Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

02.01.2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про визначення місця проживання дитини, в якому просить Визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] , [INFO] Стягнути з відповідача по справі - [PERSON] , на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн., а також витрати на надання правової допомоги. Вимоги позову мотивує тим, що з 29.11.2003 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі в них народилися син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2023 року шлюб було розірвано, рішення суду набуло законної сили. Діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] фактично мешкають разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . 15.10.2024 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя в межах розгляду справи № 335/11203/24 (провадження № 2-н/335/876/2024) було прийнято судовий наказ, яким вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу з 07.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. тобто до [INFO] . На теперішній час судовий наказ направлено для виконання до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по стягненню з [PERSON] аліментів. У позасудовому порядку не досягнуто чітко визначеної згоди щодо визначення місця проживання їхньої спільної дитини. Відповідач - [PERSON] , висловлюється проти того, щоб донька - [PERSON] проживала з позивачкою та неодноразово погрожував, що він забере дитину зі школи і не віддасть, дитина буде жити разом із ним. Саме через недосягнення спільної згоди та з огляду на поведінку відповідача у позивачки і виникла необхідність у врегулюванні цього спору саме в судовому порядку. Ухвалою суду від 14.01.2025 відкрито провадження в даній справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 30.01.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, а якому відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Вказав, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини існував, однак наразі усі питання між ними вирішено і він не заперечує проти позову. Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району у судовому засіданні [PERSON] з урахування інтересів дитини зазначила, що визнання позову не суперечить інтересам дитини, оскільки спрямоване саме для врегулювання спору між батьками в інтересах дитини, проти прийняття судом визнання позову відповідачем і ухвалення рішення про задоволення позову не заперечує, підтримала позовні вимоги так як матір взмозі забезпечити належне утримання та виховання дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено наступне. 29.11.2003 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі в них народилися син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2023 року шлюб укладений між сторонами по справі було розірвано, рішення суду набуло законної сили. Діти сторін по справі - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] фактично мешкають разом із матір`ю - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . 15.10.2024 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя в межах розгляду справи № 335/11203/24 (провадження № 2-н/335/876/2024) було прийнято судовий наказ, яким вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу з 07.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. тобто до [INFO] . На теперішній час судовий наказ направлено для виконання до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по стягненню з [PERSON] аліментів. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь - кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. При ухваленні рішення судом враховано особу позивача [PERSON] яка має визначене місце проживання, де для виховання та розвитку дитини створені належні умови, між матір`ю та дитиною склалися добрі стосунки, судом не встановлено виняткових обставин за яких малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю. [PERSON] офіційно працевлаштована, вона працює на посаді директора в ТОВ "АЛЬФА ТРЕЙД ПЛЮС 2018" з 20.08.2022 року. Відповідно до характеристики № 21/16 від 23.12.2024 року за період роботи на підприємстві [PERSON] свої посадові повноваження виконує професійно, в повній відповідності з посадовою інструкцією. Вищу освіту отримала в Запорізькій державній інженерній академії за спеціальністю «облік та аудит» в 2005 році. Має диплом, що підтверджує цю інформацію. Документ видан 30.06.2005 р. Сімейний стан: розлучена. Має дві дитини, доньку 10 років та сина 18 років. Свою роботу [PERSON] виконує з високою якістю і відповідальністю. Над удосконаленням особистої професійної підготовки працює наполегливо. До виконання своїх посадових повноважень відноситься старанно, відповідально. Має високу працездатність. Робочий час [PERSON] витрачає продуктивно і дбайливо. При виникненні конфліктних ситуацій поводиться коректно, стримано. З колегами підтримує гарні професійні взаємини. Має високу стресостійкість, дотримується усіх встановлених правил. З готовністю бере участь в громадській діяльності, допомагає колегам. Моральні якості [PERSON] можна назвати високими. Не має шкідливих звичок і не створює конфліктів між співробітниками. Відповідно до інформації наданої на адвокатський запит за вихідним №12/11/24 від 12.11.2024 року [PERSON] адміністрація Запорізької гімназії № 8 Запорізької міської ради повідомила, що здобувачка освіти [PERSON] [INFO] в період з 01.09 2020 р. по 31.05 2024 р. навчалась в Запорізькій гімназії №8 Запорізької міської ради з 1-А класу по 4-А клас. У 2024 році [PERSON] на деякий час періодично виїжджала разом з бабусею, [PERSON] за межі України і продовжувала навчання онлайн. Під час освітнього процесу в офлайн режимі дівчинку до школи приводила мама [PERSON] . У період навчання в 1-му класі (2020-2021 н.р.) іноді Катю до школи привозив машиною тато [PERSON] . За весь період навчання у школі успіхами дитини цікавились лише мама [PERSON] і бабуся [PERSON] . Батьківські збори в школі відвідувала мама [PERSON] , вона брала участь у навчанні дівчинки, надавала допомогу у навчанні. Відповідно до відповіді Закладу позашкільної освіти «Комунарський районний центр молоді та школярів» Запорізької міської ради від 18.12.2024 року № 133 [PERSON] [INFO] відвідує гр.№2 гуртка «Дзюдо» ЗПО «КРЦМтаШ» з 30.01.2024 року. Заяву на прийом дитини до гуртка "Дзюдо" ЗПО "КРЦМтаШ" подавала мати [PERSON] . На заняття гуртка [PERSON] приводить її бабуся [PERSON] , і забирає з занять теж вона, так як мати в цей час працює. Дитина вихована, подає надії в спорті. Проживання дитини із позивачем саме по собі не є підставою для визнання позову таким, що до задоволення не підлягає, оскільки такий факт не позбавляє права позивача вимагати визначення місця проживання дитини в судовому порядку. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вищенаведені обставини справи, а також те, що відповідач позов визнав, не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, позивачем по справі, суд погоджується з доводами позивача про те, що визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання буде відповідати інтересам дитини, і вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку ч.4\~ст.206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, оскільки наразі дитина перебуває на утриманні матері, згідно акту обстеження умов проживання мати створила належні умови для дитини та батько не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, а тому суд вважає можливим визначити місце проживання малолітньої дитини за місцем проживання її матері [PERSON] . Суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування, або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Outcome: approved