Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

У листопаді 2024 із позовом до суду звернулося ТОВ «Енера Вінниця», яке просило стягнути з [PERSON] на свою користь 16419,57 грн заборгованості за спожиту електроенергію з 01.01.2024 по 01.05.2024. Мотивував тим, що Товариство здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам, відповідно до отриманої ліцензії (Постанова НКРЕКП від 14.06.2018р. № 429), починаючи з 01.01.2019 року. Боржниця приєднався до публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги та фактичного споживання обсягів електричної енергії опублікованого на веб-сайті Товариства за адресою: [ADDRESS] . Так, згідно сальдово-оборотної відомості за боржником значиться заборгованість за спожиту електричну енергію на загальну суму 16419,57 грн за період з 01.01.2024 по 01.05.2024. Станом на момент подання даного позову відповідачка заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 16419,57 грн не оплатила, що змушує позивача звертатися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 20.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, суду надала заяву згідно якої заявлені вимоги підтримала, просила розгляд справи здійснити у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд дослідивши надані докази встановив, що будинок за адресою [ADDRESS] забезпечується електропостачанням. [PERSON] зареєстрована та проживає за вищевказаною адресою. ТОВ «Енера Вінниця» здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам, відповідно до отриманої ліцензії (Постанова НКРЕ КП від 14 червня 2018 року № 429), починаючи з 01 січня 2019 року. [PERSON] приєдналася до публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . В період з 01.01.2024 по 01.05.2024 за адресою [ADDRESS] , утворилася заборгованість зі споживання електроенергії на суму 16419,57 грн. Відповідно до статі 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 13 абз. 5 розд. ХVІІ Закону України "Про ринок електричної енергії" фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Згідно з п. 3.2.13 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 р. договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунку за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунку, про що споживач інформується у передбаченому договором порядку. Згідно з п. 13 абз. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про ринок електричної енергії упродовж двох років з 01.01.2019 р. електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території, яка визначається як область, міста Київ та Севастополь, Автономна Республіка Крим, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання. Розрахунок споживача за електричну енергію здійснюється за розрахунковий період, який як правило становить календарний місяць відповідно до умов договору (п. 4.19 Правил роздрібного ринку електричної енергії). Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку. До вказаного висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 02 квітня 2020 року у справі 757/29813/17-ц. Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дослідивши докази встановив, в період з 01.01.2024 по 01.05.2024 за адресою [ADDRESS] , відповідач використала електроенергії на суму 16419,57 грн. Оскільки відповідачка не виконала умови договору, допустила заборгованість за спожиту електричну енергію суд задовольняє позовні вимоги та стягує заборгованість. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір у сумі 3028 грн оскільки позовні вимоги задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved