Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

18 квітня 2023 року, [PERSON] звернулася до Овідіопольського райсуду Одеської області суду з даним позовом, в якому просила суд, розірвати усний договір про надання послуг з ремонту покрівлі будинку за адресою : [ADDRESS] , укладений між нею та відповідачем у виді письмової розписки від 05.09.2022 р., відповідно до якої, відповідач отримавши від позивачки грошові кошти у сумі 800 дол. США за роботу з ремонту даху (покрівлі) будинку за вищевказаною адресою та 49700 грн. на будівельні матеріали для покрівлі, зобов?язався зробити ремонтні роботи до 20.09.2022 р. та стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 800 дол. США відповідно до курсу НБУ на дату ухвалення рішення судом та за роботу з ремонту даху (покрівлі) будинку за вищевказаною адресою та 49700 грн. на будівельні матеріали для покрівлі, мотивуючи це невиконанням відповідачем взятих на себе зобов?язань ні у вказаний строк, ні пізніше, а виконані роботи відповідачем по ремонту покрівлі її будинку не відповідають вимогам державних будівельних норм, маючи дефекти та пошкодження конструкції покрівлі даху будинку з листів профнастилу, які необхідно усунути для забезпечення надійності роботи кроквяної системи та несучої спроможності даху (покриття) для чого належить виконати демонтажні роботи покрівлі, усунути недоліки влаштування каркасу (обрешітки) під покривлю з профнастилу у відповідності до вимог ДБН та технології влаштування покрівлі даного типу з подальшим влаштуванням покрівлі у відповідності до вимог ДБН, про що було вказано у висновку судового експерта № 01/2023 р. від 23.01.2023 р. за наслідками проведення будівельно-технічного експертного дослідження даху житлового будинку [ADDRESS] , а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на проведення дослідження та складання зазначеного експертного висновку в сумі 8000 грн. та судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Заочним рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 22.08.2023 р. позовні вимоги позивачки задоволені повністю, розірвано усний договір про надання послуг з ремонту покрівлі будинку за адресою : [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] від 05.09.2022 р. зі строком дії до 20.09.2022 р. та стягнути з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування матеріальних збитків загальну суму 78954 грн. (29254,88 грн. вартість будівельних робіт + 49700 грн. вартість будівельних матеріалів), вартість експертизи 8000 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. (а.с. 74-77). Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 29.02.2024 р. задоволено заяву представниці відповідача та вказане заочне рішення від 22.08.2023 р. скасоване з передачею справи до канцелярії суду для подальшого автоматизованого розподілу (а.с. 114). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.02.2024 р. вказані матеріали цивільної справи були розподілені в провадження судді Гандзій Д.М. та в подальшому, ухвалою суді від 25.04.2024 р. закрите підготовче провадження по даній цивільній справі з призначенням справи до розгляду по суті на 06.06.2024 р. об 11:00 год. (а.с. 116,134). В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги, які просила задовольнити з посиланням на вищевказаний висновок експерта № 01/2023 р. від 23.01.2023 р., згідно висновків якого, необхідно фактично анулювати (знищити) результат нібито «роботи» відповідача та здійснити новий ремонт покрівлі даху її будинку, про що булло вказано судовим експертом у своєму висновку. Крім того, позивачка показала суду, що неодноразово зверталася до відповідача, який є її сусідом по будинкам з проханнями та вимогами належним чином зробити ремонт покрівлі її житлового будинку, в якому проживає разом з двома малолітніми дітьми. Неякісний так званий «ремонт» покрівлі будинку, який здійснив відповідач - призвів до того, що під час дощів, дах будинку протикає та дощ заливає житлові кімнати будинку, в яких зокрема проживають діти, що робить життя некомфортним. Також, позивачка пояснила суду, що після отримання вищевказаних грошей, відповідач завіз на територію її будинку неякісні залишки будівельних матеріалів, по одному виду яких було видно, що вони не придбані в магазині, а взяті з інших будівельних об?єктів (куски та обрізки профнастилу) і за які, доречи, відповідач не розрахувався, що стало їй відомо від його товариша, який приїхав до неї в будинок з вимогою сплатити гроші за вказані залишки будівельних матеріалів з іншого будівельного об?єкта, які запозичив у нього відповідач [PERSON] і не розрахувався за них, надавши на її чергову вимогу накладну від 20.09.2022 р. за нібито придбані ним будівельні матеріали, яка немає печатки продавця та отримувача матеріалів. Представниця відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечувала проти задоволення безпідставного позову з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов, в якому просила суд, відмовити у задоволенні позову, мотивуючи це повним виконанням відповідачем, взятих на себе усних зобов?язань по ремонту покрівлі будинку позивачки, відображених у вищевказаній письмовій розписці відповідача від 05.09.2022 р., написаної [PERSON] власноруч і витрачанням 800 дол. США за роботу та 49700 грн. на придбання якісних матеріалів, які були придбані і використані останнім за призначенням з посиланням на 3 видаткові накладні на придбання будівельних матеріалів від 11.09.2022 р., від 20.09.2022 р. та від 08.11.2022 р. (а.с. 121-129). Заслухавши думку позивачки та представниці відповідача, дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.1 ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до ЄКПЛ - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним. ЄСПЛ неодноразово вказував, що згідно його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 ЕКПЛ зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення - його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтовування рішення може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» п. 58 рішення від 10.02.2010 р.). Статтями 3,6,11,525,627,629 ЦК України унормовано, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з приписів ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди. Відповідно з ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі а також витрати які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із вимогами ст. 509 ЦК України, зобов?язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов?язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст.530 ЦК України, якщо у зобов?язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.ст. 610,611 ЦК України, порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із вимогами ст.ст. 612,615 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов?язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Нормою ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов?язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 837 ЦК України - за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Згідно із положеннями ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положеннями статті 615 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно\~з частиною\~першою та\~третьою статті\~651\~Цивільного кодексу\~України зміна\~або розірвання\~договору допускається\~лише за\~згодою сторін,\~якщо інше\~не встановлено\~законом або\~договором.\~У разі\~односторонньої відмови\~від договору\~у повному\~обсязі або\~частково,\~якщо право\~на таку\~відмову встановлено\~договором або\~законом,\~договір є\~відповідно розірваним\~або зміненим. За змістом наведених норм - розірвання договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору - може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору). Суд звертає увагу на те, що одностороння відмова від договору - не потребує узгодження так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (Постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16). Суд встановив, що 05.09.2022 р. між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено усний договір про надання останнім послуг з ремонту покрівлі даху будинку який належить позивачці згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.06.2021 р. № 261940628 та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.06.2021 р. (реєстр. № 594), розташованого за адресою : [ADDRESS] - у строк до 20.09.2022 р., що підтверджується письмовою розпискою написаної власноруч відповідачем 05.09.2022 р., за якою, [PERSON] , отримавши від позивачки готівкою грошові кошти у сумі 800 дол. США за роботу з ремонту даху (покрівлі) будинку за вищевказаною адресою та 49700 грн. на будівельні матеріали для покрівлі, зобов?язавшись зробити ремонтні роботи до 20.09.2022 р. (а.с. 9,28-32). Вказані факти, як власноруч написаної розписки від 05.09.2022 р., так і отримання грошей у вказаних сумах та цільовим призначенням підтвердила представниця відповідача в судовому засіданні. Однак, як стверджувала позивачка в судовому засіданні, відповідач не виконанв взятих на себе зобов?язань ні у вказаний строк, ні пізніше, а виконані роботи відповідачем по ремонту покрівлі її будинку не відповідають вимогам державних будівельних норм, маючи дефекти та пошкодження конструкції покрівлі даху будинку з листів профнастилу, які необхідно усунути для забезпечення надійності роботи кроквяної системи та несучої спроможності даху (покриття) для чого належить виконати демонтажні роботи покрівлі, усунути недоліки влаштування каркасу (обрешітки) під покривлю з профнастилу у відповідності до вимог ДБН та технології влаштування покрівлі даного типу з подальшим влаштуванням покрівлі у відповідності до вимог ДБН, про що було вказано у висновку судового експерта № 01/2023 р. від 23.01.2023 р. за наслідками проведення будівельно-технічного експертного дослідження даху житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 11-27). В судовому засіданні позивачка посилалась на вищевказаний висновок експерта № 01/2023 р. від 23.01.2023 р., згідно висновків якого - необхідно фактично анулювати (знищити) результат нібито «роботи» відповідача та здійснити новий ремонт покрівлі даху її будинку, про що булло вказано судовим експертом у своєму висновку. Також, позивачка показала суду, що неодноразово, на протязі кількох місяців зверталася до відповідача, який є її сусідом по будинкам з проханнями та вимогами належним чином зробити ремонт покрівлі її житлового будинку, в якому проживає разом з двома малолітніми дітьми. Неякісний так званий «ремонт» покрівлі будинку, який здійснив відповідач - призвів до того, що під час дощів, дах будинку протикає та дощ заливає житлові кімнати будинку, в яких зокрема проживають діти, що робить життя некомфортним. Також, позивачка пояснила суду, що після отримання вищевказаних грошей, відповідач завіз на територію її будинку неякісні залишки будівельних матеріалів, по одному виду яких було видно, що вони не придбані в магазині, а взяті з інших будівельних об?єктів (куски та обрізки профнастилу) і за які, доречи, відповідач не розрахувався, що стало їй відомо від його товариша, який приїхав до неї в будинок з вимогою сплатити гроші за вказані залишки будівельних матеріалів з іншого будівельного об?єкта, які запозичив у нього відповідач [PERSON] і не розрахувався за них, надавши на її чергову вимогу накладну від 20.09.2022 р. за нібито придбані ним будівельні матеріали, яка немає печатки продавця та отримувача матеріалів, з чим погоджується суд, і з огляду на вимоги ст.ст. 76-83 ЦПК України вважає вказану накладну неналежним та недопустимим доказом, як і вважає недопустимими і неналежними доказами копії видаткових накладних наданих представницею відповідача від 11.09.2022 р., від 20.09.2022 р. та від 08.11.2022 р. з огляду на відсутність на них покупця та продавця будівельних матеріалів та його печатки, доказів сплати за вказані матеріали та відсутністю їхнього цільового призначення та адреси доставки (а.с. 127-129,184). Так, 12.12.2022 р. позивачкою на адресу відповідача було надіслано лист-претензію з інформацією про те що, виконана ним робота не відповідає умовам договору, і роботи виконані частково, та з вимогою від відповідача [PERSON] відшкодувати їй, завдані ним збитки, пов?язані із невиконанням договору підряду, укладеного між ними в сумі 78954,88 грн., яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що змусило її звернутися до суду. В\~порядку статті\~651\~ЦК України\~-\~договір може\~бути розірвано\~за рішенням\~суду на\~вимогу однієї\~із сторін\~у разі\~істотного порушення\~договору другою\~стороною та\~в інших\~випадках,\~встановлених договором\~або законом. Істотним є\~таке порушення\~стороною договору,\~коли внаслідок\~завданої цим\~шкоди друга\~сторона значною\~мірою позбавляється\~того,\~на що\~вона розраховувала\~при укладенні\~договору. Істотне порушення - є оціночним, випливає, зокрема, з характеру договору, його наслідків, значення для сторін, тощо. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов?язання умисно своєчасно не виконав, порушивши строки виконання ремонтних робіт покрівлі даху будинку у встановлений усним договором та письмовою розпискою від 05.09.2022 р. строк до 20.09.2022 р., а частково зроблений ним неякісний ремонт покрівлі свідчить про неналежне виконання останнім взятих на себе договірних зобов?язань, що випливає з висновку судового експерта № 01/2023 р. від 23.01.2023 р., відповідно до якого, позивачці потрібно знову виконати демонтажні роботи покрівлі, усунути недоліки влаштування каркасу (обрешітки) під покривлю з профнастилу у відповідності до вимог ДБН та технології влаштування покрівлі даного типу з подальшим влаштуванням покрівлі у відповідності до вимог ДБН, що по суті є новим ремонтом покрівлі даху будинку позивачки, який умисно не був зроблений відповідачем, у зв?язку з чим, позовні вимоги в частині розірвання усного договору про надання послуг з ремонту покрівлі будинку за адресою : [ADDRESS] , укладеного між сторонами та стягнення з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування матеріальних збитків загальну суму 83081,04 грн. (49700 грн. вартість будівельних матеріалів та вартість будівельних робіт в сумі 800 дол. США, що станом на дату ухвалення рішення 03.02.2025 р. за курсом НБУ становить 33381,04 грн. (1 дол. США = 41,7263 грн.) (а.с. 11-25). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Так, вартість експертизи, проведеної на замовлення позивачки в порядку ст. 106 ЦПК України - становить 8000 грн., які відносяться до судових витрат і які належить стягнути з відповідача на користь позивача (а.с. 10). \~ \~ \~ \~На підтвердження понесених судових витрат позивачем було надано суду квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України належить стягнути з відповідача на користь позивачки (а.с. 5).

Outcome: approved