Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати такою, що порушує його немайнове право на використання імені, інформацію, розміщену у соціальній мережі Facebook на офіційній сторінці народного депутата України [PERSON] за посиланнями: [INFO] (публікація від [INFO] щодо «мафіозного клану Палацької ОТГ»), а саме: - п. 7 «які здійснював [PERSON] - син депутата Паланської сільської ради, племінник [PERSON] »; - п. 8 «які здійснював [PERSON] »; - п. 9 «щодо затримання [PERSON] »; [INFO] (публікація від [INFO] року) «щодо того, чим же знаменитий [PERSON] »), а саме: - «Одним із найактивніших учасників банди був той самий [PERSON] , 1981 року народження»; - «У 2008 році всі члени озброєної банди, у тому числі їх керівник [PERSON] , були затримані»; - «Впевнений, якщо другий племінник [PERSON] вийде з СІЗО, то дуже скоро ми побачимо його старостою в одному із сіл Палацької ОТГ». [INFO] (публікація відео з текстом до нього від [INFO] року), а саме: - «Більшість мафіозних кланів у світі побудовані за принципом сім`ї, сімейного типу (мафія)»; - « [PERSON] - син [PERSON] , племінник [PERSON] , рецидивіст, який зараз знаходиться у СІЗО за розбої і грабежі»; [INFO] (публікація відео від [INFO] ), а саме: «У [PERSON] є син, який тримав банду … вони грабували людей, квартири, будинки і його на моє звернення знайшли і закрили в СІЗО». В обґрунтування позову зазначає, що на офіційній сторінці народного депутата [PERSON] за посиланнями публікацій від [INFO] року та [INFO] року: [INFO] ; [INFO]; [INFO], без значущих відмінностей, його ім`я зазначено, як члена мафіозного клану, керівника банди, злочинця, тощо. Зазначене порушує його немайнове право на використання імені та правовий принцип презумпції невинуватості. У відеоматеріалі демонструвались і публікувались копії документів із зазначенням його (позивача) прізвища і імені, в т.ч. вибірки із тексту підозри. Останній відеоматеріал опубліковано в соціальній мережі Facebook на офіційній сторінці відповідача за посиланням: [INFO] від [INFO] року. Із відео: «У [PERSON] є син, який тримав банду, вони грабували людей, квартири, будинки і його на моє звернення знайшли і закрили в СІЗО». Посилаючись на презумпцію невинуватості, вважає дії відповідача такими, що порушують його (позивача) право на використання імені, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.01.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву (а. с. 30). Копію ухвали про відкриття провадження направлено на адресу сторін, крім того відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу направлено на відомі адреси електронної пошти сторін та до електронного кабінету учасника справи (а. с. 31). Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу позивача, останній отримав копію ухвали про відкриття провадження - 28.02.2024 року (а. с. 32). Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу відповідача, останній отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками - 05.03.2024 року (а. с. 33). Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). За частиною 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 8 ст. 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення. Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи. 18.04.2024 року через систему «Електронний суд» надійшов відзив відповідача на позов, у якому останній заперечує позовні вимоги та просить відмовити у задоволені вимог позивача посилаючись на те, що останнім не доведено належність сторінки у соціальній мережі Facebook, за посиланням: [INFO] на якій було розміщено спірні дописи, саме відповідачу, а також сам факт розміщення цих дописів за посиланнями відповідачем. Зазначає, що позивач лише на підставі власних (суб`єктивних) міркувань/припущень дійшов висновку про розміщення відповідачем спірних дописів на своїй особистій сторінці в Facebook. На підтвердження цього припущення, позивачем надано суду лише скріншоти таких дописів, що не є належним доказом. Вказує також, що соціальній мережі, зокрема в Facebook, може зареєструватись будь-яка особа, під будь-яким іменем, а тому створити сторінку (акаунт), яка має ім`я та фото відповідача у Facebook, в тому числі розмістити інформацію на сторінці могла будь-яка особа. Звертає увагу на те, що соціальна мережа передбачає можливість проведення перевірки автентичності (справжності) акаунту, тобто його належність конкретній особі. Акаунти, що пройшли перевірку справжності, належність їх конкретній особі, мають відповідний значок біля імені користувача у вигляді кружечка, що має контур у вигляді хвилі, зафарбованої синім кольором зі знаком галочки білого кольору всередині. Аккаунт за посиланням, який вказує позивач, такої позначки не має, відтак стверджувати, що акаунт на якому розміщені спірні дописи, належить відповідачу у позивача немає підстав. Крім того, зауважує, що позивач обрав неефективний спосіб захисту, оскільки він не забезпечить поновлення порушеного права позивача та не звернений безпосередньо до відповідача. Просить у задоволені позову відмовити в повному обсязі (а. с. 38-110). 17.04.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що відповідач стверджуючи про неналежність йому сторінки (акаунту) у Facebook, де розміщені спірні дописи, від часу отримання позовної заяви не звертався до поліції за пошуками «самозванця», який створив фейковий акаунт, що в свою чергу свідчить про те, що сторінка належить саме відповідачеві, про що окремо свідчать факти активного використання сторінки, де протягом багатьох років висвітлюється інформація, пов`язана з діяльністю депутата. Крім того зауважує, що предметом спору є захист немайнових прав, а не скасування недостовірної інформації, захист честі, тощо. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. За частиною 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що сторінки з посиланням: [INFO] на яку в позові посилається позивач, із зазначенням тексту: «які здійснював [PERSON] - син депутата Паланської сільської ради, племінник [PERSON] »; «які здійснював [PERSON] »; «щодо затримання [PERSON] » в Facebook не існує. В публікації від [INFO] року за посиланням [INFO] міститься текст наступного змісту: «Друзі! Після мого вчорашнього відеоблогу, щодо мафіозного клану Паланської ОТГ у вас виникло багато питань щодо того, чим же знаменитий [PERSON] ? Розповім детальніше. Як ви вже знаєте, [PERSON] - син депутата Паланської сільської ради Сергія Войченка та племінник голови Паланської ОТГ [PERSON] . Протягом 2007 року у Черкаській області діяла банда з 8 осіб, яка вчиняла розбійні озброєні напади на жителів сіл Уманського району, колишнього Христинівського, Тальнівського та Жашківського районів з метою заволодіння їх транспортним засобом та іншого майна з домоволодінь. Одним із найактивніших учасників банди був той самий [PERSON] , 1981 року народження. Він був безпосереднім виконавцем озброєних нападів, створював необхідні умови для діяльності банди, залучав до злочинного об`єднання інших учасників, а в подальшому користуючись авторитетом, повагою серед членів банди, організаційними здібностями сам очолив і почав здійснювати повне керівництво діяльністю членів банди, визначати чітку роль кожного з них, координувати їхні дії при підготовці і безпосередньому вчиненні злочинів, обирати об`єкти злочину, розподіляти кошти здобуті злочинним шляхом, зокрема: [INFO] озброєна банда проникла в житловий будинок сім`ї з 6 осіб (4 дорослих і двоє малолітніх дітей) в селі Кочубіївка Уманського району, заволоділи їх мобільними телефонами, грошима, золотими прикрасами при цьому застосовуючи до господарів будинку фізичне насильство, що виразилось нанесенням тілесних ушкоджень і погрозами застосування фізичної розправи (вбивства). 26 квітня 2007 року озброєна банда проникла в житловий будинок сім`ї з 3-х осіб (батько і двоє дітей) у селі Вільшанка Уманського району заволоділи їх мобільними телефонами, золотими виробами, дорогими годинниками, автомобілем ВАЗ 2108, тощо при цьому застосовуючи до господарів будинку фізичне насильство, що виразилось зав`язуванням рук і ніг господарів будинку скотчем та руками в якій був кастет завдали численні удари по різним частинам тіла господаря та його дітей і погрозами застосування фізичної розправи (вбивства). 14 червня 2007 року озброєна банда проникла в житловий будинок сім`ї з 3-х осіб в селі Соколівка колишнього Жашківського району заволоділи грошима господарів будинку при цьому застосовуючи до господарів будинку фізичне насильство, що виразилось зав`язуванням рук і ніг скотчем, нанесенням ударів руками і ногами в різні частини тіла, притисканням їх обличчя подушками з метою їх удушення, спричиненням різаних ран ножем і погрозами застосування фізичної розправи (вбивства). 20 червня 2007 року озброєна банда проникла в житловий будинок чоловіка в селі Вербувата колишнього Христинівського району заволоділи грошима та мисливською рушницею господаря при цьому застосовуючи до господаря будинку фізичне насильство, що виразилось зав`язуванням рук і ніг скотчем, нанесенням ударів руками і ногами в різні частини тіла, притисканням нагрітої електропраски до його тулубу і ніг спричинивши множинні термічні опіки тіла і погрозами застосування фізичної розправи (вбивства). 26 червня 2007 року озброєна банда проникла в житловий будинок сім`ї з 3-х осіб в селі Краснопілка Уманського району заволоділи золотими прикрасами, мобільними телефонами та грошима господарів при цьому застосовуючи до господарів будинку фізичне насильство, що виразилось у нанесенні ударів руками і ногами в різні частини тіла, тривалого притискання нагрітої електропраски до різних частин тіла та погрожували фізичною розправою (вбивством). 19.07.2007 року озброєна банда проникла в житловий будинок сім`ї з 2-х осіб в селі Легедзине колишнього Тальнівського району заволоділи грошима, мобільними телефонами, золотими прикрасами, 7 пачками цигарок «Честерфілд» та випили під час здійснення злочину пляшку шампанського «Советское» при цьому застосовуючи до господарів будинку фізичне насильство, що виразилось зав`язуванням рук і ніг скотчем, нанесенням ударів ногами, руками і кастетом в різні частини тіла господарів та погрожували фізичною розправою (вбивством). 21.07.2007 року озброєна банда проникла в житловий будинок сім`ї з 3-х осіб у селі Соколівка колишнього Тальнівського району заволоділи золотими прикрасами, годинниками, ноутбуком, мисливською рушницею, набоями до мисливських рушниць, грошима, випиваючи при здійсненні злочину пляшку вина «Сангрія», пляшку вина «Кагор», пляшку горілки «біленька» при цьому застрелили господарську собаку, застосовуючи до господарів будинку фізичне насильство, що виразилось нанесенням ударів ногами, руками, рушницею в різні частини тіла господарів та погрожували фізичною розправою (вбивством). У 2008 році всі члени озброєної банди, у тому числі їх керівник [PERSON] , були затримані. Вироками суду відносно всіх членів озброєної банди було призначено покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна, окрім [PERSON] , якому вдалось втекти і переховуватись від слідства аж 14 років. Весь цей час він був оголошений у міжнародний розшук і як виявилось перебував в місті Харків, де 14 грудня 2021 року був затриманий працівниками поліції, доставлений до Придніпровського районного суду м. Черкаси, де відносно нього Ухвалою слідчого судді застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 04.02.2022 року, в подальшому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був продовжений та на даний час проводяться необхідні слідчі (розшукові) дії. Наголошу, що [PERSON] підозрюється у вчиненні злочинів передбачених: ч. 4 ст. 187 КК України (Розбій, спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою, або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень); ч. 3 ст. 289 КК України (Незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинені організованою групою або поєднані з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян); ст. 257 КК України (Бандитизм - організація озброєної банди з метою нападу на підприємства, установи, організації чи на окремих осіб, а також участь у такій банді або у вчинюваному нею нападів). Вважаю, що такі люди, які є серед нас, не можуть мати виправдань. [PERSON] заявив, що я і він - різні. Так, дійсно, ми різні. Я ж не грабував людей, як його племінник. Впевнений, якщо другий племінник [PERSON] вийде з СІЗО, то дуже скоро ми побачимо його старостою в одному з сіл Паланської ОТГ. Пропоную призначити [PERSON] другим заступником сільського голови Паланської ОТГ, який буде керувати громадою разом з перевертнем Драчевським, котрий жорстоко катував людей. Ці двоє спрацюються. Додатково викладаю офіційну переписку щодо розбійних нападів на людей, затримання [PERSON] та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважаю цю тему вичерпною # [PERSON] #Україна #Уманськийрайон #ПаланськаОТГ #паланськамафія». У дописі за посиланням: [INFO] розміщено відео, з текстом наступного змісту: «Більшість мафіозних кланів у світі побудовані за принципом сім`ї, сімейного типу (мафія). Яскравим прикладом стала Паланська ОТГ, побудована за принципом сімейного типу. А саме: [PERSON] - голова Паланської ОТГ; [PERSON] - рідний брат [PERSON] , депутат Паланської сільської ради. [PERSON] - син [PERSON] , племінник [PERSON] , рецидивіст, який зараз знаходиться у СІЗО за розбої і грабежі. [PERSON] - племінник [PERSON] , староста села Родниківка. [PERSON] - колишній працівник поліції, заступник сільського голови Паланської ОТГ. Детальніше у моєму відеоблозі». За посиланням: [INFO] міститься відео та текст наступного змісту: «Нагадаю, що наша команда з благодійним фондом «Сучасне село та місто» та «Благодійним фондом [PERSON]» запровадила проєкт допомоги дітям на Західній Черкащині У межах проєкту кожен учень з 5-го по 11-ий клас в Уманському та Звенигородському районах отримає по 10 зошитів на 60 аркушів у клітинку. Вважаю, що у цей складний час це хороша підтримка для дітей та батьків Таку ініціативу сприйняли позитивно усі громади у зазначених районах, окрім Умані та Паланської ОТГ. Вчора подивився відеозвернення голови Паланської ОТГ [PERSON] щодо цього питання. У мене склалось враження, що він перебуває у складному емоційному стані. Говорить надмірно емоційно, незв`язно, тремтить голос. Назвав допомогу від мене «політичним піаром». Таким чином він, на жаль, лише підтвердив, що заборонив дітям у Паланській ОТГ отримувати допомогу у вигляді зошитів від нашої команди. Звісно, пану [PERSON] , який встановив собі зарплату тисяч гривень, цього не зрозуміти. Зауважу, що наша команда працює 24/7 та допомагає людям з першого дня війни в Україні. Забезпечення дітей зошитами - це черговий наш проєкт пітримки дітей. Замість того, щоб воювати з ворогом пан [PERSON] вирішив, що він буде піаритись на дітях і воювати зі мною. Воювати треба з ворогом - росією, а не з народним депутатом, який у Паланській ОТГ отримав 75% підтримки голосів людей. До речі, тільки «мер» [PERSON] та голова [PERSON] заборонили приймати допомогу від нашої команди. На жаль, ці «діячі», які використовують війну для власного збагачення та задоволення своїх політичних амбіцій. Впевнений, що після перемоги на перевиборах люди скажуть своє слово! [PERSON] дотримуватись Закону України та не йти проти людей! Незважаючи на протидію керівництва Паланської ОТГ, будемо допомагати жителям громади. Ми переможемо як внутрішніх, так і зовнішніх ворогів! Слава Україні!». Статтею 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. У відповідності до глави 22 ЦК України до особистих немайнових прав включені, зокрема, право на повагу до гідності та честі (стаття 297) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299). Гідність та честь фізичної особи, її ділова репутація є недоторканими (згідно із ч. 2 ст. 297 та ч. 1 ст. 299 ЦК України). Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. (згідно із ч. 1 ст. 275 ЦК України). Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. За ст. 296 ЦК України фізична особа має право використовувати своє ім`я у всіх сферах своєї діяльності. Використання імені фізичної особи в літературних та інших творах, крім творів документального характеру, як персонажа (дійової особи) допускається лише за її згодою, а після її смерті - за згодою її дітей, вдови (вдівця), а якщо їх немає, - батьків, братів та сестер. Використання імені фізичної особи з метою висвітлення її діяльності або діяльності організації, в якій вона працює чи навчається, що грунтується на відповідних документах (звіти, стенограми, протоколи, аудіо-, відеозаписи, архівні матеріали тощо), допускається без її згоди. Ім`я фізичної особи, яка затримана, підозрюється чи обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, або особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може бути використане (обнародуване) лише в разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо неї або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення та в інших випадках, передбачених законом. Ім`я потерпілого від правопорушення може бути обнародуване лише за його згодою. Ім`я учасника цивільного спору, який стосується особистого життя сторін, може бути використане іншими особами лише за його згодою. Використання початкової літери прізвища фізичної особи у медіа, літературних творах не є порушенням її права. Статтею 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. За змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, визначене ст. 277 ЦК України, мають не лише фізичні, а й юридичні особи в передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, яка шкодить діловій репутації господарюючого суб`єкта. Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Звертаючись до суду, позивач додав до позову флеш-накопичувач з відеороликом (без «прив`язки» до розміщення цього відео), на якому особа чоловічої статі протягом 17:50 хв надає певну інформацію. Також на флеш-накопичувачі зберігаються скріншоти текстів, поряд з яким вказане ім`я « [PERSON] ». В той же час, ідентифікувати ці скріншоти та відеоролик як такі, де автором є відповідач, не вбачається можливим. В свою чергу позивачем не надано доказів авторства вказаних текстів саме відповідачу. Так, у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі 667/266/15-ц, за результатом перегляду рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2017 року та постанови Апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2018 року, визначено, що «скріншот» є недопустимим та неналежним доказом, оскільки в соціальній мережі може зареєструватися будь-яка людина, під будь-яким іменем, і перевірити таку інформацію неможливо. Згідно Закону України «Про електронні комунікації» від 16.12.2020 року № 1089-IX, «домен» - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, що має унікальну назву (доменне ім`я), що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється. Під терміном «веб-сайт» розуміється - сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб`єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет (Порядок інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади, затверджений Наказом Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв`язку та інформатизації України 25.11.2002 № 327/225). Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є власник веб-сайту. Відповідно до статті 1 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», власником веб-сайту вважається особа, яка є володільцем облікового запису, встановлює порядок та умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого, власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, та (або) отримувач послуг хостингу. Інформацію про власника доменного імені можна дізнатись завдяки інформаційному ресурсу WHOIS. Відповідно до ст. 52-1 Закону України «Про авторське право та суміжні права» при порушенні будь-якою особою авторського права або суміжних прав, яке було вчинене з використанням мережі Інтернет, особа, чиї права були порушені, має право звернутися до власника вебсайту або вебсторінки, на яких розміщена або в інший спосіб використана відповідна електронна (цифрова) інформація, із заявою про припинення порушення. І хоча предметом даного позову не є захист авторських прав, але за аналогією, про порушення немайнових прав - використання імені позивача, останній мав би встановити власника вебсторінки в соціальній мережі Facebook, на якій розміщені спірні публікації. Втім такої інформації або доказів звернення до власника вебсторінки Facebook, позивач не надав. За наведених обставин у задоволені позову слід відмовити. Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed