Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

У листопаді 2024 року АТ "Універсал Банк" звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ "Універсал Банк" заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 11.05.2020 станом на 25.08.2024 у розмірі 39813,86 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00грн. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 11.05.2020 відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 23000,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі. Проте взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач порушив, внаслідок чого станом на 25.08.2024 утворилася заборгованість в сумі 39813,86 грн. Вказану суму заборгованості Банк просить стягнути з відповідача на свою користь. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Банах-Кокус О.В. Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області Банах-Кокус О.В. від 09.12.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Вказана ухвала судді була направлена на адресу відповідача, за якою він зареєстрований. 20.12.2024 від відповідача [PERSON] надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи. 10.01.2025 від представника надійшли письмові пояснення, відповідно до яких просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зазначив, що усі спірні операції були здійсненні відповідачем власноруч в межах мобільного застосунку Монобанк на користь третіх осіб, крім того клієнт несе відповідальність за всі проведені операції з використанням передбачених договором засобів його ідентифікації і аутентифікації, в тому числі за несанкціоновані операції з його карткою. У анкеті-заяві, відповідачка зазначила фінансовий номер телефону [NUMBER] . З історії девайсів клієнтки вбачається, що їй належить пристрій Samsung SM-J250F, з якого вона здійснювала вхід до мобільного застосунку Монобанк. Починаючи з 23.01.2022 входи до мобільного застосунку Монобанк почалися з девайса iPhone 6sPlus. У цей час були запити ОТР паролю, після чого були вдалі входи в застосунок з коректним ПІН-кодом. Такі входи чередувалися з входом з девайса Samsung SM-J250F клієнтки. До цього моменту ОТР паролі, вірогідно, передавалися клієнткою для входу з девайса iPhone 6sPlus, що підтверджується витягом із програмного забезпечення Банку. Тобто, входи до мобільного застоснку Монобанк було здійснено завдяки успішному введенню ПІН-коду від нього, за попереднім введенням надісланого на фінансовий номер клієнта, що є неможливим без його розголошення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому, у позовній заяві представник позивача просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позовиних вимог просила відмовити у повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, здійснює розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3 ст. 16 ЦК України). Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Як вбачається з матеріалів справи, вимоги позивача стосуються порушення відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного повернення отриманих грошових коштів. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1-2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ "Універсал Банк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи відповідно копії анкети-заяви від 11.05.2020 року, відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг АТ "Універсал Банк". Позивач вказує, що відповідач зобов`язання за кредитним договором щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом систематично належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 25.08.2024 утворилась заборгованість в розмірі 39813,86грн. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, що жодного боргу перед банком не має, мають місце шахрайські дії, вчинені третьою особою. Як встановлено судом, що починаючи з 25.01.2022 року невідома особа шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки заволоділа грошовими коштами у загальній сумі 22900,00грн з банківської карти № [NUMBER] , а також на ім`я відповідача було відкрито шість мікрокредитів, чим спричинив [PERSON] матеріальних збитків. При цьому, про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку [PERSON] відразу 29.01.2022 повідомила позивача, та менеджер банку заблокував карту та відповідач у отримала нову карту "Монобанку" магазині "Експерт", що знаходиться у смт. Рокитне по вул. Зінича . 02.02.2022 [PERSON] звернулася до відділення поліції № 1 (смт. Рокитне) Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, а саме вчинення шахрайських дій з її картковим рахунком. Вказана заява була зареєстрована та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022116250000017 від 03.02.2022, витяг Єдиного реєстру досудових розслідувань міститься у матеріалах справи (а.с.97). Судовим розглядом встановлено, що в провадженні відділення поліції № 1 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області перебувало кримінальне провадження за заявою [PERSON] №12022116250000017 від 03.02.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Постановою дізнавача СД відділення поліції № 1 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області Бурого Р.В. від 21.05.2022 кримінальне провадження за заявою [PERSON] №12022116250000017 від 03.02.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, було закрито у зв`язку з відсутністю в діях невстановленої особи складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області АнтипенкоВ.П. від 03.12.2024 скаргу адвоката [PERSON] було задоволено. Скасовано постанову від 21.05.2022 дізнавача СД відділення поліції № 1 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області Бурого Р.В. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12022116250000017 від 03.02.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Матеріали кримінального провадження №12022116250000017 від 03.02.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України повернуто до відділення поліції № 1 Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області для відновлення дізнання. Короткий виклад обставин про кримінальне правопорушення, згідно заяви: 23.01.2022 близько 17 год 31 хв до [PERSON] зателефонував невідомий чоловік по мобільному номеру телефону [NUMBER] , який представився працівником служби підтримки клієнтів Монобанку та шляхом обману і проведення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволодів грошовими коштами із кредитного карткового рахунку відповідача , який відкритий у АТ "УніверсалБанк" на ім`я [PERSON] , у сумі 22900 грн, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму. На час розгляду справи відповідач визнаний потерпілим у вказаному кримінальному провадженні та триває досудове розслідування. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI "Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками" Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014року №705 (в редакції від 01.07.2021 року), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі № 686/30030/21. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: "користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними". У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: "встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк". У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження №61-17629св18) зазначено, що: "сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19), зроблено висновок, що: "у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений". Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.12.2024 (а.с.104) (кримінальне провадження № 12022116250000017 від 03.02.2022) розслідується кримінальне правопорушення за фактом шахрайських дій невідомої особи, після того, як невідома особа представилася працівником служби підтримки Монобанку, та шляхом обману заволоділа її кредитними коштами Таким чином, банком не доведено, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу знімати кредитні кошти. Згідно висновку викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2023 року (справа №686/30030/21 провадження № 61-5111св23) саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Суд дійшов висновку про те, що АТ "Універсал Банк" не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку Монобанк, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином, суд дійшов висновку про істотне порушення банком вимог Закону України "Про платіжні послуги" та умов укладеного між сторонами договору, оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком особи, які нею не замовлялися та не оформлялися, що завдало їй істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку вона має погашати, тому приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову банку про стягнення заборгованості, яка утворилась з часу незаконного зняття невстановленими особами грошових коштів з карткового рахунку відповідача. Вимоги позивача про стягнення заборгованості є безпідставними. При цьому позивач, у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України, не довів вину відповідача у вказаних операціях. На підставіст. 141 ЦПК Українисудові витрати стягненню також не підлягають.

Outcome: dismissed