Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Виконавчий комітет Михайлівської сільської ради, як орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей, в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що громадяни [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя [PERSON] не склалося, у зв`язку з чим рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року шлюб між подружжям розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] почала проживати окремо, а малолітні діти проживають разом із батьком [PERSON] . Відповідачка [PERSON] не цікавиться життям дітей, грошової допомоги на їх утримання не надає, тривалий час офіційно не працює, живе за рахунок тимчасових заробітків. 01 грудня 2023 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини (рішення від 01 грудня 2023 року № 9/1), на якому розглядалося питання «Про неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] » та, відповідно, прийнято рішення від 05 грудня 2023 року за № 308 попередити [PERSON] про адміністративну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, а також було встановлено трьохмісячний випробувальний термін щодо неналежного виконання батьківських обов`язків відносно її малолітніх дітей. За вказаний трьохмісячний випробувальний термін [PERSON] на шлях виправлення не стала, не влаштувалась на роботу, участі в утриманні дітей не брала, їх життям та здоров`ям не цікавилася, продовжувала вживати алкогольні напої. 21 серпня 2024 року [PERSON] звернувся до комісії з питань захисту прав дітей по питанню позбавлення батьківських прав його колишньої дружини [PERSON] відносно малолітніх дітей. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 29 серпня 2024 року, розглядалося питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та 30 серпня 2024 року прийнято висновок, який було затверджено рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 30 серпня 2024 року № 200 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей. Оскільки [PERSON] проживає окремо від своїх дітей, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, не бачиться з дітьми, не проявляє інтересу до їх внутрішнього світу, орган опіки та піклування дійшов висновку, що вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від їх виконання. За таких обставин позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2024 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача Моца В.О. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - [PERSON] просив позбавити [PERSON] батьківських прав та стягувати з неї аліменти на утримання малолітніх дітей. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надходив. Відповідачка в установлений частиною сьомою статті 178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідачки, повідомленоїї належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом постановлено протокольну ухвалу про ухвалення рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог статті 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступного. Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 15 вказаного Закону батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов`язками. За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, - у розглядуваному випадку наявності факту ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дітей. Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] - батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Кам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 29 грудня 2023 року, актовий запис № 02 від 13 травня 2019 року (а.с. 9). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Кам`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 19 листопада 2020 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , актовий запис № 74 (а.с. 10). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Кам`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 19 листопада 2020 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , актовий запис № 73 (а.с. 11). Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 29 січня 2024 року (справа № 696/18/24) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 29 лютого 2024 року (а.с. 12-13). Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 05 грудня 2023 року № 308 вирішено попередити [PERSON] про адміністративну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Як вбачається з характеристики Михайлівської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 21 серпня 2024 року № 45/15-03, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом із співмешканцем [PERSON] , непрацююча та має схильність до вживання алкогольних напоїв (а.с. 15). Із характеристики Михайлівської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 21 серпня 2024 року № 347/02-09 вбачається, що [PERSON] фактично проживає в [ADDRESS] , на території села не працює; до зловживань спиртними напоями не схильний; взаємовідносини з оточуючими нормальні; порушень поведінки в громадських місцях та в побуті за ним не виявлено. Оскільки мати дітей в сім`ї не проживає, сам займається вихованням трьох дітей, одна з яких - дитина-інвалід (а.с. 16). Відповідно до медичного висновку № 24 про дитину-інваліда віком до 18 років від 30 вересня 2024 року [PERSON] , [INFO] , має захворювання (патологічний стан) "G 91.0" (а.с. 17). Із пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 07 вересня 2022 року вбачається, що [PERSON] , 2019 року народження, є дитиною з інвалідністю (а.с. 18). Із витягу № 221 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 21 серпня 2024 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Як вбачається із акту № 19/01-14 обстеження умов проживання від 27 серпня 2024 року за адресою: [ADDRESS] , в сім`ї [PERSON] , умови проживання задовільні, у всіх дітей є окремі ліжка, наявна постільна білизна, діти в повній мірі забезпечені одягом, взуттям, продуктами харчування, для дітей присутня зона для ігор та відпочинку. В результаті обстеження було з`ясовано, що [PERSON] проживає в будинку разом з трьома дітьми, які перебувають на його повному утриманні, мати дітей участі у вихованні дітей не приймає (а.с. 20). Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 30 серпня 2024 року № 200 затверджено висновок, яким визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітніх дітей позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 4-6). За змістом статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком органу опіки та піклування і вважає його достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й об`єктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, з життя дітей і відповідачки, акцентуванні уваги на невиконанні відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо дітей та ухиленні від виконання таких обов`язків. Факт неявки у судове засідання відповідачки, її незацікавленість у розгляді справи, суд розцінює як небажання останньої відстоювати і захищати свої батьківські права щодо дітей та незацікавленість у відновленні й утриманні родинних стосунків з ними. Системний аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку про доведеність у даному випадку факту умисного і свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та передбачених пунктом 2 частини першої статті 164 СК України правових підстав для застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав щодо дітей, оскільки відповідачка не приймає участі у вихованні, утриманні, фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку дітей, не піклується про їх зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові, що в сукупності створює негативний вплив на дітей і призводить до шкідливих наслідків для їх психіки та духовного розвитку. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що діти повинні зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, ураховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої, восьмої статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей, а також враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її дітей у зв`язку з ухиленням від виконання батьківських обов`язків по їх вихованню та свідомим нехтуванням своїми обов`язками. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає. Крім цього, у розглядуваному випадку втручання у гарантоване відповідачці статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до її сімейного життя здійснено згідно із законом, таке втручання не суперечить законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дітьми повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з ними, є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за свідоме невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивачем доведено ті обставини, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітніх дітей, не займається їх підготовкою до самостійного життя, не забезпечує дітям необхідного медичного догляду та лікування, харчування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з ними, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу тощо. Отже, встановлені обставини вказують на свідоме ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню малолітніх дітей, забезпеченню законних прав дітей на нормальні умови життя. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дітей, направлений на позитивний результат у долі малолітніх дітей. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц). Враховуючи, що відповідачка свідомо ухиляється від виховання своїх малолітніх дітей, матеріально не забезпечує їх, не спілкується з ними та не цікавиться їх фізичним та духовним розвитком, позбавлення батьківських прав відповідачки буде відповідати інтересам дітей, відтак суд вважає, що позовна вимога про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітніх дітей є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, суд дійшов наступного висновку. Статтею 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частинами першою, другою статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, закон покладає на відповідачку [PERSON] обов`язок утримувати малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття. Виходячи з визначеного законодавства про обов`язок батьків щодо утримання неповнолітніх дітей, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку, що розмір аліментів слід визначити, як того вимагають положення ст. 183 СК України, в єдиній частці від заробітку (доходу) матері. При цьому суд визначає аліменти в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред`явлення позову, тобто з 10 жовтня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. На думку суду, саме вищевказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані та повідомлені суду, при цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дітей та відповідатиме сталій судовій практиці щодо розміру частки доходу платника аліментів на утримання трьох дітей за звичайних умов. Суд звертає увагу, що відповідачка доказів належного виконання своїх обов`язків по утриманню дітей не надала, а тому суд дійшов висновку про їх невиконання та порушення відповідного права, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідачки коштів на утримання дітей (аліментів). Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідачка є особою працездатного віку та має можливість надавати матеріальну допомогу, а діти потребують такої допомоги. Водночас суд бере до уваги, що відповідачка доказів неможливості утримувати дітей, відомостей про незадовільний стан її здоров`я, підтвердження того, що у неї на утриманні знаходяться інші особи, суду не надала. Як передбачено ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідачки. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України. Враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі закону, виходячи із кількості і характеру заявлених позовних вимог, з відповідачки в дохід держави слід стягнути 2422,40 грн судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову. На підставі статей 7, 19, 164, 165, 166, 182, 183 СК України та

Outcome: approved