Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

ТОВ «ФК\~«Профіт Капітал»\~звернулося до\~суду з\~позовною заявою\~до відповідача,\~просить стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Профіт Капітал»\~суму заборгованості\~за договором\~кредиту та\~страхування (далі\~договір кредиту)\~№Z75.00206.006112423\~від 20.12.2019\~в розмірі\~51576\~грн.\~92\~коп.,\~яка складається\~з:\~20522\~грн.9\~коп.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту,\~6028\~грн.\~31\~коп.\~ заборгованість\~за відсотками, 25025 грн. 71 коп. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. Свої вимоги\~обґрунтовує тим,\~що 20.12.2019\~між відповідачем\~та Публічним\~акціонерним товариством\~«Ідея Банк»\~укладено договір\~кредиту №Z75.00206.006112423, відповідно до умов якого Товариство надає Клієнту кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит разом з процентними платежами (процентами за кредитне обслуговування) і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, який є його невід`ємною частиною. 19.12.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023, згідно умов якого ТзОВ «Оптіма Факторинг» прийняв належні ПАТ «Ідея Банк» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у реєстрі боржників. В подальшому 22.12.2023 між ТзОВ «Оптіма Факторинг» та позивачем укладено договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого позивач прийняв належні ТзОВ «Оптіма Факторинг» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №2 від 22.12.2023 до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за договором кредиту №Z75.00206.006112423 від 20.12.2019 в розмірі 51576 грн. 92 коп., яка складається з: 20522 грн.9 коп. заборгованість за тілом кредиту, 6028 грн. 31 коп. заборгованість за відсотками, 25025 грн. 71 коп. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала своїх зобов`язань по сплаті заборгованості, а тому просить стягнути таку у загальному розмірі 51576 грн. 92 коп. в судовому порядку. Ухвалою від 23.09.2024 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 23.10.2024, яке у зв`язку з неявкою відповідачки було відкладено на 05.12.2024,в подальшому судове засідання було відкладено у зв`язку з неякою сторін на 05.02.2025. В судове засідання представник позивача не з`явився, розгляд справи просив проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась заявою від 31.12.2024 просить проводити судовий розгляд справи в її відсутності. 31.12.2024\~відповідач подала\~до суду\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~проти задоволення\~позову заперечує,\~просить в\~задоволенні такого\~відмовити.\~У відзиві\~звертає увагу\~на те,\~що позивачем\~не підтверджено\~належними та\~допустими доказами\~видачу їй кредиту на\~заявлену у\~позові суму.\~Також вважає,\~що сам\~факт підписання\~договору про\~надання банківських\~послуг не\~свідчить про\~її беззаперечне\~ознайомлення з\~умовами та\~правилами надання\~банківських послуг. Крім того, вважає, що позивачем неправомірно нараховано плату за користування кредитом. Також 31.12.2024 відповідач подала заяву в якій просить зменшити витрати на професійну правничу допомогу, оскільки заявлена сума таких витрат є неспівмірною з складністю справи. 21.01.2025 подано письмові пояснення, які є аналогічними мотивам позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено,\~що 20.12.2019\~між відповідачем\~та Публічним\~акціонерним товариством\~«Ідея Банк»\~укладено договір\~кредиту №\~Z75.00206.006112423,\~відповідно до\~умов якого\~Товариство надає\~Клієнту кредит\~в розмірі,\~на умовах\~строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит разом з процентними платежами (процентами за кредитне обслуговування) і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, який є його невід`ємною частиною (а.с.5-6). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно умов договору відповідач зобов`язалась повернути позику, сплатити проценти у строки і на умовах, передбачених договором. 19.12.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та ТзОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023, згідно умов якого ТзОВ «Оптіма Факторинг» прийняв належні ПАТ «Ідея Банк» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у реєстрі боржників (а.с.16-22,23-25). Відповідно до умов договору банк надав позичальнику на поточні потреби кредит у розмірі 25 000 грн., включаючи витрати на оплату комісії банку, строком на 24 місяці з процентною ставкою в розмірі 9,99%. Повернення кредиту та процентів, періодичність платежів відображено у паспорті споживчого кредиту. Вказаний договір та паспорт споживчого кредиту відповідачем підписано без застережень. В подальшому 22.12.2023 між ТзОВ «Оптіма Факторинг» та позивачем укладено договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого позивач прийняв належні ТзОВ «Оптіма Факторинг» права грошової вимоги до боржників за договорами, вказаними у реєстрі боржників (а.с.25-32,33-35). Відповідно до реєстру боржників №2 від 22.12.2023 до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором кредиту №Z75.00204.005697590 від 16.09.2019 в розмірі 51488 грн. 87 коп., яка складається з: 19453 грн. 07 коп. заборгованість за тілом кредиту, 6337 грн. 92 коп. заборгованість за відсотками, 25697 грн. 88 коп. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. Відповідно до\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. Згідно із\~Законом України «Про захист прав споживачів»\~послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. З урахуванням вимог ст.ст.\~549-552,\~625,\~1046,\~1048,\~1050 ЦК України, належить зробити висновок, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором,є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно, то з відповідача не підлягає стягненню заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями, яка становить 25025 грн.71коп. Відтак суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення частково, зокрема з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основним боргом в розмірі 20522 грн. 90 коп. та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 6028 грн.31 грн., що разом становить 26551 грн.21 коп. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, астаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Задовольняючи частково позов, у відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3028 грн. (а.с.4) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7\~000 грн. (а.с.37-41,43), що разом становить 10028 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 5162 грн. 30 коп. (10028х26551,21/51576,92).

Outcome: partial