Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] 20.03.2024 року звернувся до суду з позовом до Красноградського комунального підприємства «Водоканал» (нова назва Комунальне підприємство «Берестин-Водоканал») про порушення прав споживача, в якому просив: - зобов`язати відповідача надати йому можливість здійснювати оплату за послуги з центрального водопостачання шляхом внесення готівки особисто відповідачу без додаткових витрат; - зобов`язати відповідача надати йому офіційне письмове вибачення за нанесення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] в позовній заяві зазначив, що він користується послугою відповідача з централізованого постачання холодної води на підставі Індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №85 від 02.02.2022 року, який є публічним договором приєднання (далі Договір). Підпунктом 3 пункту 40 Договору Споживач зобов`язаний оплачувати надані послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, вносити плату за абонентське обслуговування у строки встановлені Договором. Відповідно до пункту 33 Договору, оплата рахунків відповідача здійснюється ним щомісяця через фінансову установу ПриватБанк з оплатою платіжної послуги у вигляді комісійної винагороди банку. Замовлення споживачем платіжної послуги при здійсненні оплати рахунків відповідача не передбачена Договором та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». А отже, він несе додаткові витрати при отриманні послуг відповідача, що не перебачено умовами Договору та законодавством України. У зверненні від 22.02.2024 року він виклав відповідачу прохання надати йому можливість сплачувати послуги з централізованого водопостачання у його будинок готівкою безпосередньо «ККП «Водоканал». Тобто виключити у відносинах з ним посередників при оплаті отриманої послуги. Листом відповідача від 04.03.2024 року №221 йому було відмовлено у проханні, підставою відмови на думку відповідача, є рішення Красноградського районного суду Харківської області по справі №626/1906/22, яким йому було відмовлено у позові до відповідача щодо його зобов`язання надати йому можливість здійснювати оплату за центральне водопостачання шляхом внесення готівки через його касу. Дійсно у вказаному рішенні зазначено, що відсутні докази щодо наявності каси у ККП «Водоканал» та відповідно є можливість прийому платежів від споживача через таку касу. Це з`явилось підставою відмови у задоволенні позову. Зазначає, що підставою звернення з позовом до суду по справі №626/1906/22 з`явилась, нібито, неможливість приймати від нього оплату через касу підприємства через відсутність касового апарату, про що йому було повідомлено відповідачем у листі від 24.06.2022 року. Про відсутність у відповідача каси у цьому листі не повідомлялось. Отже, предмети позову по справі №626/1906/22 та у даній позовній заяві не є тотожними. Частиною 2 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Тобто, відповідач відмовив йому у сприянні щодо вибору форми оплати його послуг, яка йому більше підходить, відмовився виконувати Закон України. Головний висновок з його відповіді від 04.03.2024 року відповідач відмовляється отримувати від нього оплату за його послуги особисто без посередників. Звертає увагу, що здійснення оплати готівковими коштами за отримані споживачем послуги особисто виконавцю послуг не заборонено чинним законодавством. Тобто споживач не може бути обмеженим у здійсненні оплати за централізоване водопостачання особисто відповідачу. Інші способи оплати (Онлайн, [PERSON] ) йому не підходять. Вони потребують здійснення додаткової оплати платіжної послуги банку (Укрпошті) або придбання спеціальних технічних засобів, оплачувати послуги операторів зв`язку для здійснення он-лайн переказу. Такі додаткові витрати при здійсненні оплати послуг відповідача не передбачені Договором. Відповідно до ст. 19 Конституції України, ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Проти це, відповідач своє бездіяльністю по забезпеченню прав споживача, фактично примушує його нести додаткові витрати при виконанні його зобов`язань за Договором щодо своєчасної оплати отриманих послуг. При цьому складовою частиною тарифу на централізоване водопостачання у 2024 році є витрати на оплату розрахунково-касового обслуговування, послуг банків у сумі 159753,00 грн. Це зазначено у документі відповідача під назвою «пояснювальна до калькуляції на тарифи на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення по статтях витрат з 2024 року по ККП «Водоканал»», наданої до Красноградської міської ради для затвердження тарифу. Кожний споживач у відносинах із відповідачем вибрав для себе той спосіб оплати, який йому більше підходить. Тому вибраний ним спосіб оплати не може буди дискримінаційним відносно інших споживачів послуг відповідача. Цим способом може скористатися кожний споживач у відносинах із відповідачем. Яку організаційну форму для отримання від нього готівки визначить відповідач йому все одно. Тому відсутність у відповідача каси для прийому платежів від споживачів це наслідки його небажання здійснювати витрати на отримання оплати за надані послуги особисто від споживачів. Якщо відповідач не бажає нести витрати на утримання каси, то йому все рівно яку назву матиме це місце, де відповідач отримає від нього оплату за отримані від нього послуги особисто. На даний час він оплачує рахунки відповідача через ПриватБанк вимушено. Відносини між ним та відповідачем носять споживчий характер правовідносин, споживач у таких відносинах зазвичай є слабкою стороною, правові відносити споживача з монополістом на ринку послуг з централізованого водопостачання у м. Краснограді (нова назва м. Берестин) фактично не є рівними. Централізоване водопостачання це соціальна послуга, від якої він не може відмовитися, і він не може вносити свої пропозиції щодо змін у Договір. Відповідач користується своїм монопольним становищем, змусив його нести додаткові витрати при оплаті його послуг. Дії відповідача змусили його замовляти платіжну послугу у фінансовій установі для оплати його рахунків, яка йому не потрібна та яка не передбачена умовами Договору і законодавством України, тобто витрачати додаткові кошти, звертатись з позовом до суду, витрачати час на виготовлення судових документів, вносити зміни у своє життя. Відшкодування моральної шкоди вважає можливим у вигляді офіційного письмового вибачення відповідача. Рух справи в суді. Ухвалою від 15.04.2024 року судді Гусара П.І. прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Красноградського комунального підприємства «Водоканал» про порушення прав споживача в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Красноградського районного суду Харківської області №02-06/15 від 30.07.2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, так як рішенням Вищої ради правосуддя №2265/0/15-14 від 23.07.2024 року суддя [PERSON] звільнений з посади судді. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2024 року справа розподілена судді Дудченку В.О. Ухвалою від 16.10.2024 року судді Дудченка В.О. прийнято цивільну справу №626/1124/24 в своє провадження, справу призначено до судового розгляду. Протокольною ухвалою від 30.01.2025 року змінено назву відповідача з Красноградського комунального підприємства «Водоканал» на Комунальне підприємство «Берестин-Водоканал», оскільки зміна назви сторін не є правонаступництвом. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від відповідача\~ККП «Водоканал»\~ (нова\~назва Комунальне\~підприємство «Берестин-Водоканал»)\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву (а.с.\~27-34) в якому вказують, що не порушували прав споживача відносно позивача [PERSON] та не наносили йому моральної шкоди, позов вважать необґрунтований враховуючи наступне. По-перше, зазначають, що предмети позовів у справі №626/1906/22 та поточній справі №626/1124/24 є аналогічними. Обставини справи та докази, на які посилається позивач, були повністю розглянуті та досліджені Красноградським районним судом Харківської області та Харківським апеляційним судом. Тобто вимоги [PERSON] щодо можливості здійснювати оплату за послуги з централізованого водовідведення шляхом внесення готівки особисто відповідачу без додаткових витрат є тотожними або похідними від позовних вимог, зазначених ним у справі №626/1906/22, спір по якій вже розглянутий та вирішений в судовому порядку. По-другу, ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» регламентує права і обов`язки споживачів, перелік яких є вичерпним. Тобто у позивача відсутнє право, як споживача вимагати від виконавця послуг, не передбачених законодавством додаткових обов`язків за індивідуальним договором про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. При цьому Законом України «Про житлово-комунальні послуги» чітко регламентовано саме, що може отримати споживач від виконавця послуг без оплати (це пп. 2, 10 і 11 ч. 1 ст. 7), а саме: без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; без додаткової оплати отримувати від виконавця відповідної послуги чи іншої уповноваженої на розподіл комунальної послуги особи детальний розрахунок розподілу обсягу спожитих комунальних послуг між споживачами багатоквартирного будинку; без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі. По-трете, умови Індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, укладеного між позивачем та відповідачем мають імперативний характер та не можуть бути змінені за ініціативою сторін, тобто як того неправомірно бажає позивач, висуваючи позовну вимогу в частині зобов`язання відповідача надати йому можливість здійснювати оплату за послуги централізованого водопостачання шляхом внесення готівки особисто без додаткових витрат, чим фактично вимагає від відповідача змінити текст укладеного між ними Договору. По-четверте, посилання позивача на копію пояснювальної по калькуляції на тарифи на центральне водопостачання та центральне водовідведення по статтях витрат у 2024 році ККП «Водоканал», не заслуговують на увагу, оскільки ця інформація не є предметом розгляду даного спору, а тільки засвідчує процедуру щодо необхідності встановлення тарифів на послуги відповідача з відповідної калькуляцією по статтях витрат з 2024 року по ККП «Водоканал», у тому числі куди увійшли і витрати на оплату розрахунково-касового обслуговування послуг банку, тобто витрати на розрахунково-касове обслуговування ККП «Водоканал», як клієнта банківських установ, що не стосується спірних відносин у цій справі. Зазначають, що чинним законодавством України у сфері регулювання житлово-комунальних послуг, у тому числі це стосується і надання послуг з централізованого водопостачання, якими користується позивач, не передбачено примусового зобов`язання відповідача надавати платіжні чи фінансові послуги позивача. Позивач [PERSON] \~надав відповідь\~на відзив\~на позовну\~заяву (а.с.\~80-81) по суті справи та вказав, що відповідачем наведені обставини, відповідно до яких, на його думку, предмети позову у справі №626/1906/22 та у поточній справі №626/1124/24 є аналогічними, але предметом позову по справі №626/1906/22 є зобов`язання відповідача надати йому можливість здійснювати оплату за послугу з централізованого водопостачання шляхом внесення готівки через його касу, а предметом позову по справі №626/1124/24 є зобов`язання відповідача надати йому можливість здійснювати оплату за централізоване водопостачання шляхом внесення готівки особисто відповідачу без додаткових витрат, а отже предмети у цих справами не є тотожними. Для підтвердження факту відсутності каси на підприємстві, відповідачем надано до суду витяг з штатного розпису, з чого вбачається, що відповідач не зрозумів предмет позову. Йому все рівно яким способом відповідач буде отримувати оплату за спожиту продукцію особисто ним без додаткових витрат з його боку щодо замовлення на оплати платіжних послуг фінансових установ ( банків, відділень Укрпошти), або витрат для здійснення оплати за допомогою технічних засобів (Онлайн-перекази). Посередники у його відносинах з відповідачем для оплати його продукції йому не потрібні, договором на постачання води у його будинок не передбачені. Відповідач зазначає, що у нього відсутнє право по наданню фінансових та платіжних послуг і, що чинним законодавством України у сфері регулювання житлово-комунальних послуг не передбачено примусового зобов`язання відповідача надавати платіжні та фінансові послуги позивачу. При цьому ні фінансові, ні платіжні послуги він у нього не замовляє, вони йому не потрібні. Він користується своїм правом вносити платежі особисто виконавцю послуги без додаткової оплати та без посередників. Відповідач має абонентський відділ, якому може бути доручено отримання готівкових коштів від споживачів, можливо, через платіжний термінал, або іншим способом, визначеним відповідачем і не забороненим законодавством. Таким чином відповідач забезпечить право споживачів на якісне обслуговування, встановлене ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів». Наведені відповідачем аргументи проти задоволення позовних вимог не підтверджені відповідними доказами. Отже, головний висновок щодо Відзиву на позовну заяву: Відповідач відмовляється отримати від нього оплату за централізоване водопостачання особисто без посередників. При цьому у 2022 році він вигадує всілякі відмовки: спочатку у нього немає касового апарату, потім у нього немає каси, тепер він не має права надавати фінансові та платіжні послуги. Така поведінка відповідача це поведінка монополіста, від продукції якого він не може відмовитися та отримати її у іншого постачальника. До відома суду, посилається на постанову Харківського апеляційного суду у справі №626/1639/22 на виконання якої ПАТ «Харківенергозбут» у Красноградському районному розрахунково-сервісному центрі цього товариства встановлено платіжний термінал, через який здійснюється оплата за електроенергію готівковими коштами без додаткових витрат на оплату платіжної послуги. Це є загальновідомий факт, який не потребує доказування, що є гарним прикладом якісного обслуговування споживачів. Аргументи сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі на задоволенні позову наполягав, з підстав викладених у заявах по суті справи, зокрема вказав, на те, що ним обраний спосіб оплати за послуги відповідача, саме шляхом внесення готівки особисто відповідачу без додаткових витрат, але він не може оплачувати за центральне водопостачання холодної води таким способом, оскільки відповідач відмовляє йому у здійсненні оплати готівковими коштами за отриману ним послугу особисто продавцю. Такий спосіб оплати не заборонений законодавством, а тому якщо відповідач не бажає нести витрати на утримання каси, то йому все рівно яку назву буде мати місце, де відповідач отримає від нього оплату за надані послуги особисто, це навіть може бути термінал, тільки не банківської установи де теж треба нести додаткові витрати при оплаті послуги. На даний час він оплачує рахунки відповідача через банк вимушено, у зв`язку із чим замовляє платіжну послугу, яка йому не потрібна. Представник відповідача Дженгура Н.В. в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала та просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, а також вказала що [PERSON] користується послугою, яку надає КП «Берестин-Водоканал», з централізованого постачання холодної води за адресою: [ADDRESS] . а також наголошувала на тому, що умовами Типового договору такого способу приймати готівку не передбачено. Даний договір є публічним і ні споживач ні надавач послуг не можуть вносити свої доповнення, тобто вносити зміни до нього, але в даному випадку вимагає змінити текст договору. Крім того ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» чітко регламентовано, що може отримати споживач від виконання послуг без додаткових витрат це п.п. 2, 10 і 11 ч. 1 ст. 7 Закону. Також вказувала, що чинним законодавством України у сфері регулювання житлово-комунальних послуг, у тому числі це стосується і надання послуг з централізованого водопостачання, якими користується позивач, не передбачено примусового зобов`язання відповідача надавати платіжні чи фінансові послуги позивачу. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Позиція суду. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Вирішуючи спір по суті, суд встановив, що між сторонами виникли відносини, що виникають у процесі надання та споживання послуг в результаті чого виник спір щодо захисту прав споживачів, зокрема щодо визнання права на здійснення оплати за централізоване водопостачання шляхом внесення готівки особисто відповідачу без додаткових витрат. Фактичні обставини, встановлені судом. Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що [PERSON] користується послугою, яку надає КП «Берестин-Водоканал», з централізованого постачання холодної води за адресою: [ADDRESS] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцем та споживачами комунальних послуг регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які затверджені постановою КМУ від 05.07.2019 року №690 та іншими діючими нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до пунктів 1 та 2 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування. Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Частиною 2 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне здійснення безготівкових розрахунків з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. За вимогами статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуги; порядок оплати послуги; порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання. Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 7 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг визначений ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу. Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною. Згідно ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Постановою КМУ від 05.07.2019 року №690 затверджені Правила надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і Типові договори про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (Типовий індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем; Типовий індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; Типовий договір з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; Типовий договір колективним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; Типовий колективний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення). Пунктом 1 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (надалі Правила) визначено, що ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - послуги), а також визначеною власником (співвласниками) особою, що здійснює розподіл обсягів послуг. Відповідно до п. 5 Правил послуги надаються споживачу згідно з умовами типового договору про надання послуг, що укладається з урахуванням особливостей, визначених Законом України Про житлово-комунальні послуги (далі - договір), та вимогами цих Правил. У відповідності до п. 14 Правил надання послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги. З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуг, якщо такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку). Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг. Відповідно до п.п. 1, 5 п. 47 Правил індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договір у порядку і випадках, визначених законом (у тому числі з урахуванням рішення співвласників багатоквартирного будинку щодо обраної моделі договірних відносин у багатоквартирному будинку) та оплачувати надані послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Відповідно до ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Частиною 1статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до п.п.3 п. 40 Індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. № 85) (далі Договір) споживач зобов`язаний оплачувати надані послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором. Так, 30.11.2022 року на офіційному веб-сайті Красноградської міської ради (в розділі «Про тарифи комунальних підприємств міста») було опубліковане повідомлення про публічну пропозицію (оферту) Красноградського комунального підприємства «Водоканал» про укладення індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення до якого додані наступні додатки: - Індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (для населення). - ЗАЯВА-ПРИЄДНАННЯ до індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (для населення). - Перелік адрес багатоквартирних будинків за моделлю індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (для населення), що є публічним договором приєднання та вимоги до якості послуг. - Перелік адрес індивідуальних (садибних) будинків за моделлю індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (для населення), що є публічним договором приєднання та вимоги до якості послуг. - Наказ директора ККП «Водоканал» від 24.12.2021 №109 «Про встановлення плати за абонентське обслуговування». - Водопостачання. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування. ДБН В.2.5-74-2013. В даному повідомлені повідомлено споживачів, що Договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті Красноградської міської ради http://krasnograd-rada.gov.ua/ співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті Красноградської міської ради http://krasnograd-rada.gov.ua/ якщо такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку). Фактом приєднання споживача до умов Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг. Відповідно до п.п. 1, 5 п. 47 Правил індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договір у порядку і випадках, визначених законом (у тому числі з урахуванням рішення співвласників багатоквартирного будинку щодо обраної моделі договірних відносин у багатоквартирному будинку) та оплачувати надані послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що Договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків між ККП «Водоканал» (нова назва КП «Берестин-Водоканал») та споживачем [PERSON] вважається укладеними, чого не заперечує сам позивач, оскільки в позовній заяві він вказує, що користується послугою відповідача щодо централізованого водопостачання на підставі Індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою КМУ №85 від 02.02.2022 року, який є публічним договором приєднання. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою від 22.02.2024 року про надання йому можливості здійснювати оплату за надані послуги з централізованого постачання холодної води шляхом внесення готівки безпосередньо ККП «Водоканал» (нова назва КП «Берестин-Водоканал») та виключити у відносинах з ним посередників при оплаті отриманої послуги, оскільки здійснюючи оплату за надані послуги через банківську платіжну систему йому необхідно сплачувати комісію банку, а замовлення таких послуг не передбачено договором. При цьому враховуючи вимогами чинного законодавства, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим Договором в інший не заборонений чинним законодавством спосіб. Згідно ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Отже, при встановленні розміру комісійної винагороди за приймання платежів за послуги, банки керуються Законом України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до положень якого банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне здійснення безготівкових розрахунків з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Таким чином, [PERSON] , як споживач, є вільним в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що відповідає положенню ч. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів». Маючи інформацію щодо розміру комісійної винагороди [PERSON] самостійно обирає фінансову установу для здійснення оплати за отриману послугу від відповідача по справі. Відповідно до п.32-35 Індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (для населення) від 30.11.2022 року виконавець формує та надає споживачу рахунок на оплату спожитих послуг не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиті послуги. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів). Отже, умовами Типового договору не зобов`язано підприємство безпосередньо приймати платежі від населення, тобто відсутній обов`язок відповідача у здійсненні таких дій. Разом з тим, Постановою правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року за № 148, затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (далі - Положення). Відповідно до пункту 5 Положення, суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними у надавачів платіжних послуг. Такі розрахунки проводяться також шляхом внесення готівки до надавачів платіжних послуг для подальшого переказу коштів на рахунки суб`єктів господарювання. Пунктом 10 вказаного Положення визначено, що розрахунки суб`єктів господарювання та фізичних осіб у разі їх здійснення готівкою без відкриття рахунку шляхом унесення готівки до кас надавачів платіжних послуг для подальшого її переказу на рахунки інших суб`єктів господарювання або фізичних осіб для платників коштів є готівковими, а для отримувачів коштів безготівковими. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що здійснення оплати за отримані послуги через банківські установи готівкою є механізмом, визначеним п.10 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні на реалізацію прав позивача здійснювати оплату за отримані послуги готівкою, яка перераховується на рахунок надавача послуг, де спосіб оплати платника є готівковий, а для отримувача безготівковий, що не передбачає обов`язкової можливості приймати готівку безпосередньо КП «Берестин-Водоканал». В розумінні Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні внесення коштів готівкою в банківській установі на поточний рахунок підприємства, прирівнюється до проведення розрахунків готівкою, що свідчить про те, що відповідачем дотримана така вимога готівкових платежів, а тому відсутнє порушення прав та інтересів позивача. Тобто наявність можливості приймання готівкових коштів за надані послуги безпосередньо саме КП «Берестин-Водоканал» не є обов`язковою, як і не є обов`язком підприємства організовувати приймання готівкових коштів саме за місцем розташування підприємства. Отже відсутності обов`язку відповідача у здійсненні таких дій, суд вважає, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Так як суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову про захист прав споживачів, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вона є похідної від основних позовних вимог. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки за результатами розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Виходячи з положень ч. 2 ст. 137, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовної заяви відмовляється, суд приходить до висновку, що відповідні судові витрати повинні бути покладені на позивача. Однак, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed