Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

У провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєвої Анастасії Володимирівни про встановлення факту родинних відносин. В обґрунтування позову зазначено, що 07 травня 1982 року було укладено шлюб між громадянкою України [PERSON] та громадянином Грузії [PERSON] , зареєстрований Тбіліським будинком Одруження, запис акта № 2274, що підтверджується електронним свідоцтвом про укладення шлюбу № [NUMBER] , виданим 17 червня 2024 року Агентством з розвитку державних сервісів, Тбіліською службою цивільного реєстру (з нотаріально засвідченим перекладом з грузинської мови на українську мову). Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище [PERSON] . Після реєстрації шлюбу подружжя проживало в Грузії. Наприкінці 90-х років подружжя переїхало до України. У зв`язку з цим дружина вирішила повернути своє дошлюбне прізвище (без розірвання шлюбу). Нею було\~отримано зареєстроване\~в Консульській\~службі Грузії\~в Україні,\~місто Київ\~-\~Свідоцтво про\~змінуімені,\~по батькові,\~прізвища громадянки [PERSON] , яка має ім`я, по батькові, прізвище [PERSON] , яка народилась [INFO] в селищі Шахта Юнком Єнакіївського району Донецької області, Україна змінила своє ім`я, по батькові, прізвище з [PERSON] на [PERSON] , про що в Книзі реєстрації актів про зміну імені, по батькові, прізвища 1999 року 03 листопада зроблено актовий запис за № 1. В матеріалах справи міститься копія Свідоцтва (АА-000780), в якому державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко О.Л. було засвідчено справжність підпису перекладача Джорбенадзе Іосифа Фридоновича, зареєстровано в реєстрі за № 1-221. В свою чергу в Консульській службі Посольства Грузії в Україні [PERSON] , [INFO] , була видана Довідка від 04.09.1999 р. на отримання дозволу для громадянина Грузії на проживання на території України. В п. 1 вказаної Довідки було зазначено (мовою оригіналу): «Семейное положение женат, супруга [PERSON] , 1937 года рождения». В п. 3 цієї Довідки визначено місце проживання в Україні: [ADDRESS] . 30 жовтня 2007 року [PERSON] отримав Посвідку на постійне проживання (Серія [NUMBER] ) з відбитком печатки Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про реєстрацію його місця проживання за адресою: [ADDRESS] з 24.03.2000 року. За час перебування у шлюбі [PERSON] стала власником земельної ділянки площею 0,0629 гадля садівництва, яка розташована на території [ADDRESS] , та отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку (Серія ЯЖ № 749130), виданий 27.11.2009 р. на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 25.02.2009 р. № 106/43. Кадастровий номер земельної ділянки: 1210100000:04:263:2116. [INFO] [PERSON] померла. На день її смерті разом з нею були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] : чоловік [PERSON] , 1948 р.н., та племінниця [PERSON] , 1949 р.н. 18 квітня 2011 рокув Шостій дніпропетровській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 373/2011, на підтвердження чого надана копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 26724928.23 серпня 2024 року [PERSON] звернувся до Шостої ДДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку в [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:04:263:2116, після померлої [INFO] дружини [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.08.2024 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєвою А.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку в [ADDRESS] , після померлої [INFO] дружини [PERSON] . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що спадкоємцем надано повторне свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] [INFO] , видане Агентством з розвитку державних сервісів, Тбіліською службою цивільного реєстру 17 червня 2024 року.Згідно вказаного свідоцтва про укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». При цьому у свідоцтві про смерть спадкодавця вказано її прізвище до укладання шлюбу « [PERSON] ». Таким чином, нотаріус не може встановити родинні відносини спадкоємця та спадкодавця та відповідно наявність підстав для закликання до спадкоємства. Після відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] в домашньому архіві знайшов Свідоцтво про зміну прізвища своєї дружини з [PERSON] на [PERSON] від 03.11.1999 р. Ухвалою судді від 16.10.2024 року заяву [PERSON] було прийнято до розгляду в порядку окремого провадження. Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року було витребувано з Шостої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 373/2011 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача 07.02.2025 року через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у їх відсутність, вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07 травня 1982 року до дня смерті дружини, яка сталась [INFO] . Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] і проживала з чоловіком у Грузії. Після повернення\~з Грузії\~до України\~наприкінці 90-х\~років дружина\~змінила прізвище\~на дошлюбне\~ « [PERSON] »\~(без\~розірвання шлюбу),\~про що\~позивачем надано\~до суду\~копію та\~оглянуто в\~судовому засіданні\~оригінал Свідоцтва(АА-000780)про\~змінуімені,\~по батькові,\~прізвища громадянки [PERSON] , яка має ім`я, по батькові, прізвище [PERSON] , яка народилась [INFO] в селищі Шахта Юнком Єнакіївського району Донецької області, Україна змінила своє ім`я, по батькові, прізвище з [PERSON] на [PERSON] , про що в Книзі реєстрації актів про зміну імені, по батькові, прізвища 1999 року 03 листопадазроблено актовий запис за№ 1. З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач на день смерті дружини був зареєстрований з нею за однією адресою: [ADDRESS] . Заява про отримання спадщини була подана позивачем до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори вчасно. Інших спадкоємців першої черги у спадкодавиці не було, про що свідчать матеріали спадкової справи № 373/2011. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову не заперечував та просив розглядати справу без його присутності. Згідно п. 1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає\~справи про\~встановлення факту\~ родинних відносин між фізичними особами. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів». У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право». Аналогічні за змістом висновки щодо встановлення факту викладені в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц (провадження № 61-39374св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 (провадження № 61-1128св20), від 27 серпня 2020 року у справі № 201/1935/20 (провадження № 61-8149св20), від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19 (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20). За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyondreasonabledoubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». За таких обставин, розглядаючи вказану заяву в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, беручи до уваги вищевказані норми процесуального закону, зважаючи на те, що встановлення факту родинних відносин має для заявника юридичне значення, факт того, що позивач [PERSON] перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі як чолок та дружина, яка померла [INFO] , знайшов своє підтвердження в матеріалах справи, а тому суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є законними, належним чином доведеними з його боку та обґрунтованими, а тому заява про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню.

Outcome: approved