Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на таке. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідач, будучи батьком, та маючи обов`язок утримувати сина до досягнення повноліття - кошти на його утримання не дає. Виходячи з викладеного, позивач просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Ухвалою Вижницького районного суду від 15.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без (виклику) повідомлення сторін. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи відзиву на позов не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з відсутністю учасників, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони являються батьками [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про народження дочки. Син сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Вказане підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов Банилівської сільської ради Вижницького району №02-12/184 від 30.12.2024. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст. 180. СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття , за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини -, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Тобто, обов`язок забезпечення дитині, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дитини, виходячи з чого, суд знаходить запрошений позивачем розмір аліментів, справедливим і можливим до стягнення із відповідача. При цьому суд виходить також із правила ч.2 ст. 182 СК України щодо того, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є здоровим, може і повинен заробляти достатні кошти на своє утримання та утримання дітей до досягнення ними повноліття. Тому суд знаходить, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого Законом для дитини відповідного віку щомісяця, що, на думку суду, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Визначену суму аліментів на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. У зв`язку з викладеним суд та зважаючи на те, що відповідач позов визнав, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв`язку з тим, що позов задоволено на користь позивача.

Outcome: approved