради № 1661 від 20.03.2008 року «Про користування фізичною особою-підприємцем [PERSON] земельною ділянкою по [ADDRESS] » фізичній особі-підприємцю [PERSON] передано земельні ділянки площею 0,01694 га та 0,1603 га по [ADDRESS] для обслуговування будівель і споруд майнового комплексу за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення за функцією використання - землі комерції. В подальшому, ухвалою Львівської міської ради № 1977 від 13.12.2012 року «Про користування гр. [PERSON] земельними ділянкам на [ADDRESS] », вказані вище земельні ділянки передано у користування [PERSON] , а саме: на 10 років термін оренди земельної ділянки, площею 0,1694 га (кадастровий номер 4610137200:08:002:0012) та на 5 років термін оренди земельної ділянки, площею 0,1603 га у межах червоних ліній на [ADDRESS] . Цією ж ухвалою було припинено право користування [PERSON] вказаними вище земельними ділянками, загальною площею 0,3297 га на [ADDRESS] . Вказує, що договір оренди землі з Львівською міською радою не укладався, документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою відсутні. Спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель м.Львова департаменту містобудування Львівської міської ради 28.02.2024 року було проведено обстеження земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що відповідач [PERSON] фактично використовує для обслуговування нежитлових будівель земельну ділянку комунальної власності, площею 0,1694 га з кадастровим номером 4610137200:08:002:0012 та земельну ділянку в межах червоних ліній, площею 0,1603 га з кадастровим номером 4610137200:08:002:0013 за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання вказаних ділянок у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо таких земельних. Стверджує, що за результатами зазначеного обстеження складено акт № 32 від 28.02.2024 року та відповідачу направлено лист-вимогу. Посилається на те, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 395601991 від 19.09.2024 року на спірних земельних ділянках, які були надані в оренду на строк до 13.12.2022 року та до 13.12.2017 року відповідно, розташовані об`єкти нерухомого майна: будівля складу «Н-1», загальною площею 311,7 кв.м. (реєстраційний номер майна:340261046101) на [ADDRESS] , будівлі та споруди майнового комплексу, загальною площею 270,0 кв.м. (адміністративний корпус «Л-1»,загальною площею 83,5 кв.м., складські приміщення «М-1», загальною площею 186,5 кв.м., (реєстраційний номер майна:1031032) на [ADDRESS] , які на праві власності належать [PERSON] . Відтак, відповідач є фактичним користувачем земельних ділянок по [ADDRESS] та впродовж 2021-2024 років використовувала земельні ділянки без правових підстав, орендну плату не сплачувала, хоча земельні ділянки використовуються для розміщення її майна. Згідно інформації з витягу із технічної документації про нормативні грошові оцінки земельних ділянок від 08.08.2024 року, нормативно грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 4610137200:08:002:0012) становить 3390618,13 гривень, нормативно грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 4610137200:08:002:0013) становить 3208477,49 гривень. На підставі вказаних витягів управлінням адміністрування місцевих та залучених фінансів департаменту фінансової політики Львівської міської ради було проведено розрахунок безпідставно збережених коштів (у розмірі орендної плати за землю) за користування у період з 31.07.2021 року по 01.08.2024 року земельними ділянками за адресою [ADDRESS] без оформлення права оренди на них. Згідно зазначеного розрахунку, землекористувачем [PERSON] в період з 31.07.2021 року по 01.08.2024 року було безпідставно збережено кошти у розмірі плати за землю в сумі 92043,41 гривень, яка в свою чергу мала б сплачуватись останньою у вигляді орендної плати за землю за вище вказаний період. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти щодо орендної плати у розмірі 92043,41 гривень. Відповідач не\~погодилася та\~подала відзив\~на позовну\~заяву,\~долучивши докази\~його направлення\~іншим учасникам\~справи.\~Вважає,\~позовні вимоги\~безпідставними та\~необґрунтованими з\~наступних підстав.\~Вказує,\~що Львівською\~міською радою\~їй дійсно було надано земельні ділянки, що розташовані по [ADDRESS] , з кадастровими номерами 4610137200:08:002:0012, площею 0,1694 га та 4610137200:08:002:0013, площею 0,1603 га для обслуговування будівель і споруд майнового комплексу. На спірних земельних ділянках розташовані об`єкти нерухомого майна, які їй належать. Вказує, що з метою продовження договору оренди земельної з Львівською міською радою, нею було укладено договір із землевпорядною організацією ТОВ «ГЕО ЕКО ТЕРРА» для виконання робіт у сфері землеустрою, а саме подано документи для надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою за адресою: [ADDRESS] . На сьогоднішній день технічна документація на стадії розроблення. Стверджує, що вона завжди була та є сумлінним платником податків та завжди вчасно і у повному обсязі їх сплачувала, водночас за останній період часу, зокрема, після смерті її чоловіка, COVID-19, воєнного стану, її фінансові можливості як підприємця погіршилися. Загальновідомим також є той факт, що 24 лютого 2022 року внаслідок військової агресії російської федерації проти України, на території України введено військовий стан. Дана обставина підтверджена листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 