Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

25 жовтня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні проїздом до належного йому житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 4621283600:01:001:0072, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу металевої огорожі, хвіртки, арки для винограду, гаража та звільнити проїзд до земельної ділянки під кадастровим номером 4621283600:01:001:0072, не чинити перешкод для проходу, проїзду до земельної ділянки згідно генерального плану забудови до земельної ділянки [PERSON] по заїзній дорозі від В до Г комунальної власності Довжанської сільської ради відповідно до кадастрового плану. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться зав адресою: [ADDRESS] . У 2022 році малим приватним підприємством «Землемір» на його замовлення було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0835 га за вищевказаною адресою. У 2023 році за ним зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 4621283600:01:001:0072. Однак, його сусідка [PERSON] відмовлялася погодити межі суміжної земельної ділянки. 10 травня 2023 року відбулось виїздне засідання земельної комісії, обстежено ділянку за участю осіб, що виступають сторонами в суперечці. Крім того, відбувались ще декілька засідань представників селищної ради, однак вирішити конфлікт не вдалося. Для доступу до його земельної ділянки в [ADDRESS] передбачено спільний проїзд через суміжну земельну ділянку, яка перебуває в користуванні [PERSON] . Про наявність спільного проїзду зазначено у генплані с.Довге. Зокрема, з опису меж його земельної ділянки видно, що до належного йому господарства вказана земля загального користування (від В до Г). Вказаний спільний проїзд був предметом спору між його родичами та родичами [PERSON] ще з 1950-х років. Ще на той час встановлено, що ділянка розміром 2,5 м є дорогою, якою сторони повинні користуватися спільно. Незважаючи на вказане, [PERSON] самоправно та без погодження загородила спільний проїзд. Сусідка [PERSON] на дорозі загального користування встановила браму і спорудила дві арки для винограду, тим самим унеможливила прохід чи проїзд на авто цією дорогою. На даній дорозі [PERSON] встановила ще й гараж. Він звертався стосовно законності цієї побудови в Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю, але перевірку проведено не було через його відсутність, оскільки він не мав можливості поїхати до Києва на вимогу інспекції. Забезпечити присутність представника інспекції безпосередньо в с.Довге на земельній ділянці, що стала причиною конфлікту, інспекція не могла і в результаті його звернення залишилось без розгляду. Цим проїздом він мав би проходити до свого будинку. Цим проїздом мала би заїхати при потребі пожежна машина чи машина швидкої допомоги до його помешкання. Земельна ділянка, яка межує між його будинковолодінням і [PERSON] є землею загального користування та фактично є «тупиковим проїздом». Зазначає, що іншого шляху для того, щоб він транспортом потрапив до своєї земельної ділянки та будинку - немає. Внаслідок блокування проїзду (встановлення воріт) земельної ділянки загального користування, позначеної як «проїзд тупиковий» на генплані, проїзд автомобільним транспортом до належної йому земельної ділянки не забезпечується. Він не має можливості пройти та проїхати до свого городу, в тому числі тачкою доставити до свого будинку овочі, зібрані на городі. Таким чином, йому обмежено доступ до власного будинку. На його зауваження та зауваження членів комісії [PERSON] добровільно не має наміру усунути перешкоди. Крім того, дозвіл сільської ради чи іншого уповноваженого органу на встановлення огорожі не отримано, отже облаштування огорожі проводились [PERSON] незаконно, самочинно на території земель загального користування, які повинні перебувати у загальному користуванні. На землі загального користування [PERSON] розташовувала і гору каміння, і дрова, і виливала воду - хазяйнувала так, ніби це її власність. Факт самовільного захоплення дороги загального користування внаслідок спорудження на ній огорожі і гаражу зафіксований співробітниками Меденицької селищної ради під час виїзного засідання. У 1978, 1993, 2019 роках теж відбувались засідання представників селищної ради стосовно вирішення спірного питання про дорогу загального користування, оскільки цей конфлікт виник дуже давно ще між родичами [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що землі загального користування (дороги, вулиці, проходи) виконують суспільні функції на користь всьому населенню, та покликанні для забезпечення належних умов життя мешканців територіальних громад відповідного населеного пункту, ці землі, є землями із спеціальним статусом, відповідно до якого така категорія земель не може бути передана у власність, так як вони виконують іншу суспільно-корисну функцію. Спірна дорога належить територіальній громаді с.Довге, вона не знаходиться у приватній власності сторін, ця земельна ділянка є загального користування, тому [PERSON] не може перешкоджати ані йому, ані будь-кому в користуванні цією дорогою, не має права встановлювати огорожу на ній. В даному випадку, неправомірно встановивши огорожу, [PERSON] чинить перешкоди в користуванні дорогою йому, як власнику суміжних земельних ділянок, тому повинна нести відповідальність, визначену чинним законодавством. Ухвалою судді від 25.10.2024 прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено відкрите судове засідання по справі на 20.11.2024. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 20.11.2024 розгляд справи відкладено на 02.12.2024 у зв`язку з неявкою відповідача. 02.12.2024 розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідачки на 18.12.2024. 18.12.2024 представником відповідача адвокатом Медвідь В.О. подано до суду письмові пояснення, в яких вважає, що заявлені позовні вимоги до задоволення не підлягають, а тому просить в задоволенні позову відмовити. В обгрунтування заперечень покликається на те, що [PERSON] після смерті своєї бабусі [PERSON] успадкувала будинок за адресою: [ADDRESS] про що отримала відповідне Свідоцтво про право на спадщину. Станом на дату смерті покійна [PERSON] була власником земельної ділянки, загальною площею 0,17 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована під успадкованим відповідачкою будинком, однак за час свого життя не оформила належним чином. Разом з тим, відповідачка спадщину прийняла та користується даною земельною ділянкою. Відповідачка ніколи не надала жодної письмової згоди на позбавлення її чи на зменшення частини земельної ділянки і не надавала жодної згоди на скасування чи внесення змін до рішення Довжанської сільської ради Дрогобицького району Львівської області №10 від 05.02.1994 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність». Зазначає, що металева огорожа, хвіртка, арка для винограду, гараж є приватною власністю [PERSON] , які вона успадкувала після смерті своєї бабці. Не зрозумілим для нього є покликання позивача на те, що він та члени його сім`ї не мають доступу до своєї ділянки і до будинковолодіння з 1978 року, та як він користується такими. 03.02.2025 [PERSON] подав до суду відповідь на письмові пояснення. Вважає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження реєстрації її права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] . У рішення Довжанської сільської ради Дрогобицького району Львівської області №10 від 05.02.1994 про передачу земельної ділянки у приватну власність, про яке згадує Відповідач, не зазначено кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. До рішення додано лише додаток із зазначенням прізвищ осіб без жодної конкретики. Відповідно немає можливості ідентифікувати цю земельну ділянку і з цього рішення неможливо встановити, що мова йде саме про ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS] : Після прийняття рішення Довжанської селищної ради №10 від 05.02.1994 межі земельної ділянки площею 0,17га під будинком за адресою: [ADDRESS] не було встановлено, державного акту на вказану частину земельної ділянки не видавалось. Тому, в силу чинного на той час законодавства, ні у Відповідача, ні у її баби [PERSON] не виникло право власності чи право користування на земельну ділянку площею 0,17 га під будинком за адресою: [ADDRESS] . Стаття 22 Земельного кодексу України (ред.. станом на 1994р.) чітко передбачала право власності або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж цієї ділянки і одержання документа, що посвідчує право користування землею забороняється. Право власності/користування на цю земельну ділянку Відповідач ніколи не набувала, межі земельної ділянки ніколи не встановлювала. Відповідач не була її власником, відповідно, не могла на даній ділянці зводити гараж, огорожі та арки для винограду. Відсутні докази того, що Відповідач або попередній власник будинку [PERSON] проводила державну реєстрацію права постійного користування або права приватної власності на земельну ділянку, на якій знаходиться успадкований нею будинок. Таким чином, земельна ділянка, на якій знаходиться належний Відповідачці житловий будинок, до цих пір не перейшла у її постійне користування /або у приватну власність і Відповідач не зареєструвала до цього часу за собою жодного майнового права на цю земельну ділянку. Згідно Витягу про реєстрацію права власності Позивач має у власності земельну ділянку площею 0,0835 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Відповідно до викопіювання з кадастрової карти (копія додається), земельна ділянка Позивача із півдня межує із землями загального користування (дорогою). Те, що там є дорога загального користування (проїзд), видно також на генплані та експлікації схеми колгоспу с. Довге. Якщо 05.02.1994 року Довжанська селищна рада справді прийняла рішення N?10 про передачу у приватну власність [PERSON] присадибної ділянки площею 0,17га, то таким рішенням порушено норми законодавства. Вона мала би прийняти інше за змістом рішення, ніж те, що було прийнято. Довжанська сільрада як суб?єкт владних повноважень, прийняла рішення з перевищенням прав та обов?язків, оскільки дорога загального користування не може передаватись у приватну власність. Спершу сільрада мала прийняти рішення про відсутність у цьому місці проїзду, внести зміни в генплан і лише після внесення змін можна було б передавати згадану ділянку у приватну власність [PERSON] . Оскільки жодних змін та виправлень в генплан с. Довге не було внесено, нового генплану не затверджено, змін в кадастровій документації щодо відсутності там проїзду не відбулось, то передача у приватну власність дороги загального користування є незаконною. Окрім того, звертаю увагу суду на той факт, що в пункті 2 рішення Довжанської селищної ради N?10 від 05.02.1994 року вказано, що остаточні розміри і плоші земельних ділянок будуть визначені під час видачі державних актів на право приватної власності. Тобто площі ділянок згідно цього рішення не є остаточними і можуть змінюватись під час проведення замірів та виготовлення держактів. Тому твердження Відповідача про те, що їй на праві власності належить присадибна ділянка площею 0,17 га є голослівними і не підтверджені належними доказами. В свою чергу Відповідач не надає жодного кадастрового плану на земельну ділянку, яка перебуває в користуванні під її домоволодінням, а тільки вказує якусь незрозуміло з чого вирахувану площу розміром 0,17 га. Представник відповідача у письмових поясненнях стверджує, що позивач не надав доказів, які підтверджують існування перешкоди позивачу у користуванні проїздом, і запевняє, що браму встановив сам позивач. Звертає увагу суду, що із змісту актів комісії та фотодоказів, наданих позивачем, чітко видно, що браму, гараж та арки для винограду на дорозі загального користування встановила [PERSON] та її баба [PERSON] , а не позивач та його родичі. Дрова на дорозі загального користування висипала відповідачка, а не позивач. Представник Відповідача вкотре вводить суд в оману, коли запевняє, що а акті земельної комісії N?5 від 10.05.2023 року вказано, що Позивач самостійно заблокував вхід до своєї земельної ділянки. В даному акті представники комісії зазначили, що ділянка Позивача (який є її власником та дана ділянка зареєстрована у законний спосіб) загороджена воротами на початку та в кінці подвір?я. А дорога загального користування, яка проходить від будинковолодіння Позивача через будинковолодіння Відповідача загороджена Відповідачкою воротами і біля гаражу, і біля вул.Верховина. Тобто, згідно цього акту чітко видно, що позивач загородив свою власність, а відповідач загородила двічі дорогу загального користування. З приводу покликань представника відповідачки про невчасність звернення до суду з даним позовом, зазначає, що він звернувся до суду після державної реєстрації своїх прав на земельну ділянку, як це передбачено ст.125 ЗК України. Позивач вважає, що в силу приписів чинного законодавства та законодавства, яке діяло на момент винесення рішення №10 від 05.02.1994, дане рішення не було виконане, оскільки не було отримано правовстановлюючі документи на земельну ділянку, тому воно може бути скасоване чи змінене Меденицькою селищною радою, як органом місцевого самоврядування. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Медвідь В.О. подав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги заперечують через їх безпідставність. Представник Меденицької селищної ради Дрогобицького району Львівської області подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.2 ст.328\~ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності; власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (стаття 386 ЦК України). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). З аналізу вищенаведених обставин справи та долучених доказів, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивач має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном (гаражним боксом) на законних підставах, а тому не може бути позбавлений будь-якою третьою/особою/відповідачем права вільно ним володіти та розпоряджатися на власний розсуд. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . Дане стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №313574789 від 28.10.2022. Підстава для державної реєстрації: рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області №442/4728/22 від 08.09.2022. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №360654832 від 02.01.2024 [PERSON] належить земельна ділянка кадастровий номер 4621283600:01:001:0072, площею 0,0836 га. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:70986107 від 02.01.2024. Зі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.03.2000 вбачається, що [PERSON] належить жилий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Дрогобицької районної ради народних депутатів 25.07.1989 року на підставі рішення цього ж виконкому від 20.07.1989 за №169 та зареєстрованого в Дрогобицькому МБТІ за №116. Зі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.03.2000 вбачається, що [PERSON] належить сертифікат на право приватної власності за землю / середню земельну частку /Серія ЛВ №02468, передану для ведення селянського / фермерського/ або колективного господарства площею 1,94 га, розташовану на території Довжанської сільської ради, який належав спадкодавцю на підставі рішення цієї Ради від 27.07.1994, зареєстрованого у книзі записі сертифікатів за №95 від 03.11.1995. З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-2100417132023 від 19.09.2023 вбачається, що інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку кадастровий номер: 4621283600:01:001:0072, адреса: [ADDRESS] відсутня. Актом обміру /уточнення/ розмірів земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку [PERSON] від 30.06.2009 встановлено, що по даних земельно-облікових документів /земельно-кадастрової книги, погосподарської книги за господарством [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,14 га, в результаті обміру встановлеон 0,1257 га. Через подвір`я [PERSON] проходить прохід (дорога загального користування) з [PERSON] шириною 3 м. З витягу з протоколу Комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток історичного середовища та благоустрою №11 від 20.06.2023 вбачається, що на засіданні слухали скаргу [PERSON] щодо позбавлення (зменшення) площі земельної ділянки, загальною площею 0,17 га, розташованої по [ADDRESS] , яка є в її користуванні, шляхом збільшення ширини дороги та приватизації сусідніх земельних ділянок її сусідами, а також звернення [PERSON] про визнання права на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] , без погодження меж земельної ділянки [PERSON] , зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні проїздом до належного житлового будинку по [ADDRESS] та вжиття заходів до усунення порушень будівельних норм при встановленні гаража на дорозі загального користування та притягнення у встановленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення. Комісія вирішила: Громадянці [PERSON] звернутися в землевпоряду організацію, яка має сертифікат на проведення робіт із землеустрою та відповідальною за якість робіт із землеустрою, для встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у відповідності до ст.ст. 26, 27, 28 Закону України «Про землеустрій» із залученням членів комісії з розгляду земельних спорів виконкому Меденицької селищної ради та суміжних землекористувачів для визначення площі земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] . яка є в її користуванні, та встановлення факту захоплення частини цієї земельної ділянки. Громадянці [PERSON] розгородити дорогу, яка проходить вздовж її будинковолодіння для забезпечення вільного проїзду шляхом зняття металевої огорожі. Громадянину [PERSON] внести зміни в технічну документацію щодо визначення проїзду до його земельної ділянки. Рекомендовано [PERSON] звернутися Державну інспекцію архітектури та містобудування (ДІАМ) (м.Львів. вул.Генерала Чупринки. 71) для проведення перевірки в межах компетенції вказаного будівництва гаражу та, у разі підтвердження факту самочинного будівництва, для вжиття відповідних заходів. Громадянам [PERSON] та [PERSON] виконати рішення в місячний термін та повторно звернутися в Меденицьку селищну раду для розгляду спірних питань по суті. Актом обстеження спільної дороги загального користування між сусідами [PERSON] , та [PERSON] від 11.04.2019 встановлено, що за результатами повторного обстеження дороги спільного користування між сусідкою [PERSON] та [PERSON] , виявлено, що сусідка не хоче прибрати шутер, щоб звільнити проїзд. Комісія прийшла до висновку, що дане спірне питання необхідно вирішити в судовому порядку, оскільки домовленості між ними немає. Актом обстеження спільної дороги загального користування між сусідами [PERSON] , та [PERSON] від 02.08.2019 встановлено, що при повторному обстеженні шутер, який лежав на дорозі, там так і залишився, що не дає [PERSON] користуватись земельною ділянкою, знайти спільну домовленість між сусідами не вдалося. У відповідності до Акту №5 виїзного засідання комісії з розгляду земельних спорів виконавчого комітету Меденицької селищної ради від 10.05.2023 комісією встановлено, що дорога загального користування, яка проходить від садиби [PERSON] через будинковолодіння [PERSON] до вул.Верховина загороджена двома металічними воротами громадянкою [PERSON] : від вул.Верховина воротами, біля гаражу воротами, загороджена громадянином [PERSON] на початку подвір`я воротами, в кінці подвір`я воротами. Сусіди [PERSON] та [PERSON] не дотримуються змісту добросусідства. Згідно відповіді Головного архітектора Дрогобицького району О.Леськіва від 13.09.1993 та плану складеного представником відділу архітектури та будівництва Дрогобицького району В.Дзвінкою від 09.06.1993 запропоновано Довжанській сільській раді винести рішення про встановлення ширини проїжджої частини виїзної дороги від подвір?я М. Кобільника до головної дороги згідно існуючих норм - 3.00м та забезпечити його виконання. Актом обмірів (уточнення) розмірів земельної ділянки для обслуговування житлового будинку [PERSON] по вул.Верховина від 30.06.2009 через подвір?я [PERSON] проходить прохід (дорога загального користування) шириною 3.00 м та встановлені в натурі межі явні і відповідають фактичному стану. Актом обмірів (уточнення) розмірів земельної ділянки для обслуговування житлового будинку [PERSON] по вул.Верховина від 08.12.2011 через подвір?я [PERSON] проходить проїзд (дорога загального користування) шириною 2.60 м та встановлені в натурі межі явні і відповідають фактичному стану. Згідно проведених спеціалістами МПП «Землемір» 10.05.2023 робіт по встановленню меж земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . розміри проїзду від встановлених межових знаків становлять: - до гаражу гр. [PERSON] становить 3.40 м - згідна [PERSON] ; - на межі з [PERSON] становить 3.00м - не згідна [PERSON] . Згідно відомості про встановлені межові знаки на земельній ділянці, розташованої за адресою: [ADDRESS] . яка є в користуванні [PERSON] , розробленої МПП «Землемір», вказано проїзд до його земельної ділянки шириною 3,01 м. Проїзд через його земельну ділянку не визначений. Комісія вирішила: визначити дорогу загального користування з [ADDRESS] до вул.Зарічна шириною 3,00 м, яка проходить вздовж будинковолодінь громадян [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; Громадянам [PERSON] та [PERSON] розгородити вищезазначену дорогу та забезпечити вільний проїзд для обох сторін; громадянам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не порушувати Правил благоустрою населеного пункту та дотримуватись змісту добросусідства у відповідності до ст.103 Земельного кодексу України. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1, 3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифіковано Україною 11.09.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Дана норма кореспондується з ч.1, 4 ст.41 Конституції України відповідно до яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, як вбачається з роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у п.33 Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Враховуючи вищевказане, зокрема те, що судом встановлено, що доступ до земельної ділянки позивача можливий лише через проїзд земельною ділянкою, яка перебуває в користуванні відповідачки, який закритий металевою огорожою, хвірткою, на такій розташована арка для винограду, гараж, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved