Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, який був уточнений її представником адвокатом Лихачовим Романом Борисовичем у листопаді 2024 року в прохальній частині, до Чугуївської міської територіальної громади Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що батькам позивачки [PERSON] та [PERSON] належав на праві спільної сумісної власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , після смерті якого мати та вона позивачка (на той час неповнолітня) успадкували грошові внески в ощадбанку, про що нотаріусом 21.01.1994 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Матері також 21.01.1994 року нотаріусом видано свідоцтво про право власності на частку вказаного жилого будинку як подружжю, який залишився живим відповідно до ст. 22 КпШС УРСР. Свідоцтво про право на спадщину на будинок(оригінал) було втрачено. У 1993 році мати зверталася з проханням переоформити майно після смерті чоловіка на своє ім`я, на що отримала дозвіл розпорядженням представника Президента України при Чугуївській районній державній адміністрації №725 від 16.11.1993 року. Матір [PERSON] померла [INFO] , спадщину після смерті якої прийняла вона(позивач), оскільки на день відкриття спадщини проживала разом з матір`ю. [PERSON] (її брат по матері) спадок не прийняв, оскільки не проживав разом зі спадкодавицею та не подавав заяву до нотаріальної контори в установлений законом строк. [PERSON] помер [INFO] . Позивачка вказує, що вона звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, однак отримала відмову нотаріуса Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області від 28.06.2024 року через пропуск строку на прийняття спадщини з роз`ясненням необхідності звернутися до суду з позовом про поновлення цього строку та визнання права власності на спадкове майно. На підставі викладеного позивачка просила визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 55,6 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Чугуїв Харківської області. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 27.08.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою цього ж суду від 01.10.2024 року закрито підготовче засідання та справа призначена до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Лихачов Р.Б. у судове засідання не з`явились, повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-130 ЦПК України, адвокат Лихачов Р.Б. подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представники відповідача - Чугуївської міської територіальної громади Харківської області в особі Чугуївської міської ради Харківської області у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить ухвалити рішення згідно з вимогами чинного законодавства. Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.06.2024 року Чугуївським відділом ДРАЦ у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] народилася [INFO] в м. Звенигородка, Звенигородський район, Черкаська область, Україна, про що 29 квітня 1982 року складено відповідний запис №120. Батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Місце державної реєстрації Відділ РАЦС Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області. Згідно копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.06.2024 року Чугуївським відділом ДРАЦС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у віці 71 року, про що 26 грудня 1992 року складено відповідний запис № 456, місце смерті місто Чугуїв Харківська область, Україна. Місце державної реєстрації: Відділ ДРАЦС по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21 січня 1994 року нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Царьовою І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 77, спадкова справа № 29/94, відповідно до ст. 549 ЦК України спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] , є в рівних частках його дружина [PERSON] та його донька [PERSON] , які мешкають в [ADDRESS] . Спадкове майно складається з грошового внеску в ощадбанку №2834, м. Чугуїв, на рахунку № [NUMBER] з відсотками та компенсаціями, що належав спадкодавцю на підставі ощадкнижки. Відповідно до копії свідоцтва про право власності, виданого 21 січня 1994 року нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Царьовою І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 73, спадкова справа № 29/94, відповідно до ст.22 КпШС УРСР посвідчено, що [PERSON] , яка мешкає: [ADDRESS] , яка є дружиною [PERSON] , померлого [INFO] , належить право власності на частину в спільному майні, набутому названим подружжям за час шлюбу, яке складається: з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці держфонду розміром 600 кв.м в [ADDRESS] . Цей житловийбудинок деревяний, обкладений цеглою, житловою площею37,2 кв.м. При ньому є: А1-А2 прибудови,а тамбур, Б сарай, В -льох, Г вбиральня,№ паркан, №1- брака з хвірткою, К водопровід. Цей житловий будинок належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Чугуївською держнотконторою 22.05.91р. за р. №2-1412 та зареєстрованого у Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації за №1323. На цьому свідоцтві міститься штамп Чугуївського міжміського бюро технічної інвентаризації № 1510, реєстрова книга № Д-8 від 11.07.96 р про те, що зазначений вище будинок зареєстровано в частині за [PERSON] . Таким чином,\~судом встановлено,\~що право\~власності на\~вищевказаний \~ жилий\~будинок було\~зареєстровано за\~батьками позивачки,\~в тому\~числі й\~за матір`ю[PERSON] відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такого права. Як вбачається з копії розпорядження представника Президента України від 16.11.1993 року № 725 [PERSON] надано дозвіл на переоформлення будинку в [ADDRESS] , на її ім`я. Між тим, даних про те, що за життя [PERSON] зареєструвала в установленому законом порядку на своє ім`я жилий будинок в [ADDRESS] , матеріали справи не містять. Згідно зі\~ст.\~549\~ЦК УРСР\~спадкоємець прийняв\~спадщину:\~якщо він\~фактично вступив\~в управління\~або володіння\~спадковим майном;\~ якщо\~він подав\~державній нотаріальній\~конторі за\~місцем відкриття\~спадщини заяву\~про прийняття\~спадщини.\~Такі дії\~повинні бути\~вчинені протягом\~шести місяців\~з дня\~відкриття спадщини. Матеріали справи свідчать про те, що подружжя [PERSON] проживали разом за адресою спірного будинку, тому на час відкриття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] фактично вступила в управління спірним житловим будинком, в якому продовжувала проживати, тому прийняла спадщину. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04.11.2008 року Відділом РАЦС по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, [PERSON] померла [INFO] у віці 70 років, про що 04 листопада 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 478, місце смерті: місто Чугуїв Харківська область, Україна. Місце державної реєстрації: Відділ ДРАЦС по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй на праві приватної власності частини житлового будинку в [ADDRESS] , а також частини цього ж будинку, на яку [PERSON] \~є спадкоємицею\~за законом\~після смерті\~чоловіка [PERSON] ,\~оскільки фактично\~прийняла спадщину,\~однак за\~життя не\~оформила право\~власності на\~нерухоме майно. За життя [PERSON] заповіту не складала. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла тільки позивачка, оскільки на день відкриття спадщини проживала разом з матір`ю. [PERSON] (брат позивачки по матері) спадок не прийняв, оскільки не проживав разом зі спадкодавицею та не подавав заяву до нотаріальної контори в установлений законом строк. [PERSON] помер [INFO] . Вищезазначене підтверджується: довідкою №С18/4762-47 Відділу-центру надання адміністративних послуг Чугуївської міської ради за підписом старости [PERSON] , відповідно до якої [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] та померла [INFO] . Разом з нею були зареєстровані [PERSON] -дочка та [PERSON] -онука; довідкою за підписом голови вуличного комітету №23 «Дружний» [PERSON] , відповідно до якої позивачка [PERSON] проживала разом з матір`ю [PERSON] та вела з нею сумісне господарство до дня смерті матері, а також даними будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] . Як вбачається з копії паспорту серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 29.05.2004 року. Тобто на час відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] позивачка [PERSON] відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки проживала разом зі спадкодавицею та протягом шести місяців після відкриття спадщини не подавала заяву про відмову від неї. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі № 289/1818/16-ц зроблений висновок про те, що відсутність у померлої особи свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно не позбавляє її спадкоємців права на спадщину та не може свідчити про те, що спадкодавець не прийняла спадщину після смерті своїх батьків. Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. До складу спадщини може входити нерухоме майно спадкодавця, право власності на яке належним чином не зареєстроване, проте набуття такого права власності відбулося з дотриманням чинного законодавства. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 642/4502/17 визначено, що для визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем законодавцем не передбачено обов`язкового пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спадкодавцем. Тобто, така обставина (факт прийняття спадщини спадкодавцем), у разі пред`явлення позову про визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем, встановлюється під час розгляду такого позову. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. Частиною 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 3 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , та прийняла спадщину в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. Після звернення [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, позивачка отримала лист від 28.06.2024 року за №1040/01-16 нотаріуса Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини з роз`ясненням необхідності звернутися до суду з позовом про поновлення цього строку та визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, законними, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved