Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Представник ТОВ «Регно Італія УА» - Поплавська Т.П., за допомогою підсистеми «Електронний Суд», звернулася до суду з позовом до [PERSON] про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів). Позовна заява мотивована тим, що 16 вересня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Регно Італія УА» здійснило перерахунок грошових коштів в загальній сумі 36 565,00 грн на рахунок [PERSON] шляхом здійснення двох платежів: 1 900,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 2486 від 16 вересня 2020 року; 34 665,00 грн відповідно до платіжної інструкції № 2487 від 16 вересня 2020 року. Пізніше, під час здійснення внутрішнього фінансового аудиту позивачем було виявлено, що позивач помилково сплатив грошові кошти на рахунок відповідача, оскільки відповідні грошові кошти були призначені іншому контрагенту. Вважає, що грошові кошти відповідач набув без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим такі кошти підлягають стягнення на користь позивача. Жодних товарів, робіт та/або послуг позивачу відповідач не відвантажував та не надавав. Оплата призначалась іншому контрагенту, згідно виписаних ним рахунків, однак помилково була сплачена на розрахунковий рахунок відповідача, який містився у внутрішній бухгалтерській базі позивача, оскільки відповідач раніше був контрагентом позивача. Враховуючи вищенаведене та той факт, що відповідач набув та зберіг в себе грошові кошти без достатньої правової підстави, відповідна сума, а також проценти (3% річних) та інфляційні втрати підлягають стягненню з нього на користь позивача. Враховуючи вищенаведене, просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Регно Італія УА» грошові кошти,\~набуті та\~збережені без\~достатньої правової\~підстави,\~у сумі\~61\~846,09\~грн (шістдесят\~одна тисяча\~вісімсот сорок\~шість гривень\~дев`ять\~копійок),\~з яких:\~36\~565,00\~грн -\~грошові кошти,\~набуті та\~збережені без\~достатньої правової\~підстави;\~4\~243,94\~грн -\~3%\~річних; 21 037,15 грн - інфляційні втрати. Ухвалою суду від 05.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 10 год. 00 хв. 03.01.2025 у приміщенні суду. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 03.01.2025 для здійснення повторного виклику відповідача відкладено розгляд справи та призначено судове засідання на 14 год. 00 хв. 03.02.2025. \~ \~ \~ \~В судове засідання представник позивача не з`явилася, в прохальній частині позовної заяви просить суд розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву щодо позову не подав. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив таке. Відповідно до платіжних інструкцій № 2486 від 16 вересня 2020 року на суму 1900 грн та № 2487 від 16 вересня 2020 року на суму 34665 грн Товариство з обмеженою відповідальністю «Регно Італія УА» здійснило перерахунок грошових коштів на рахунок [PERSON] шляхом здійснення двох платежів на загальну суму 36565,00 грн (а.с.9-10). Зі змісту платіжної інструкції № 2486 від 16.09.2020 вбачається, що одержувачу [PERSON] (код отримувача [NUMBER] ) позивачем перераховано перераховано кошти в сумі 1900,00 грн з призначенням платежу картридж розчинника згідно рахунку № 09/09 від 09.09.2020.(а.с.9) Зі змісту платіжної інструкції № 2487 від 16.09.2020 вбачається, що одержувачу [PERSON] (код отримувача [NUMBER] ) позивачем перераховано кошти в сумі 34665,00 грн з призначенням платежу маркувальний принтер, транспортуючий пр згідно рахунку № 03/08 від 03.08.2020. Водночас в долучених позивачем до позовної заяви рахунках № 09/09 від 09.09.2020 та №03/08 від 03.08.2020 (а.с.15, 16) Продавцем вказаний ФОП [PERSON] (інн [NUMBER] ), якому згідно виписки за рахунком ТЗОВ «Регно Італія УА» за період з 21.09.2020 по 03.07.2024 (а.с.12) позивачем перераховано кошти 21.09.2020 в сумі 1900,00 грн з призначенням платежу картридж розчинника згідно рахунку № 09/09 від 09.09.2020, та 24.09.2020 в сумі 34665,00 грн з призначенням платежу маркувальний принтер, транспортуючий пр згідно рахунку № 03/08 від 03.08.2020. Відтак судом встановлено, що за наявності помилки, яка очевидною, позивачем була проведена подвійна оплата ідентичних сум 1900 грн та 34665 грн : відповідачу [PERSON] та ФОП [PERSON] на підставі рахунків № 09/09 від 09.09.2020, та 24.09.2020, в яких продавцем вказаний саме ФОП [PERSON] . Доказів наявності підстав для виникнення у позивача будь яких зобов`язань цивільно-правового характеру перед відповідачем [PERSON] , у тому числі щодо перерахування коштів, відповідачем суду не надано. За таких обставин суд погоджується із доводами позивача про те, що відповідач [PERSON] без достатньої правової підстави набув грошові кошти в сумі 36565,00 грн, помилково перераховані йому позивачем. За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З наведених норм убачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому. Як зазначила Велика Палата Верховного суду у постанові від 07.02.2024 у справі №910/3831/22 (провадження № 12-45гс23), у статті 1212 ЦК України врегульовані недоговірні відносини, коли особа набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). З моменту безпідставного набуття такого майна або з моменту, коли підстава його набуття відпала, утримання особою такого майна є неправомірним. Тому зобов`язання з повернення потерпілому такого майна особа повинна виконати відразу після його безпідставного набуття або відпадіння підстави набуття цього майна. Норма частини другої статті 530 ЦК України до недоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого майна згідно зі статтею 1212 ЦК України не застосовується. Оскільки позивачем доведено факт помилкового перерахування коштів відповідачу, а відповідачем не надано доказів правомірності їх набуття, перебування у договірних відносинах з позивачем, суд доходить висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів, набутих та збережених без достатньої правової підстави в сумі 36\~565,00 грн. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача. Зазначений висновок зроблено Великою Палатою Верховного суду у постанові від 07.02.2024 у справі №910/3831/22 (провадження № 12-45гс23). З огляду на зазначене, нарахування позивачем 3% річних в сумі 4243,94 грн. та інфляційних втрат в сумі 21037,15 грн. (а.с.17-18) є правомірним, розрахунки проведено відповідно до чинного законодавства, відтак вимога про стягнення вказаних сум з відповідача на користь позивача є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін. Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення Надані позивачем докази суд визнає достовірними, належними і допустимими, тому, з`ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, оціненими як окремо та і у їх взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422 грн 40 коп. судового збору.

Outcome: approved