Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Представник ТОВ «ВІН ФІНАНС» - Романенко М.Е., за допомогою підсистеми «Електронний Суд», звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 782782 від 11.04.2019 у розмірі 37165,62 грн та понесені судові витрати.. У позовній заяві вказано, що 11.04.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] було укладенов електронній формі договір №782782про надання фінансового кредиту. На підставі вказаного договору відповідачу було надано кредит в сумі 7000 грн., строком до 11.05.2019. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 782782 від 11.04.2019 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн., а в свою чергу позичальник, не виконав умови договору про надання фінансового кредиту щодо повернення наданих коштів і внаслідок чого виникла заборгованість. Всупереч умов індивідуальної частини даного договору та вимог закону, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги №1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 24486 грн., а саме : сума основного боргу - 7000,00 грн, сума процентів - 3780,00 грн, сума прострочених процентів - 10206,00 грн, сума пені -0,00 грн, сума штрафів 3500,00 грн. 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (змінено назву Товариства, надалі - ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено Договір факторингу №1. 12 вересня 2019 року на виконання Договору факторингу № 1 від 12.04.2018 було укладено Додаткову угоду № 25 та підписано Реєстр прав вимог № 25 про те, що на умовах вищезазначеного договору Клієнт відступив Фактору Право вимоги до ряду Боржників, в тому числі до гр. [PERSON] , на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № 782782 від 11.04.2019 року, за яким ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло прав кредитора стосовно відповідача. Зазначає, що з метою укладення Договору про надання фінансового кредиту №. 782782 від 11.04.2019 року та отримання коштів, відповідач надав ТОВ «Авентус Україна» свої особисті дані, а саме: номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання. В свою чергу ТОВ «Авентус Україна» була надана Довідка про ідентифікацію позичальника, де зазначаються особисті дані відповідача, його фінансовий номер телефону, а також одноразовий ідентифікатор який був відправлений на фінансовий номер телефону відповідача із зазначенням дати банківського переказу. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором № 782782 від 11.04.2019 року - 24486,00 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних - 2206,26 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 10473,36 грн. Разом заборгованість становить - 37165,62 грн. Ухвалою від 29.10.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. 20.11.2024 від представника відповідача Розсохи В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому зокрема зазначив, що відповідачка немає заборгованості і не може мати її перед позивачем, тому що не отримувала кредиту, не укладала договору, не підписувала такого договору, ані власним підписом, ані електронним підписом, ані будь-яким іншим засобом. Позивачем не надано будь-яких доказів про укладення договору з відповідачем, ані за власним підписом, ані електронним, ані будь-яким іншим засобом. Також, відповідачка не отримувала будь-яких повідомлень про наявність у неї боргу, як від ТОВ «Авентус Україна», так і від позивача, з якими не укладала будь-яких угод. Посилання позивача до положень ЗУ «Про електронну комерцію» є безпідставним, адже позивачем не надано будь-яких доказів, як б свідчили про підписання відповідачкою будь-яких документів та надання, перерахування та отримання грошей. Позивачем не вказано навіть фінансовий номер телефону Відповідачки для встановлення чи належить цей номер відповідачці, чи здійснювались СМС з цього номеру та на цей номер від позивача. Також, відсутні будь-які докази у формі СМС, як від позивача, так і від відповідачки. Також, позивачем не надано будь-яких відомостей про сайт ТОВ «Авентус Україна» та про верифікацію особи відповідачки на сайті та підтвердження заявки на отримання кредиту. Відповідачка не надавала позивачу свої особисті персональні дані та не надавала згоди та дозволу на їх використання. Позивачем не надано належних письмових доказів видачі кредитних коштів. Просить: визнати Договір про надання фінансового кредиту № 782782 від 11.04.2019 року нікчемним; визнати відповідача неналежним відповідачем; позовну заяву позивача залишити без розгляду за відсутністю належних, допустимих та достовірних доказів. Крім того, просить суд витребувати оригінал договору та докази вручення оригіналу договору. Ухвалою суду від 26.11.2024 клопотання представника відповідача Розсохи В.В. про витребування доказів задоволено та витребувано з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» оригінал електронного примірника, з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронними підписами позивача та відповідача, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», які повинні давати змогу перевірити їх цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством, а також докази надсилання [PERSON] алфавітно-цифрової послідовності в інформаційно-телекомунікаційній системі таких документів з усіма додатками до них: договору про надання фінансового кредиту № 782782від 11.04.2019, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Ухвалою суду від 16.01.2025 з метою ґрунтовного, повного та об`єктивного вирішення справи, взявши до уваги те, що станом на 16.01.2025 витребовувані докази позивачем до суду не надано, суд повторно витребував вказані в ухвалі від 26.11.2024 докази. 06.02.2025 від представника позивача Романенка М.Е. до суду надійшло клопотання. В якому зокрема зазначив, що договір про надання фінансового кредиту № 782782 від 11.04.2019, який було надіслано разом із позовною заявою до суду, в якості додатку до позову через підсистему «Електронний суд» являється оригіналом електронного примірника договору. Більше того, даний договір навіть має активне посилання на Правила надання коштів у позику з якими [PERSON] ознайомлена, погодилась з ними та була зобов`язана неухильно їх дотримуватися: Невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», які розміщені на сайті creditplus.ua/assets/uploads/public/pravila_18.03.2019.pdf. Приймаючи умови цього Договору, Клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Також, ТОВ «ВІН ФІНАНС» повідомляє, що датою укладання Договору між Товариством і Клієнтом є дата його підписання. Договір є укладеним з моменту відправки грошових коштів Клієнту (пункт 6.2 Договору). У розділі 7 «Реквізити та Підписи Сторін» зазначено, що договір підписано електронним підписом клієнта 11.04.2019 11:28:05. Це ж саме стосується Графіку платежів. З Графіку платежів по договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 11.04.2019 вбачається, що з клієнтом [PERSON] погоджено, що датою повернення позики та сплати нарахованих відсотків є 11.05.2019, сума позики складає 7000,00 гривень, сума нарахованих відсотків - 2835,00 гривень. Разом до сплати 9835,00 гривень. З довідки вбачається, що договір № 782782 від 11.04.2019 року зі сторони позичальника було підписано електронним підписом, що створений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який сформовано автоматично на стороні Товариства та направлено позичальнику на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству (далі - одноразовий ідентифікатор) відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VІІІ. У довідці відображено персональні дані позичальника [PERSON] . Зазначено, що сума кредиту становить 7000,00 гривень, стандартна процентна ставка 1,8 % в день, одноразовий ідентифікатор 301493, фінансовий номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор +380669171809, дата переказу кредитних коштів 11.04.2019. Вважає доведеним факт підписання [PERSON] договору № 782782 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 11.04.2019 одноразовим ідентифікатором. 10.02.2025 від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій зокрема зазначив, що надані договір та правила знов не містять підпису відповідачкою. Позивачем не надано доказів про ідентифікацію особи в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції та доказів, що електронний договір укладений шляхом обміну електронними повідомленнями. Щодо електронного цифрового підпису то такий підпис з`явився тільки у 2021 році, про що є доказ повідомлення з Приватбанку на запит [PERSON] . Щодо аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів, то такого підпису у [PERSON] не було, а позивачем не надано. Доказів досягнення між сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору позивачем не надано. Інші обставини викладені відповідачкою у відзиві від 20 листопада 2014 року залишились без змін, а позивачем не спростовані. Представник позивача 10.02.2025 в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі покликаючись на заперечення викладені у відзиві та інших наданих суду поясненнях. Зокрема зазначив, що відповідачу не належить номер телефону, зазначений Довідці ТОВ «Авентус Україна», який повідомлений [PERSON] , та на який [PERSON] нібито було направлено сформований атоматично одноразовий ідентифікатор, шляхом використання якого зі сторони [PERSON] електронним підписом був підписаний договір №782782про надання фінансового кредиту. Окрім того заперечив перерахування ТОВ «Авентус Україна» будь яких коштів [PERSON] , відтак вважає договір №782782про надання фінансового кредиту неукладеним. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Згідно матеріалів справи 11.04.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 782782 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту. Згідно умов договору: сума позики складає 7000 грн; строк кредиту 30 днів; дата повернення позики (11.05.2019) вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору. Як вбачається з договору, останній підписаний електронним підписом 11.04.2019. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Позивачем не долучено до позовної заяви доказів, на підставі яких суд може дійти висновку про дотримання порядку укладення між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі договору №782782про надання фінансового кредиту. Так, на підтвердження виконання зобов`язання ТОВ «Авентус Україна» перед відповідачем за договором № 782782, позивачем не подано до суду належних та допустимих доказів факту укладення договору №782782про надання фінансового кредиту саме з [PERSON] , оскільки не доведено, що номер телефону [NUMBER] , зазначений у Довідці ТОВ «Авентус Україна», та на який [PERSON] було направлено сформований атоматично одноразовий ідентифікатор, шляхом використання якого зі сторони [PERSON] електронним підписом був підписаний договір №782782про надання фінансового кредиту, належав чи належить [PERSON] . Наданий позивачем скріншот з мобільного застосунку Getcontact, за допомогою якого Позивач має намір довести приналежність [PERSON] номеру мобільного телефону [NUMBER] , судом не береться до уваги, з огляду на наявність обґрунтованого сумніву у його достовірності, оскільки не дає можливість однозначно ідентифікувати зазначену в скріншоті особу [PERSON] як відповідача [PERSON] . Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що саме [PERSON] була ідентифікована як Позичальник, і саме нею електронним підписом був підписаний договір №782782про надання фінансового кредиту, що в свою чергу свідчить про неукладеність вказаного договору через відсутність підтвердженого позивачем волевиявлення з боку [PERSON] . Позивачем також не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про виконання первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» своїх зобов`язань щодо надання позики [PERSON] шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника [PERSON] , зокрема копій платіжних доручень про перерахування коштів, відомостей про наявність та належність картки відповідачу, виписки з рахунку відповідача та ін. Суд звертає увагу, позивачем подано Картку обліку договору (розрахунок заборгованості) за підписом директора ТОВ «Авентус Україна», однак даний доказ не підтверджує ні факт отримання кредиту, ні умови кредитування, ні суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення кредитора. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі № 209/3046/20, від 01.06.2022 року у справі № 175/35/16-ц. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 342/180/17 у постанові від 03.07.2019 року зауважила, що розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Тобто, з урахування вище вказаного, суду не доведено належними доказами, що [PERSON] укладено з ТОВ «Авентус Україна» договір № 782782 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 11.04.2019 року та отримання нею коштів у сумі 7000,00 грн за вказаним договором, на що посилається позивач. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). З огляду на зазначене суд доходить висновку, що в матеріалах справи відсутні, і не були надані суду представником позивача під час судового розгляду, будь-які належні, допустимі і достатні докази як укладення між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» договору № 782782 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 11.04.2019 року, так і перерахування кредитних коштів саме відповідачу, відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України, а отже, і про відсутність права грошової вимоги у первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до [PERSON] . Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність у ТОВ «Авентус Україна» права грошової вимоги до [PERSON] , вказане право не могло перейти до позивача, відтак суд не бере до уваги та не вважає за доцільне надавати оцінку наданих позивачем, на підтвердження переходу до нього права вимоги за договором № 782782 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 11.04.2019 року, Договору факторингу №1 від 12.04.2018 з додатковою угодою №25 від 12.09.2019 та Реєстром прав вимог до нього. Отже, позовні вимоги на основі належних, допустимих та достатніх доказів позивачем не доведено, а тому в задоволенні вказаного позову слід відмовити за недоведеністю. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, згідно положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, тож судові витрати слід залишити на позивачеві.

Outcome: dismissed