Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

У травні 2024 року Позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», в якому просив суд визнати незаконною відмову Відповідача у поверненні нарахованих відсотків та пені за користування кредитними коштами, а також за порушення зобов`язань; зобов`язати Відповідача здійснити списання відсотків за користування кредитними коштами за 26 договорами позики, укладеними з 05.01.2023 року по теперішній час між позивачем та Відповідачем, в тому числі проценти за користування кредитними коштами за Договором про надання споживчого кредиту від 13.02.2024 року у розмірі 20 625,00 грн. на підставі ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; здійснити повернення сплачених Позивачем сум процентів та пні за користування кредитними коштами за 26 договорами позики,укладеними з 05.01.2023 по теперішній час між Позивачем та Відповідачем на картковий рахунок Позивача.В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 13.02.2024 року між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» укладено Договір про надання споживчого кредиту, строком до 14.03.2024 року. З 03.08.2016 року по теперішні час Позивач проходив військову службу в Державній прикордонній службі України на посад старшого лейтенанта. З 24.02.2024 Позивач перебуває на захисті країни та бере участь у військових діях по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Між Позивачем та Відповідачем неодноразово укладались Договори про надання споживчого кредиту та сплачувались проценти за користування кредитними коштами. У зв`язку з цим, Позивач звернувся до Відповідача із заявою про повернення процентів та пені, оскільки на Позивача поширюється пільга згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Відповідач, листом 08/02/2024-7 відмовив в поверненні процентів та пені, обґрунтовуючи відсутністю документів, які підтверджують факт проходження військової служби, тобто відсутні підстави для встановлення пільгових умов. На виконання даного листа Позивачем було надано усі необхідні документи, але процентів та пені повернуто не було. В березні 2024 року Позивачем подано скаргу до Національного банку України який листом від 18.04.2024 року № 14-0004/30173 рекомендував звернутися до суду. 23.04.2024 року Позивач звернувся до Відповідача із запитом про надання усіх договорів про надання кредиту, укладених між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», з 2016 року по теперішній час, розрахунків нарахованих та сплачених Позивачем відсотків на виконання договорів про надання кредиту, розрахунків нарахованої та сплаченої Позивачем пені за договорами про надання кредиту з 2015 року по теперішній час. Розрахунки заборгованості по кожному з укладених договорів про надання кредиту з 2016 року по теперішній час. Листом від 29.04.2024 року № 29/04/2024-23 Відповідач зазначив, що в період з 05.01.2023 року по теперішній час між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» укладено26 договорів позики, за якими з Позивача стягувались проценти за користування кредитним коштами. На теперішній час, Відповідачем нараховані проценти за користування кредитним коштами за Договором про надання споживчого кредиту від 13.02.2024 року у розмірі 20 625,00 грн. Позивач вважає таку відмову неправомірною, що і стало підставою звернення до суду з вказаним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09.05.2024 справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальності «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії було передано на розгляд Печерського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2024 року відкрито провадження у справі за правилами позовного (загального) провадження. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач надав суду заву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відзив від відповідача не надійшов. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. З змісту позовної заяви вбачається, що 13.02.2024 року між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» укладено Договір про надання споживчого кредиту, строком до 14.03.2024 року З 03.08.2016 року по теперішні час Позивач проходив військову службу в Державній прикордонній службі України на посад старшого лейтенанта. З 24.02.2024 Позивач перебуває на захисті країни та бере участь у військових діях по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Між Позивачем та Відповідачем неодноразово укладались Договори про надання споживчого кредиту та сплачувались проценти за користування кредитними коштами. У зв`язку з цим, Позивач звернувся до Відповідача із заявою про повернення процентів та пені, оскільки на Позивача поширюється пільга згідно ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Відповідач, листом 08/02/2024-7 відмовив в поверненні процентів та пені, обґрунтовуючи відсутністю документів, які підтверджують факт проходження військової служби, тобто відсутні підстави для встановлення пільгових умов. На виконання даного листа Позивачем було надано усі необхідні документи, але процентів та пені повернуто не було. В березні 2024 року Позивачем подано скаргу до Національного банку України який листом від 18.04.2024 року № 14-0004/30173 рекомендував звернутися до суду. 23.04.2024 року Позивач звернувся до Відповідача із запитом про надання усіх договорів про надання кредиту, укладених між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», з 2016 року по теперішній час, розрахунків нарахованих та сплачених Позивачем відсотків на виконання договорів про надання кредиту, розрахунків нарахованої та сплаченої Позивачем пені за договорами про надання кредиту з 2015 року по теперішній час. Розрахунки заборгованості по кожному з укладених договорів про надання кредиту з 2016 року по теперішній час. Листом від 29.04.2024 року № 29/04/2024-23 Відповідач зазначив, що в період з 05.01.2023 року по теперішній час між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» укладено26 договорів позики, за якими з Позивача стягувались проценти за користування кредитним коштами. На теперішній час, Відповідачем нараховані проценти за користування кредитним коштами за Договором про надання споживчого кредиту від 13.02.2024 року у розмірі 20 625,00 грн. Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції. Рішенням Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту: військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває дотепер. Крім того, Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Так позивач на підтвердження статусу особи, яка має право на пільги на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надав суду у якості доказів Довідку Державної прикордонної служби № 326 від 22.04.2024 щодо проходження військової служби з 03.08.2016 по теперішній час та службове посвідчення серії № [NUMBER] від 28.12.2023 року. Разом з тим, наявні в матеріалах у справі докази надані позивачем, на підтвердження своїх вимог, жодних доказів щодо укладення кредитного договору, нарахування процентів Банком, сплати зазначених процентів позичальником не надав. Відповідно до рішення Верховного Суду України від 10.10.2019р. у справі № 320/8618/15-ц «…тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування чергових платежів, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Нарахування позивачу пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства...». Частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц. В свою чергу позивач відноситься до осіб, які мають пільги, встановлені частиною 15 статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки з наданих ним доказів вбачається, що він є військовослужбовцем, та проходить військову службу Державній прикордонній службі України на посаді старшого лейтенанта, даний факт підтверджується довідкою від 18.01.2024№58 від 13.02.2024, довідкою від 18.01.2024 №59 від 13.02.2024 та довідкою від 22.04.2024 №326. Отже, [PERSON] з 03.08.2016 по сьогоднішній день перебуває на військовій службі в Державній прикордонній службі України на посаді старшого лейтенанта, що підтверджено позивачем належними доказами. Вказані відомості відповідачем спростовані не були. З огляду на викладене, cуд приходить до висновку, що позивач користується пільгами, передбаченими ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», оскільки позивачем надано достатні докази на підтвердження тих обставин, що він має право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, оскільки в період нарахування процентів за користування кредитом він перебуває у складі перебуває на військовій службі в Збройних Силах України і є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому має право на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом. Отже, встановивши, що на позивача поширюється дія пільг, передбачених ч. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, з огляду на ті обставини, що право позивача на перерахунок процентів за користування кредитними коштами в період нарахування процентів за користування кредитом у зв`язку з його перебуванням на військовій службі в Збройних Силах України оспорюється відповідачем, вважає, що належним і ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок процентів за користування кредитними коштами за рахунками позивача, у зв`язку із чим зазначені заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими і такими, що знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи і підлягають задоволенню. Щодо здійснення повернення сплачених позивачем сум процентів пені за користуванням кредитними коштами за усіма 26 договорами позики, укладеними з 05.01.2023 по теперішній час між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальності «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» на картковий рахунок, необіхідно зазначити, що позивач не звертався до Банку із письмовою заявою про звільнення його від сплати процентів відповідно до п. 15 ст. 14 Закону, документи, що підтверджують ці обставини до установи не надавав, і банк не міг знати про обставини перебування у віськовій службі Державній прикордонній службі України, та в прохальній частині позивач не конкретизував відомості щодо кредитних договорів, а відтак, у задоволенні цих позовних вимог, слід відмовити. За умовами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За умовами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Виходячи з вищевикладеного, позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial