Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.11.2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z62.00202.004570150, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 7596,00 грн., позичальник зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і платою за кредитне обслуговування. Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 7596 грн. строком на 27.11.2020, а позичальник, відповідно, зобов`язався повернути кошти разом з іншими платежами (відповідно до «Графіку платежів») згідно з умовами цього договору. 19.12.2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023. Відповідно до п.2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами. Відповідно до п.2.1 Договору факторингу ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 22.12.2023 року, відповідно до договору факторингу № 22/12-2023, перейшло право за вище зазначеним кредитним договором, що укладений між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Вказує, що станом на 19.12.2023 року відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, станом на 19.12.2023 року у [PERSON] виникла заборгованість за договором № Z62.00202.004570150 від 27.11.2018 року в загальній сумі 13411,21 грн., яка складається з : - заборгованості за основним боргом в сумі 5527,71 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками\~2579,12 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями\~5304,38 грн. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з [PERSON] в користь позивача заборгованість в загальній сумі 13411,21 грн., яка складається з: - заборгованості за основним боргом в сумі 5527,71 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками\~2579,12 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями\~5304,38 грн. та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27.11.2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z62.00202.004570150, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 7596,00 грн., позичальник зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і платою за кредитне обслуговування. Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 7596 грн. строком на 27.11.2020, із процентною ставкою 15% річних, а позичальник, відповідно, зобов`язався повернути кошти разом з іншими платежами (відповідно до «Графіку платежів») згідно з умовами цього договору. (а.с. 6-19). Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов договору кредиту. Пунктом 1.2 договору передбачено, що Банк надає кредит у день підписання договору строком на 24 місяців. Згідно з п. 1.10 кредитного договору, за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Із паспорта споживчого кредиту вбачається, що процентна ставка відсотків річних по кредитному договору становить 15% (а.с.10). 27.11.2018 року [PERSON] власноручно підписала: заяву\~анкету; заяву про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку; договір добровільного страхування життя (а.с.13-18). Як вбачається з ордеру-розпорядження № 1 та ордеру розпорядження № 2, 27.11.2018 року АТ «Ідея Банк», на виконання умов договору кредиту, надало відповідачу грошові кошти у сумі 6605,22 грн. та кошти на страховий платіж в сумі 990,78 грн. (а.с.19). Отже, судом встановлено, що кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі, встановленому договором. З виписки по рахунку вбачається, що [PERSON] сплачувала кошти за кредитним договором, останній платіж було внесено відповідачем 08.11.2019 року (а.с.20-23). Згідно довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z62.00202.004570150 від 27.11.2018 року, заборгованість становить в загальній сумі 13\~411,21 грн., яка складається станом на 19.12.2023 року з : - заборгованості за основним боргом в сумі 5527,71 грн.;- заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками\~2579,12 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями\~ 5304,38 грн. (а.с.24) \~ \~ \~ \~В подальшому, 19.12.2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023.Відповідно до п.2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору (а.с.28-39) 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал»/Фактор було укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами.Відповідно до п.2.1 Договору факторингу ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах визначених Договором факторингу (а.с.40-48). Відтак, позивач, як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та у зв`язку із цим у неї утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в розмірі 13411,21 грн., яка складається з: - заборгованості за основним боргом в сумі 5527,71 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками\~2579,12 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями\~5304,38 грн. (а.с.24). Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № Z62.00202.004570150 від 27.11.2018 року в сумі 5527,71 грн, яка підтверджується виписками по рахунку відповідача та довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 20-24). Разом з тим, щодо правомірності вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 2579,12 грн., суд виходить з наступного. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Разом з тим, позивач не надав детального розрахунку заборгованості відсотків за користування кредитом. На підтвердження такої заборгованості за відсотками позивачем надано лише довідку-розрахунок заборгованості та виписку, які не відображають ні весь період, за який здійснювалось нарахування процентів, ні відсоткову ставку, ні залишкової суми кредиту, на яку згідно кожного кредитного договору мають нараховуватись відсотки та виписку. Судом вище вже встановлено, що банк надав відповідачу кредит у день підписання договору строком на 24 місяців, тобто до 27.11.2020 року. Із паспорта споживчого кредиту вбачається, що процентна ставка відсотків річних по кредитному договору становить 15%. Оскільки матеріали справи не містять детального розрахунку заборгованості відповідача, зокрема щодо нарахованих відсотків, судом проведено власний розрахунок заборгованості [PERSON] по відсоткам за укладеним кредитним договором за наступною формулою. \~ \~ \~ \~Період розрахунку: - з 27.11.2018 року по\~31.12.2018 року (35 днів) = 7596 грн. (сума боргу) х 15,000% (процентна ставка) / 100% х 35 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 109,25 грн.; - з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року (365 днів) = 7596 грн. (сума боргу) х 15,000% (процентна ставка) / 100% х 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1139,40 грн.; - з 01.01.2020 року по 27.11.2020 року (332 днів) = 7596 грн. (сума боргу) х 15,000% (процентна ставка) / 100% х 332 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1036,38 грн. Таким чином, загальний розмір відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 7596 грн. за період з 27.11.2018 року по 27.11.2020 року, який підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача становить 2285,03 грн. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості на нарахованими та не сплаченими комісіями у розмірі 5304,38 грн., суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, з огляду на таке. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку, що положення договору щодо обов`язку боржника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата послуги (кредитне обслуговування), які повинні надаватися безоплатно, то з відповідача не підлягає стягненню заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями за кредитним договором № Z62.00202.004570150 від 27.11.2018 року в сумі 5304,38 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за невиконання зобов`язання, встановленого кредитним договором № Z62.00202.004570150 від 27.11.2018 року, за період з 27.11.2018 року по 27.11.2020 року в розмірі 7812,74 грн., яка складається яка складається з: - заборгованості за основним боргом в сумі 5527,71 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками\~2285,03 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 7000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 року, додатковою угодою № 1/1 від 01.07.2024 року, актом прийому-передачі наданої правової допомоги № 1 від 05.09.2024 року, платіжною інструкцією № 918 від 05.09.2024 року, копією довіреності від 06.03.2024 року, копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6416 та додатком до нього (а.с.49-52,53,55,57,60-62). Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3500 грн., які слід стягнути з відповідачів на користь позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 1763 грн. 81 коп. пропорційно частині задоволених вимог (58, 25%).

Outcome: partial