та визнано згідно чинного законодавства форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Військовий стан в країні триває і досі. На даний момент втрачено зв`язки з багатьма бізнес партнерами, порушено логістичні зв`язки, значно погіршилась кон`юнктура ринку, що в свою чергу призвело до значного зменшення доходів, отримуваних від здійснення підприємницької діяльності. Також вказує, що з самого початку військової агресії російської федерації проти України, нею було надано Львівській обласній військовій (державній) адміністрації в користування (за потреби) орендовану територію та власні приміщення на волонтерській основі. Окрім того, звертає увагу на те, що земельна ділянка площею 0,1603 га з кадастровим номером 4610137200:08:002:0013 є в межах червоних ліній та на ній заборонено проводити будь які будівельні роботи, не можна засаджувати деревами і т.д., тобто вона фактично не використовується, тому нормативно-грошова оцінка повинна суттєво відрізнятися від грошової оцінки поданої позивачем (при оцінці не були враховані понижуючі коефіцієнти). На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив позивач навів аргументи, аналогічні мотивам позову. Обставини, що викладені відповідачем у відзиві є необґрунтованими, жодним чином не спростовують позовних вимог та факту безпідставного користування відповідачем земельними ділянками. Додатково зазначено, що посилання відповідача на зміни внесені у законодавство щодо сплати оренди за землю у період воєнного стану не заслуговують на увагу, оскільки стосуються окремих видів земель, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії, на тимчасово окупованих територіях та які обласними військовим адміністраціями визначені як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди. Землі комунальної власності м.Львова не відносяться до таких, а тому за них необхідно сплачувати оренду. Правом на подання заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористалась. Позовна заява поступила до суду 04.11.2024 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 05.11.2024 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною і підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Разом з тим, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Левко С.Л. в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Разом з тим, представник відповідача подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві, просить суд відмовити у задоволенні позову. Враховуючи те, що сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи у відсутності сторін, ухваливши рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 05.02.2025 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Так, відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 395601991 від 19.09.2024 року, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серія та номер № [NUMBER] від 15.04.2014 року та свідоцтва про право на спадщину № 1444 від 19.12.2011 року набула права власності на об`єкти нерухомого майна: будівля складу «Н-1», загальною площею 311,7 кв.м. (реєстраційний номер майна 340261046101) по [ADDRESS] ; будівлі та споруди майнового комплексу, загальною площею 270,0 кв.м. (адміністративний корпус «Л-1», загальною площею 83,5 кв.м., складські приміщення «М-1», загальною площею 186,5 кв.м. (реєстраційний номер майна 1031032) по [ADDRESS] (а.с.14-16). Вказані об`єкти нерухомого майна знаходяться на земельних ділянках площею 0,1694 га кадастровий номер 4610137200:08:002:0012 та площею 0,1603 га кадастровий номер 4610137200:08:002:0013 за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0001853882024 від 02.08.2024 року, реєстрація земельної ділянки площею 0,1603 га кадастровий номер 4610137200:08:002:0013 в Державному земельному кадастрі відбулась 28.08.2008 року (а.с.24-28). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0001853852024 від 02.08.2024 року, реєстрація земельної ділянки площею 0,1694 га кадастровий номер 4610137200:08:002:0012 в Державному земельному кадастрі відбулась 28.08.2008 року (а.с.29-34). Ухвалою Львівської міської ради № 1661 від 20.03.2008 року «Про користування фізичною особою-підприємцем [PERSON] земельною ділянкою на [ADDRESS] » фізичній особі-підприємцю [PERSON] було передано у платне користування земельні ділянки площею 0,01694 га та 0,1603 га по [ADDRESS] для обслуговування будівель і споруд майнового комплексу за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення за функцією використання - землі комерції (а.с.12). Ухвалою Львівської міської ради від 13.12.2012 року № 1977 «Про користування гр. [PERSON] земельними ділянкам на [ADDRESS] », [PERSON] передано у платне користування земельні ділянки площею 0,01694 га та 0,1603 га по [ADDRESS] для обслуговування будівель і споруд майнового комплексу за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення за функцією використання - землі комерції, терміном оренди 10 років щодо земельної ділянки площею 0,1694 га (кадастровий номер 4610137200:08:002:0012) та 5 років щодо земельної ділянки площею 0,1603 га у межах червоних ліній на [ADDRESS] . Цією ж ухвалою припинене право користування [PERSON] вказаними вище земельними ділянками, загальною площею 0,3297 га по [ADDRESS] (а.с.13). З матеріалів справи вбачається, що договір оренди землі між відповідачем [PERSON] та Львівською міською радою не укладався. Вказані обставини сторонами фактично визнаються та не оспорюються. Згідно Акту обстеження земельної ділянки від 28.02.2024 року № 32, складеного спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель м.Львова департаменту містобудування Львівської міської ради, встановлено, що [PERSON] фактично використовує для обслуговування нежитлових будівель земельну ділянку комунальної власності № [NUMBER] , площею 0,1694 га з кадастровим номером 4610137200:08:002:0012 та земельну ділянку № [NUMBER] в межах червоних ліній, площею 0,1603 га з кадастровим номером 4610137200:08:002:0013 за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання вказаних ділянок у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо таких земельних (а.с.17-22). Згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № НВ-9945612502024 від 08.08.2024 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 4610137200:08:002:0012) становить 3390618,13 гривень (а.с.37). Згідно Витягу\~з технічної\~документації про\~нормативну грошову\~оцінку земельної\~ділянки №\~НВ-9945612452024\~від 08.08.2024\~року,\~нормативна грошова\~оцінка земельної\~(кадастровий\~номер 4610137200:08:002:0013) становить 3208477,49 гривень (а.с.38). Згідно розрахунку безпідставно збережених коштів (у розмірі орендної плати за землю) за користування землекористувачем [PERSON] земельними ділянками кадастровий номер 4610137200:08:002:0012, площею 0,1694 га та кадастровий номер 4610137200:08:002:0013, площею 0,1603\~га у\~межах червоних\~ліній,\~без правовстановлюючих\~документів з\~31.07.2021\~року по\~01.08.2024\~року, безпідставно збережено кошти (у розмірі орендної плати за землю) в сумі 92043,20 гривень (а.с.41-42). Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15\~ЦК України\~визначено,\~що кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Предметом позову є стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів - орендної плати за фактичне користування земельними ділянками без належних правових підстав, на яких ці об`єкти розміщені. Відповідно до ст.ст.13, 14\~Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та є об`єктом права власності українського народу, право власності на землю набувається і реалізується державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 125\~ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 182\~ЦК України встановлені такі ж вимоги щодо здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку. Відповідно до положень статті 80\~ЗК України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом статей 122, 123, 124\~ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно зі статтею 206\~ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21\~Закону України\~«Про оренду\~землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Згідно з частиною другою статті 152\~ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому, згідно з пунктом «д» частини першої статті 156\~ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Предметом регулювання глави 83\~ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212\~ЦК України особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана повернути\~потерпілому це\~майно.\~Особа зобов`язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Разом з тим, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16 (провадження № 14-77цс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19). Згідно з положеннями частини першої статті 1214\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Частина перша статті 93\~ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України). Таким чином, з огляду на те, що у зазначений позивачем період речові права відповідача [PERSON] на земельні ділянки не реєструвались, правовстановлюючі документи відсутні, договори оренди після закінчення строку дії користування земельними ділянками на підставі рішення органу місцевого самоврядування не укладались, остання не набула належних прав власності або користування щодо таких земельних ділянок, а тому, вона використовувала їх без достатніх правових підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 31.07.2021 року по 01.08.2024 року використовувала земельні ділянки без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачувала, хоча земельні ділянки використовувались для розміщення належних їй об`єктів нерухомого майна. Відповідач, як фактичний користувач земельних ділянок, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування ними, зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Згідно розрахунку представленого позивачем, недоотримана Львівською міською радою сума орендної плати за фактичне користування відповідачем земельними ділянками за період з 31.07.2021 року по 01.08.2024 року становить 92043,41 гривень. Суд погоджується із вказаним розрахунком, оскільки такий ґрунтується на вимогах Закону. Водночас аргументи та твердження відповідача щодо безпідставності позову суд відхиляє, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не впливають на обов`язок останньої користуватись спірними земельними ділянками на відповідних правових підставах та сплачувати за це оренду плату. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з [PERSON] на користь Львівської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 92043,41 гривень. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3028,0 гривень, сплата якого підтверджується відповідною платіжною інструкцією від 18.10.2024 року (а.с.11).

Outcome: approved