Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 28.07.2007 року вони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них є дитина донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.11.2022 року шлюб між ними розірвано. Зазначає, що на даний час він з відповідачкою проживають окремо. Дитина проживає з ним. Стверджує, що відповідачка відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Вказує, що на даний час коштів на утримання дитини йому не вистачає. Зазначає,\~що відповідачка\~ [PERSON] \~є матір`ю\~неповнолітньої [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~проте,\~остання не\~бере участі\~у вихованні\~дитини,\~не провідує\~доньку,\~не цікавиться\~здоров`ям дитини,\~морально та\~матеріально не\~підтримує дитину,\~оскільки остання,\~вже тривалий\~час,\~проживає за\~кордоном. Просить суд, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 10\~000 грн. на місяць. Залишити дитину [PERSON] , [INFO] проживати з батьком [PERSON] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на його самостійному вихованні та утриманні. Позбавити [PERSON] батьківських (материнських) прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач не з`явився, від нього до суду надійшла заява в якій просив суд справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідачка не з`явилася, від неї до суду надійшла заява, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 липня 2007 року /а.с. 6/. Від шлюбу у сторін є дитина донька [PERSON] , [INFO] . /а.с. 5/. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14.11.2022 року шлюб між сторонами розірвано. /а.с. 6/. У постанові від 22 грудня 2021 року у справі №339/143/20 Верховний Суд визначив, що за загальним правилом за відсутності спору, щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання та умов утримання їх спільної дитини, що підтверджується договором між батьками щодо визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні. /а.с. 8/. Згідно ст.180 СК України батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.\~2\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку.\~ Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи зазначені вище вимоги Закону, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] до досягнення останньою повноліття підлягають задоволенню в повному об`ємі. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із\~частиною восьмою\~статті 7\~СК України\~регулювання сімейних\~відносин має\~здійснюватися з\~максимально можливим\~урахуванням інтересів\~дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України,\~Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Встановлення місця проживання неповнолітньої дитини необхідно для соціального забезпечення життєдіяльності позивача та його дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Між сторонами відсутній спір щодо місця проживання та виховання їх спільної дитини. Відповідно до\~ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання їх неповнолітньої дитини [PERSON] , 2009 року народження із батьком [PERSON] /а.с. 9, 18/. Крім того, факт проживання з позивачем неповнолітньої дитини підтверджується наступними доказами: Згідно довідки Чернівецького ліцею №9 ЧМР, за період навчання дитини в ліцеї тато приймає участь у вихованні доньки: приводить і забирає дитину з навчального закладу, надає фінансування, яке потребує навчання дитини. Цікавиться життям дитини в закладі, відвідує батьківські збори класу, прислухається до порад вчителів. Допомагає дитині з домашніми завданнями, водить доньку на додаткові спортивні заняття, які проводяться в закладі. Також батько бере участь в роботі батьківського комітету та допомагає ліцею. /а.с. 7/. Відповідачка [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , проте, остання, вже тривалий час, проживає за кордоном. /а.с. 19-23/. Крім того, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23.10.2024 року, встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . /а.с. 38-39/. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до письмових пояснень неповнолітньої [PERSON] , остання зазначила, що вона проживає більше трьох років з своїм батьком [PERSON] . За всі три роки, крім неї та батька, з ними ніхто разом не проживав. Батько займається її життям і відвозить та забирає її з додаткових занять та тренувань. Всі гуртки і шкільні потреби оплачує тато, також він дає кишенькові гроші. Свою маму вона не бачила більше трьох років. Де вона зараз, вона не знає, коли вони бачились востаннє вона сказала, що її не цікавить її і батька життя. Мама їй не дзвонить і нею не цікавиться, кошти вона також ніколи не передавала ні їй ні татові. Вона дуже любить свого тата, а маму в неї не має бажання бачити. /а.с. 25, 59/. У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає що позивачем доведено, що [PERSON] , [INFO] слід залишити проживати з батьком [PERSON] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на його самостійному вихованні та утриманні. За таких\~обставин,\~зважаючи на\~наявність договору\~щодо узгодженого\~сторонами місця\~проживання та\~порядку утримання\~їх спільної\~дитини,\~згоди самої\~матері дитини\~(а.с.\~9,\~18) та дитини (а.с. 25, 59), суд вважає, що позов, в частині залишення проживання дитини з батьком, також підлягає задоволенню. Щодо позову, в частині позбавлення [PERSON] батьківських (материнських) прав відносно доньки [PERSON] , 2009 року народження, суд вважає, що в задоволенні позову, в цій частині, слід відмовити, за недоведеністю, оскільки, як убачається з відповіді Служби у справах дітей ЧМР, фактичне місце проживання/перебування [PERSON] не встановлено, тому висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відсутній, а позивачем не доведено обставин, які можуть бути підставами для позбавлення батьківських прав [PERSON] /а.с. 49/. Таким чином, позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial