Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

Адвокат Лещенко Н.П. в інтересах позивачки звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що гр. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі. Шлюб зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що 17 жовтня 2017 року зроблено відповідний актовий запис №2382. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 17 жовтня 2017 року. Протягом тривалого часу сімейне життя у позивача з відповідачем погіршилось, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, втрачено почуття любові. Позивач з відповідачем разом не проживають з 2022 року, спільного господарства не ведуть, сімейного життя, шлюбних стосунків не підтримують. Також звернула увагу суду, що відповідач почав вживати наркотичні засоби та продовжує, що також вплинуло на рішення позивача про звернення до суду для розірвання їхнього шлюбу. На даний час позивач проживає за кордоном у Республіці Польща та не планує повертатися до України найближчим часом. Позивач з відповідачем мають різне бачення ролі чоловіка і дружини в сім`ї, а тому наразі подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. У позивача з відповідачем у шлюбі дітей не має. Позивач наголошує, що перебування в даному шлюбі суперечить його власним моральним принципам та інтересам, а тому рішення про розірвання шлюбу є остаточним, як наслідок, виникла необхідність звернутися до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, адже відсутні ознаки сім`ї, передбачені ст. 3 Сімейного кодексу України, а саме спільне проживання, спільний побут, взаємні права та обов`язки між подружжям. Позивач вказує, що рішення розірвати шлюб є виваженим та свідомим, подальше спільне життя і збереження сім`ї з відповідачем стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, водночас, позивач наголошує, що не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, адже втрачено почуття любові, сім`я існує формально, наявне різне бачення ролі чоловіка і дружини в сім`ї, тобто стійкий розлад подружніх стосунків, а також подружжя давно проживає окремо. Таким чином, позивач заперечує подальше примирення, адже втрачена моральна основа шлюбу. В свою чергу, законодавством заборонено примушування до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного Кодексу України. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Можливо зробити висновок, що подальше існування сім`ї як добровільного союзу, у разі відсутності добровільної згоди позивача на такий союз не може мати місце, а також, насильне змушування перебувати у таких відносинах є незаконним та неприпустимим. Таким чином, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки між подружжям втрачено взаєморозуміння, відсутня моральна основа шлюбу. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, тому позивач категорично наполягає на тому, що збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, адже примушування до шлюбу не допускається, а у їхньому подружжі остаточно відсутні ознаки сім`ї передбачені ст. 3 Сімейного кодексу України, тому сім`я існує формально. Представник позивачки просить суд не надавати сторонам строк на примирення, передбачений ст. 111 Сімейного кодексу України та розірвати шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем/а.с.1-3/. Розгляд справи відповідно до ухвали від 11.11.2024 року про відкриття провадження у справі проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін /а.с.21-24/. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається, 17 жовтня 2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Дніпровському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис №2382 /а.с.9/. Статтею 111 СК України на суд покладено обов`язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно\~до ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивача у справі) та чоловіка (відповідача у справі) після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. На підставі викладеного та

Outcome: approved