Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 30.12.2021 укладено кредитний договір № 22030000560841 між [PERSON] та ТОВ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (у тексті кредитний договір № 22030000560841), яке в подальшому, шляхом укладення договору факторингу № 11/04/24 від 11.04.2024, відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, станом на 27.09.2023 у нього сформувалась заборгованість у сумі 123195,58 грн., що складається з залишку простроченого кредиту в розмірі 70828,91 грн. та залишку прострочених комісій в розмірі 52366, 67 грн. З цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача вищезазначену суму боргу, а також витрати з оплати судового збору та професійної правничої допомоги. З отриманої судом 08.01.2025 відповіді органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи від 06.01.2025 № 02-13/52, наданої у порядку ч. 7 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті ЦПК України) на запит суду від 06.01.2025, вбачається, що зареєстроване місце проживання відповідач за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11, 12). Ухвалою від 09.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі (а. с. 13). Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копія ухвали суду від 09.01.2025, яка надсилалася відповідачеві за його зареєстрованим місцем проживання повернулась до суду без вручення з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 17, 18). 21.01.2025 судом прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін, про що постановлено відповідну ухвалу (а. с. 19). Перше судове засідання призначено на 12.02.2025 (зворот а. с. 19). 22.01.2025 на офіційному веб-порталі «Судова влада України» розміщено оголошення про виклик [PERSON] до суду (а. с. 21). Представник позивача в судове засідання не з`явився; у пункті 2 позовних вимог просить суд розглянути справу в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін (зворот а. с. 6). Відповідач [PERSON] про\~день,\~час та\~місце розгляду\~справи був\~повідомлений своєчасно\~і належним\~чином шляхом\~надіслання 22.01.2025 за його зареєстрованим місцем проживання копії ухвали суду від 21.01.2025 і судової повістки про виклик до суду в цивільній справі, які повернулися до\~суду без\~вручення 28.01.2025\~з відміткою,\~що адресат\~відсутній за\~вказаною адресою\~(а.\~с.\~23,\~24).Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не подав. Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, в силу приписів п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи позицію представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами про взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280 - 282 ЦПК України. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. 30.12.2021 [PERSON] у відділенні банку власноручно підписав заяву-згоду № 1190269 про приєднання до універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб АТ «Банк Кредит Дніпро», чим підтвердив, що він його акцептував. В цей же день відповідач власноручним підписом у відділенні банку підписав індивідуальну частину кредитного договору № 22030000560841. Тобто судом встановлено факт укладення [PERSON] зазначеного кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був належним чином проінформований про умови кредитування, отримав всі необхідні пояснення, засвідчив своїм підписом паспорт споживчого кредиту. Відповідно до умов кредитного договору № 22030000560841 позивач надав відповідачеві у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строки та виконати свої зобов`язання за цим договором в повному обсязі. Банк надав відповідачеві грошові кошти на наступних умовах: сума виданого кредиту: 74 400,00 (сімдесят чотири тисячі чотириста) гривень 00 копійок, кінцева дата погашення кредиту - 30.12.2026, валюта кредиту - UAH, строк користування кредитом - 60 місяців, цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає: з 30.12.2021 по 29.04.2023 4,5 % від суми кредиту, з 30.04.2023 по 29.07.2024 3,5 % від суми кредиту, з 30.07.2024 по 29.10.2025 2,5 % від суми кредиту, 30.10.2025 по 30.12.2026 1,4 % від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість - 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом - 56,00 % річних. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 22030000560841, загальна сума заборгованості станом на 10.04.2024 складає 123195,58 грн, з яких: залишок простроченого кредиту - 70828,91 грн, залишок прострочених комісій - 52366,67 грн. На підтвердження факту користування кредитними коштами та факту несплати заборгованості за кредитним договором № 220300000560841 до позову долучено виписку по особовому рахунку [PERSON] за період з 30.12.2021 по 10.04.2024. 11.04.2024 між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» (фактор) укладено договір факторингу № 11/04/24, за яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією договору факторингу. Згідно реєстру боржників від 18.11.2024, клієнт Акціонерне товариство «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» передав, а фактор Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» прийняв на умовах, визначених договором, право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22030000560841. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~207\~Цивільного кодексу\~України (у\~тексті \~ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В частині першій статті 638\~ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В ч. 2 ст. 1054 ЦК України визначено що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою ст.\~1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За наявними матеріалами справи судом встановлено, що відповідач виконав свої грошові зобов`язання частково в розмірі 17048,61 грн. Оскільки в подальшому відповідач припинив виконувати зобов`язання за кредитним договором № 22030000560841, банк прийняв рішення вимагати дострокового погашення всієї заборгованості, про що надіслав відповідну вимогу у порядку і строк виконання, передбачені зазначеним договором. З урахуванням цього, термін повного виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором № 22030000560841 настав 27.09.2023. Після цієї дати банк жодних нарахувань не проводив. У ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зробила висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У ч. 1 ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Аналіз указаних норм свідчить, що в ч. 1 ст. 514 ЦК України врегульовано відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб1єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Згідно з ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.03.2021 в справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зробила висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 в справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги до [PERSON] , як боржника у зобов`язанні за кредитним договором № 22030000560841. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки долучені до позовної заяви докази підтверджують укладення відповідачем договору № 22030000560841, надання йому кредитних коштів, їх отримання ним і неповернення кредитору, що підтверджується реєстром боржників, нарахування комісій, що підтверджується розрахунком заборгованості, враховуючи, що фактично отримані відповідачем кошти не повернуті в добровільному порядку ні АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», ні новому кредитору ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», тобто відповідачем не виконано договірні зобов`язання, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 1037 від 30.12.2024. Враховуючи повне задоволення позовних вимог, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 59 Конституції України закріплено право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 (справа № 379/1418/18, провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом установлено, що 01.04.2024 між Адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» укладено договір про надання правничої допомоги № 1/04, в якому зазначено, що сума гонорару за надання послуг (виконання дій та заходів, визначених в п. 1.2 цього договору) по стягненню заборгованості з боржників визначається виходячи із фактичного обсягу наданих послуг та вартості послуг (прейскуранту), зазначеного в додатку № 2 до цього договору, та зазначається Об`єднанням в Акті приймання-передачі наданих послуг. Згідно з актом приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 4 від 16.12.2024, зазначене адвокатське об`єднання надало позивачу у даній справі такі послуги: проведення юридичного та фінансового аналізу одного боржника (вартість послуги становить 1200,00 грн) і складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з одного боржника (вартість послуги становить 6000,00 грн), а в сумі 7200,00 грн. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати, понесені останнім на правничу правову допомогу, в розмірі 7200,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved