Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Герасимовську Н.М., звернулася до суду з даним позовом, з урахуванням наданих уточнень, остаточно просила суд визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та в порядку поділу майна подружжя, визнати за нею, [PERSON] , право власності на частину спірної квартири. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 9\~341,90 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 22 4000 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування\~заявлених вимог\~позивач зазначила,\~що вона\~перебувала з\~відповідачем у\~зареєстрованому шлюбі\~з 20.10.2007\~року. Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 27.02.2024 року у справі № 488/4649/23 шлюб між сторонами було розірвано. Під час\~шлюбу сторони,\~за спільні\~сумісні кошти,\~набули у\~власність квартиру\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~договором купівлі-продажу\~від 14.07.2009,\~реєстр.\~№ 550,\~зареєстрований Миколаївським\~міжміським БТІ\~05.08.2009,\~реєстраційний №\~27707935. Право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем. \~ \~ \~ \~Після припинення сімейних відносин сторони не можуть досягнути згоди щодо поділу сумісного майна подружжя, тому позивач була вимушена звернутися до суду із даним позовом. 09.04.2024 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Відповідачу була направлена ухвала про відкриття провадження, у встановлений в ухвалі строк, відповідач, через свого представника [PERSON] , подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав, а також просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу в зв`язку з їх необґрунтованістю. Судове засідання просив проводити у відсутність відповідача та його представника. Позивач та її представник просили суд розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. За таких обставин, враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу за наявними матеріалами справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судовим розглядом встановлено, що сторони по даній справі, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, за сумісні кошти, придбали за договором\~купівлі -\~продажу від\~14.07.2009\~року (\~а.с.\~15-18)\~квартиру за\~адресою:\~ [ADDRESS] . Право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем (а.с.19). Ці обставини відповідачем визнаються, тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. \~ \~ \~ \~Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання нерухомого майна об`єктом\~спільної сумісної\~власності подружжя та\~поділу спільного\~майна подружжя\~є доведеними\~та такими,\~що підлягають\~задоволенню. Щодо клопотання позивачки про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 9\~341,90 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22 4000 грн., суд вважає необхідним задовольнити його частково, виходячи з наступного. Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Із матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду, позивачка [PERSON] первісно заявляла три вимоги як майнового так і не майнового характеру та відповідно нею був сплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру (щодо визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя) - 1211,20 грн., за вимогу майнового характеру (щодо поділу спільного\~майна подружжя)\~-\~ 4\~976 грн. (1/2 частина вартості спірної квартири) та за вимогу майнового характеру (щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя рухомого майна - транспортного засобу та стягнення грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частки цього майна) 3\~154,80 грн. Таким чином, загальний розмір судового збору склав - 9\~341,90 грн. Ухвалою суду від 22.01.2025 року, за заявою позивача, позовні вимоги в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя рухомого майна - траснпортного засобу та стягнення грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частки цього майна були залишені без розгляду. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у випадку залишення без розгляду позовних вимог за заявою позивача, сплачений ним судовий збір не повертається. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий зьір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чиним, з урахуванням вищенаведеним, розподілу між сторонами підлягає судовий збір у розмірі - 6\~187,20 грн. (1211,20 грн. + 4 976 грн.) Разом з тим, при визначенні судового збору, який належить стягнути з відповідача, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК Україні, аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», які визначають, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог щодо визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю і поділ цього майна, то суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, що становить 3\~093,30 грн., а інші 50 відсотків судового збору, що становить 3\~093,30 грн., повернути позивачу з державного бюджету. \~ \~ \~ \~ Згідно з положеннями\~статті 59 Конституції України\~кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати,\~\~ які мають розумний розмір. Чинне цивільне - процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:\~\~1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~\~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини шостої\~статті 137 ЦПК України\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто,\~Цивільний процесуальний кодекс України\~передбачає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням викладеного, та враховуючи складність справи та виконані адвокатом позивача роботами (наданими послугами), час, витрачений ним на виконання робіт і кількість судових засідань по даній справі та інші обставини, визначені ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає можливим за клопотанням відповідача зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 10\~000 грн., що на думку суду відповідає критерію, визначеним ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved