Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

У жовтні 2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю з Київського районного суду м. Харкова надійшла цивільна справа за позовом ПрАТ «СК «Євроінс Україна» звернулася до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу. Позовна заява обґрунтована тим, що 08.06.2023 у м. Харкові на вул. Бібліка, 6, сталося ДТП за участю автомобіля Hyundai, д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля Volkswagen, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована полісом № АР3841446 в ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Постановою суду від 04.07.2023 водія [PERSON] визнано винним у ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, 122-4 КУпАП. Позивач, як страховик винної в ДТП особи, здійснив потерпілій стороні виплату страхового відшкодування у розмірі 37400,00 грн. Позивач зазначає, що на підставі підп. «в» п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993, 1187, 1191 ЦК України до нього перейшло право регресного позову до [PERSON] на суму здійсненого страхового відшкодування, оскільки останній самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. ПрАТ «СК «Євроінс Україна» просило суд стягнути з [PERSON] в порядку регресу шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 37400,00 грн. Ухвалою суду від 02.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення їй цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Судом на адресу місця проживання відповідача направлялась копія ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.10.2024 року. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Представник позивача у позовній заяві просив справу розглянути за відсутністю позивача, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про судове засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до п. 2, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, тому суд, зі згоди позивача, відповідно до ухвали суду від 14 лютого 2025 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що водій [PERSON] , 08.06.2023 року о 13.15 годині по вулиці Біблика, біля будинку № 6, в м. Харкові, керував транспортним засобом Volkswagen Golf, державний номерний знак [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя, не надав переваги в русі автомобілю Hyundai Accent, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 16.11. ПДР України, за що передбачено відповідальність за ст.124 КУпАП. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Також, [PERSON] , 08.06.2023 року о 13.15 годині по вулиці Біблика, біля будинку № 6, в м. Харкові, керував транспортним засобом Volkswagen Golf, державний номерний знак [NUMBER] , скоївши дорожньо-транспорту пригоду, а саме здійснив зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, державний номерний знак [NUMBER] , після чого місце пригоди залишив, чим порушив п. 2.10 (А) ПДР України, за що передбачено відповідальність за ст.122-4 КУпАП. Вказані обставини встановлені постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.07.2023 у справі № 644/3855/23, яка набрала законної сили 15.07.2023, та не підлягають доказуванню згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Цією ж постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. 124, 122-4 КУпАП. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На час ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР № 003841446 в ПрАТ «СК «Євроінс Україна». 09.06.2023 потерпілий внаслідок ДТП [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з повідомленням про ДТП за фактом ДТП, що мало місце 08.06.2023 року о 13.15 годині по вулиці Біблика, біля будинку № 6, в м. Харкові. 15.06.2023 представником страховика за участю власника пошкодженого транспортного засобу [PERSON] проведено огляд транспортного засобу, за результатом чого складено Акт № б/н огляду колісного транспортного засобу (дефективна відомість), в якому зафіксовано пошкодження транспортного засобу потерпілої в ДТП особи. В подальшому складено ремонтну калькуляцію № 100944 від 26.06.2023. 24.07.2023 [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про виплату та щодо узгодження суми страхового відшкодування. 28.07.2023 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» визнало ДТП від 08.06.2023 страховим випадком та відповідно до Страхового акту № 100944/1/2023 прийняло рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 37400,00 грн. 28.08.2023 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» здійснило переказ грошових коштів на банківський рахунок [PERSON] у розмірі 37400,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 19254 від 28.07.2023. 01.05.2023 ПрАТ «СК «Євроінс Україна» надіслало на поштову адресу [PERSON] претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 37400,00 грн та зазначило банківські реквізити для зарахування грошових коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 11, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. В силу положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. За змістом частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 2.1. статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі в редакції чинній станом на червень-липень 2023 року) визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із абзацом 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини шістнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»). Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у разі, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником) (підп. «в» п. 38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У справі, що розглядається, ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», як страховик [PERSON] , здійснило виплату потерпілому [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 37400,00 грн. Оскільки [PERSON] після ДТП вчинив порушення п. 2.10 (А) ПДР України, а саме самовільно залишив місце пригоди, і його вина підтверджена постановою суду від 04.07.2023, яка набрала законної сили, тому у ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна» виникло право пред`явити регресний позов до [PERSON] на суму здійсненого страхового відшкодування, а саме 37400,00 грн. Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Всупереч зазначеним вище вимогам [PERSON] не надав суду доказів добровільного відшкодування позивачу в порядку регресу заподіяної внаслідок ДТП майнової шкоди у розмірі 37400,00 грн. Крім того, відповідач не навів аргументів та не надав доказів на спростування права позивача подати регресний позов до нього. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ч. 1 ст. 16, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для судового захисту майнових прав ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна», у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги останнього у повному обсязі та стягує з [PERSON] на користь позивача грошові кошти у розмірі 37400,00 грн як відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок ДТП. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved