Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

13\~березня 2024\~року [PERSON] \~подав доБориспільського\~міськрайонного суду\~Київської області позов, яким просив: припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2021 року по справі за № 359/4982/21, з дати подачі позову; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме - [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбу, в якому [INFO] народився син [PERSON] .. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2021 року. Даним рішенням також вирішено питання щодо аліментів на утримання дитини, оскільки на час припинення шлюбу син залишався проживати з матір`ю. З початку повномасштабного вторгнення 22 лютого 2024 року, відповідачка разом з сином виїхала до Польщі, де син перебував до 15 липня 2023 року. З припиненням додаткових соціальних виплат на дитину, в зв`язку з досягненням ним 14 років та народженням іншої дитини, відповідач вирішила відправити сина до України проживати разом з батьком. Отже, починаючи з липня 2023 року неповнолітній син проживає з позивачем та своєю бабусею в будинку по [ADDRESS] та навчається в 9 класі Бориспільського академічного ліцею імені К.Могилка. Дитина перебуває на повному утриманні батька, але не зважаючи на це, з заробітної плати позивача продовжують відраховуватись аліменти на ім`я колишньої дружини. Позивач вважає, що існують правові підстави для припинення його обов`язку щодо сплати аліментів та стягнення аліментів з відповідача, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 28 березня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 09 вересня 2024 року від представника відповідача адвоката Кордонець К.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що неповнолітній син сторін, [PERSON] до липня 2023 року дійсно проживав у Чехії разом з матір`ю. Однак, у зв`язку з особливостями освітньої системи Чехії та необхідністю здобування середньої загальної освіти сином в Україні, сторонами, як батьками дитини, спільно з неповнолітнім [PERSON] , було прийнято рішення про повернення дитини до України та подальшого його проживання з батьком позивачем [PERSON] . У зв`язку з цим, вимогу позивача про припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідача, [PERSON] визнала і не заперечувала проти задоволення. Однак, щодо вимоги про стягнення з неї на користь позивача аліментів на утримання сина, заперечила та повідомила, що має намір дане питання узгодити та врегулювати з [PERSON] в позасудовому порядку. 11 вересня 2024 року від позивача [PERSON] надійшла заява про зміну предмету позову, якою просив змінити позовну вимогу № 2 шляхом внесення змін до її формулювання щодо розміру стягуваних аліментів та викласти її в наступній редакції : стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме - [INFO] . Ухвалою суду від 02 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом і повідомленням сторін. Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи позивач до суду не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача направив до суду заяву про розгляд справи у її та відповідача відсутність, при винесенні рішення просив врахувати часткове визнання позову, викладене у відзиві. Щодо вирішення інших позовних вимог [PERSON] покладається на думку суду. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви суд вважає, що позов обґрунто-ваний та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст.\~4\~та ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» визначено, що\~суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України\~від 17\~липня 1997\~року за\~№ 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Частинами 3, 4\~ст. 12 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст.\~81,\~89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 вересня 2021 року у цивільній справі №359/4982/21 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме 08 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-14). Відповідно ч. 3\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Починаючи з липня 2023 року [PERSON] постійно проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на повному утриманні у батька. Вказане, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню, оскільки визнається сторонами і у суду відсутні сумніви щодо добровільності такого визнання. Також факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за вищевказаною адресою, а також забезпечення останньому умов проживання підтверджується актом обстеження умов проживання від 03 січня 2027 року, складеним депутатом Бориспільської міської ради Туром А.І. (а.с. 12). Згідно довідки № 41495 від 13 лютого 2024 року виданої в.о. начальника Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Письок Ю.В. встановлено, на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження АСВП №67282410, відкрите на підставі виконавчого листа № 359/4982/21 від 18 жовтня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, борг зі сплати аліментів відсутній (а.с. 15-16). Неповнолітній [PERSON] , [INFO] є учнем 9-Б класу Бориспільського ліцею імені Костантина Могилка Бориспільської міської ради Київської області. Наведене підтверджується довідкою № 285 виданою 18 жовтня 2023 року директором ліцею Томенко Л. (а.с. 11). Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2\~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення право-відношення, а також його анулювання. Згідно ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідаль-ність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~ст.179 СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно Закону, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, та лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями ч. 2, 3\~ст. 181 СК України\~визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно п.17\~постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу\~статей 267 - 271 СК України\~вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.\~Ст. 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а\~ст. 273 СК України\~додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених\~ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями\~ст. 273 СК України\~має на меті скасування їх присудження. У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дітей, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживають діти на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Актом складеним 03 січня 2024 року депутатом Бориспільської міської ради Туром А.І. стверджується, що дитина на час звернення позивача з даним позовом проживає разом з ним. Дана обставина також визнається сторонами у справі. Відповідно ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду. Окрім того, оскільки визнання цього позову відповідачем по справі не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб суд, в силу вимог ч. 4\~ст. 206 ЦПК України,\~за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову в цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповно-літнього сина [PERSON] , суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України. Згідно вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень\~ст.183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням обставин справи, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання сина обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з моменту звернення з позовом до суду\~13 березня 2024 року. Згідно\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Відтак, суд приходить переконання, що позов підлягає задоволенню. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] заявлено дві вимоги немайнового характеру, зокрема припинити стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприєм-цем, сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб (1211,20 грн.). За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. При поданні позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за немайнову вимогу, а саме про припинення стягнення аліментів. Щодо немайнової позовної вимоги про стягнення аліментів, позивач звільнений від сплати судового збору. У частині 1 ст. 142 ЦПК України зазначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги в часині припинення стягнення аліментів, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (605 грн. 60 коп.) сплаченого при поданні позову, а іншу частину судового збору (605 грн. 60 коп.) стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини необхідно стягнути із відповідачки у дохід держави (1211,20 грн.).

Outcome: approved