Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа: НОВОВОДОЛАЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СЕКТОР ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Свої вимоги обґрунтував наступним. [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] за спадковим договором, посвідченим приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. 22 червня 2011 року, зареєстрованим в реєстрі за №1-599. За життя відчужувачів за спадковим договором, у будинку був зареєстрований [PERSON] . Позивач вважає, що право відповідача на вказаний будинок були похідними від права власності попередніх власників будинку, тому дані права (сервітут) припинились разом з передачею йому права власності на вказаний будинок і разом з припиненням права власності на нього. Тому відповідно до ст. 406 ЦК України право відповідача на користування чужим майном (сервітут) припинено з 21 березня 2018 року, таким чином він втратив право користування вказаним будинком. [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно членів родини [PERSON] , веде аморальний образ життя, постійно пиячить, свариться, в стані алкогольного сп`яніння поводить себе агресивно, висловлюється нецензурною лайкою у присутності дружини та малолітнього сина позивача. Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування щодо неправомірної поведінки відповідача та систематичного порушення правил співжиття. Постановою Нововодолазького районного суду Харківської області від 03 вересня 2019 року визнано доведеним факт вчинення відповідачем правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Просив позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням\~в будинку [ADDRESS] , та зняти з реєстрації, а також стягнути судові витрати по справі. 10 грудня 2020 року через канцелярію суду за вхідним № 6811/20-вх представник позивача [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. [PERSON] є рідним батьком позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом [PERSON] , власника житлового будинку [ADDRESS] , та рідним сином попередніх власників житлового будинку [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , що померла [INFO] . Право власності на житловий будинок відповідач за зустрічним позовом набув на підставі спадкового договору, посвідченого 22 червня 2011 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Крючковою Л. А., реєстраційний № 1599. На даний час в провадженні Нововодолазького районного суду перебуває цивільна справа -631/423/19 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про розірвання спадкового договору. Позивач за зустрічним позовом, [PERSON] , [INFO] , постійно з 14 червня 1982 року по даний час зареєстрований та проживає в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , іншого житла він не має. Протягом останніх 10 років проживає в літній кухні, Б, з верандою, б, яка була обладнана необхідними умовами для проживання, а саме, було наявне газопостачання та електропостачання. Позивач самостійно оплачував понесені витрати за спожитий газ та електроенергію в розмірі за досягнутою згодою з власником [PERSON] . Позивач займався доглядом за батьками, разом з сестрою та племінницею здійснив їх поховання. Про укладення спадкового договору з відповідачем, йому не було відомо. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у житловий будинок вселився [PERSON] та став чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням. Доступ до будинку позивачу за зустрічним позовом був припинений через зміну замків, безпричинно влаштовувати сварки, одна з яких призвела до спричинення позивачу за зустрічним позовом з боку відповідача по справі тілесних ушкоджень. [PERSON] виганяв батька з будинку, змінював замок на хвіртці, позбавляючи доступу до житла, що змушувало позивача перелазити через паркан, щоб потрапити до будинку. Відповідач безпідставно викликав працівників поліції, пояснював, що позивач провокує сварки, що не відповідало дійсності. З червня 2020 року відповідач за зустрічним позовом та члени його сім`ї в житловому будинку не проживають, [PERSON] доступу в житловий будинок не має. В період з 20 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КОМУНАЛЬНОМУ НЕКОМЕРЦІЙНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ «НОВОВОДОЛАЗЬКА ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА ЛІКАРНЯ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ». При поверненні з лікарні позивачем було встановлено, що від літньої кухні відключене газопостачання та електропостачання. На звернення до НОВОВОДОЛАЗЬКОГО ВІДДІЛЕННЯ ПАТ «ХАРКІВГАЗ» Ярошенко С. Я. отримав відповідь, що газопостачання припинене за заявою власника [PERSON] . На звернення до Нововодолазького районного відділення АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» отримав усну відповідь, що електропостачання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] не припинялося, що свідчить про відключення відповідачем по справі електропостачання від літньої кухні. Зазначені дії відповідача за зустрічним позовом свідчать про фізичний та психічний вплив на [PERSON] з метою залишення ним свого постійного місця проживання. Просила вселити [PERSON] у житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] (т. 1 а. с. 102-107). Через канцелярію суду представник відповідача за первісним позовом [PERSON] надала відзив на позовну заяву за вхідним № 6811/20-вх, з якої вбачається наступне. Позивачем по справі до позовної заяви не долучено доказів, які б свідчили про систематичне порушення відповідачем по справі правил співжиття. Повідомлення ГУНП в Харківській області від 23 вересня 2019 року не містить інформації про підтвердження фактів того, про що повідомив позивач по справі в своєму зверненні до правоохоронних органів. Вважає, що позивачем недоведена наявність будь-яких перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, не враховано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло, правомірність застосування якого позивачем не доведена, в зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. [PERSON] не мав можливості мати постійну роботу, оскільки батьки потребували постійної допомоги протягом доби, постійно знаходився вдома та надавав всю необхідну допомогу батькам. Відповідно до довідки управління праці та соціального захисту населення Нововодолазької районної державної адміністрації від 11 квітня 2019 року № 12-07/178, [PERSON] перебував на обліку в управлінні та отримував компенсацію працездатній особі по догляду за престарілою особою, [PERSON] з 30 січня 2018 року по 20 березня 2018 року. Зазначені факти також підтверджуються актом депутата від 16 квітня 2019 року Позивач по справі не обґрунтував та не надав доказів на підтвердження позовних вимог. Просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі (т. 1 а. с. 174-177). Через канцелярію суду відповідач за зустрічним позовом [PERSON] за вхідним № 1596/21-вх, надав відзив на позовну заяву, де не погодився з вимогами зустрічного позову, та зазначив таке. [PERSON] зареєстрований в домоволодінні [ADDRESS] з 14 червня 1982 року попередніми власниками. Право позивача на користування спірним житловим будинком припинилося зі зміною власника будинку. Новий власник житлового будинку вправі \~ \~ \~ \~користуватись і розпоряджатися на власний розсуд належним йому майном в силу положень закону, який захищає право власності. Суд не має підстав для втручання у право власності нового власника, який заперечує проти проживання у житловому будинку члена сім ї колишнього власника. При цьому [PERSON] ніколи не був членом родини [PERSON] , а є тільки біологічним батьком. Попередні власники бабуся та дід ( [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] ) за життя уклали спадковий договір, а саме, [INFO] , за яким у разі смерті одного з подружжя спадщина переходить до другого, а в разі смерті другого з подружжя його майно переходить до набувача за договором. До теперішнього часу [PERSON] не може прийняти той факт, що він не має право вступити в спадщину на домоволодіння [ADDRESS] . Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову (т. 1 а. с. 163-168). Через канцелярію суду представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] за вхідним № 1860/21-вх, надала відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, з якої вбачається наступне. Обгрунтовуючи свої заперечення проти задоволення позову про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення, відповідач за зустрічним позовом не спростував зазначені позивачем за зустрічним позовом обставини, підтверджені доказами, про умисне перешкоджання відповідачем по справі [PERSON] користуватися житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , не надав доказів, які б спростовували правомірність позовних вимог позивача за зустрічним позовом, а саме, не спростував правомірність вчинених ним дій по припиненню газопостачання та електропостачання житлового приміщення в зимовий період, в якому проживає позивач за зустрічним позовом, вчинення перешкод шляхом зміни замків на хвіртці та інше. Відповідачем за зустрічним позовом не спростована відсутність доступу до житлового будинку у позивача за зустрічним позовом, вчинення фізичного та психічного впливу на батька з метою залишення ним свого постійного місця проживання, не обґрунтував відсутність підстав для проживання [PERSON] у спірному будинку. Просила задовольнити позовні вимоги за зустрічною позовною заявою у повному обсязі (т. 1. а. с. 186-188). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 серпня 2020 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: НОВОВОДОЛАЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СЕКТОР ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до розгляду, та постановлено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (т. 1 а. с. 26-27). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 березня 2021 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщення та вселення до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: НОВОВОДОЛАЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СЕКТОР ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, об`єднано первісний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: НОВОВОДОЛАЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СЕКТОР ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщення та вселення (т. 1 а. с. 157-159). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: НОВОВОДОЛАЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СЕКТОР ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Витребувано від АТ «Харківгаз», місцезнаходження: 61109, м. Харків, вул. Безлюдівська, 1, інформацію про причини відключення домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , від газопостачання у листопаді 2020 року із зазначенням особи, яка зверталася із заявою про відключення домоволодіння від газопостачання чи рішення органу, якому надано право проводити відключення від газопостачання. (т. 1 а. с. 218-220). У судовому\~засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним, [PERSON] , та його представник [PERSON] позовні\~вимоги підтримали\~у повному\~обсязі,\~надали пояснення\~аналогічні викладеному\~у позовній\~заяві,\~додатково звернули\~увагу суду,\~що сервітут [PERSON] припинено зі смертю батька, а саме, [INFO] . З цього часу відповідач мешкає у будинку незаконно. Право власності є непорушним, а позивач з вини відповідача позбавлений свого права, тим паче, що з боку [PERSON] постійно відбувались насильницькі дії щодо [PERSON] \~та його\~родини. Просили позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] , та стягнути судові витрати по справі. Одночасно зустрічний позов не визнали, надали пояснення аналогічні викладеному у відзиві, просили відмовити у задоволенні. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним, [PERSON] , та його представник [PERSON] , первісний позов не визнали, надали пояснення аналогічні викладеному у відзиві, просили відмовити у задоволенні. Звернули увагу суду, що [PERSON] мешкає у будинку з 1982 року на законних підставах, іншого житла не має. Фактів порушення відповідачем правил співжиття позивачем не наведено. Зустрічний позов підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві, просили вселити [PERSON] у житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні житлом за адресою: [ADDRESS] , шляхом заборони [PERSON] створювати умови, які унеможливлюють належне проживання в будинку [PERSON] та використання за цільовим призначенням, відновлення газопостачання та електропостачання житлового приміщення, літньої кухні, літера Б, стягнути судові витрати по справі У судовому засіданні були допитані свідки, які показали наступне. Свідок [PERSON] вказав, що [PERSON] замикає хвіртку, а [PERSON] залазить через паркан. Про це він знає від сусідів. Також позивач відключив газ відповідачу. [PERSON] живе у флігелі ще з того часу, коли його батьки були живі. 05 грудня 2020 року були збори за участі депутата. Він, свідок, підписував акт від 05 грудня 2020 року про те, що відсутнє світло та газ. Свідок [PERSON] пояснила, що раніше стосунки між сторонами по справі були хороші. Потім [PERSON] почав виживати батька, зачиняв хвіртку, а [PERSON] ліз через паркан. Постійно викликали поліцію. В сильні морози [PERSON] ходив до сестри жити, бо були відсутні електрика і газ. Сусіди чули сварки. Свідок [PERSON] показала, що після поховання [PERSON] між сторонами у справі почались сварки, бійки, виклики поліції. Свідок особисто бачила що позивач знімає відео, як відповідач лізе через паркан. Оскільки у житловому приміщенні газ відключений, можливо відключене світло, там ніхто не проживає. Свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом сторін по справі. Він знав батьків [PERSON] . Ніколи не бачив [PERSON] . Особисто свідок нічого не бачив. Його жінка розповіла, що йшла з роботи та бачила, як [PERSON] ліз через паркан, а [PERSON] його фотографував. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] не впускав [PERSON] у дім, відключив газ і світло. [PERSON] буває ночує у будинку, [PERSON] приїжджає наглядати. Взимку [PERSON] ночує у сестри та у сусідів, бо відсутнє світло і газ. Інколи свідок чула сварки. Свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом сторін у справі, проживає з 1978 року за цією адресою. У будинку жили батьки, а [PERSON] жив у флігелі. Коли у будинку з`явився Стас - кожного дня була поліція, оскільки позивач та відповідач з`ясовували стосунки. Стас емоційний, він побив [PERSON] . Одного разу свідок зустрів [PERSON] , вони зайшли до нього додому, а потім прийшов [PERSON] та побив їх. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Відповідно до спадкового договору від 22 червня 2011 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1599 приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А., [PERSON] зобов?язується виконувати розпорядження [PERSON] та [PERSON] , передбачені цим договором, і в разі їх смерті (лише після смерті останнього) набуває право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (т. 1 а. с. 126-127). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 129914011 від 06 липня 2018 року вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку, з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] , на підставі спадкового договору № 1599, виданого 22 червня 2011 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. (т. 1 а. с. 8). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 129991844 від 06 липня 2018 року було припинено обтяження на житловий будинок, з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] , на підставі спадкового договору № 1599, виданого 22 червня 2011 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. (т. 1 а. с. 9). [INFO] померла\~ [PERSON] ,\~про що\~25\~травня 2017\~року складено\~відповідний актовий\~запис \~№ 60\~та 02\~квітня 2019\~року видано\~свідоцтво про\~смерть серії\~ [NUMBER] (т. 1 а. с. 79, 129, 182). [INFO] помер [PERSON] , про що 20 березня 2018 року складено відповідний актовий запис № 33 та 02 квітня 2019 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а. с. 80, 130, 181). Після смерті [PERSON] та [PERSON] за спадковим договором від 22 червня 2011 року власником житлового будинку, з надвірними будівлями \~ \~ \~ \~, за адресою: [ADDRESS] , став позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним, [PERSON] [PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що право відповідача на вказаний будинок були похідними від права власності попередніх власників будинку, тому дані права (сервітут) припинились разом з передачею йому права власності на вказаний будинок і разом з припиненням права власності на нього. Частиною ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст. 16 ЦК України. На підставі\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41\~Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 вересня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який визначає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вказане кореспондується з ч. 1 ст.\~317\~ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, та ч. 1 ст. 319 ЦК, в якій передбачено, що\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.\~383\~ЦК України встановлено\~права \~власника житлового\~будинку,\~квартири,\~а саме, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Також, права громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, передбачені ст.\~150\~ЖК України - користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зазначені норми визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до\~ст. 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, за положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до ст.. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» зазначено, що згідно\~\~з Конвенцією\~поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем, рішення у справі «Прокопович проти Росії». Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла, рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства». Втручання держави є порушенням статті 8\~Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві», рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України». Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції»\~будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті\~1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання.\~Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно, рішення ЄСПЛ «Рисовський проти України» від 20\~жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16\~лютого 2017 року. Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1\~Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ,\~виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Отже, питання визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням, має оцінюватися в контексті пропорційності застосування такого заходу з урахуванням порушення права останнього на житло, внаслідок чого може втратити не лише право на користування житлом, а позбутися такого права взагалі та стати безхатченком. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що 26 лютого 1963 року було складено відповідний актовий запис № 34 та видано свідоцтво про народження 02 квітня 2019 року серії [NUMBER] . Батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а. с. 78, 128, 180). З паспорту громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] з 14 червня 1982 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а. с. 10-12, 36-37). Отже, [PERSON] набув право\~користування спірним\~житлом згідно\~з законом,\~а відтак\~набув охоронюване\~законом право\~на мирне\~володіння майном\~як член\~сім`ї\~своїх батьків.\~У подальшому\~право власності\~на житло\~за спадковим\~договором набув\~його син\~ [PERSON] . При цьому\~необхідно врахувати, що набувач [PERSON] знав або мав можливість виявити, що [PERSON] проживає у приміщенні літньої кухні спірного будинку та з`ясувати в нього підстави такого проживання, а також довідатися про його наміри щодо подальшого проживання після переходу права власності до позивача за первинним позовом або про його відмову від свого права та готовність звільнити приміщення у такому випадку. Відтак, позивач [PERSON] міг передбачити характер та вагу обтяження майбутньої нерухомості, у вигляді права користування члена сім`ї колишнього власника будинку [PERSON] , натомість не здійснив достатньої належної обачності при укладенні договору. У статті\~6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за\~яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві. Так, за ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Як проголошено у ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц дійшла висновку, «що права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача. Отже, сам факт переходу права власності на квартиру до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх. Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання. Оскільки у справі, що розглядається, позивач, придбаваючи житло, знав про проживання в ньому відповідача - члена сім`ї колишнього власника цього житла, який є особою з інвалідністю ІІ групи, іншого житла не має та набув охоронюване законом право на мирне володіння майном у законний спосіб, але тим не менше не виявив розумну дбайливість про інтереси відповідача, не з`ясував, чи відмовляється відповідач від свого права користування жилим приміщенням, то апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про виселення відповідача, оскільки ні у ЦК України, ні у ЖК УРСР не передбачена можливість виселення члена сім`ї колишнього власника без надання іншого жилого приміщення (стаття 116 ЖК УРСР та стаття 405 ЦК України)». Ураховуючи викладене, при вирішенні спору належить урахувати, що [PERSON] був зареєстрований та мешкав у будинку батьків протягом тривалого часу, а саме, з 14 червня 1982 року, тобто більше 40 років. Іншого житла не мав і не має. Депутатом округу № 17 НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ Манн Л. М. під час опитування сусідів 16 квітня 2019 року складено акт про те, що подружжя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , фактично приблизно з 1988 року по день смерті, проживали в домоволодінні, розташованому за адресою [ADDRESS] , яке належало їм на праві власності. Разом з ними з 1988 року зареєстрований та фактично проживає син [PERSON] , 1962 року народження, який разом з [PERSON] та [PERSON] , надавав необхідну допомогу батькам, які останні десять років життя постійно хворіли, потребували сторонньої повсякденної фізичної та матеріальної допомоги, на певних відрізках життя мали серйозні захворювання, не могли самостійно себе обслуговувати, а саме: викликав лікаря, забезпечував лікарськими засобами, в періоди перебування батьків на стаціонарному лікуванні, навідував їх, забезпечував продуктами харчування, готував їжу, забезпечував належний санітарний стан в кімнатах будинку, прав білизну. Похованням [PERSON] та [PERSON] займалися [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Сусіди стверджують, що ніколи не бачили в будинку [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] в останні 8 - м років життя. [PERSON] , не надав ніякої допомоги [PERSON] та [PERSON] в періоди їх скрутного становища, пов`язаного з хворобами, та у повсякденному житті в зазначений період. Не навідував в періоди їх перебування в лікарні та в період лікування, не привозив їм ліки та продукти харчування, не слідкував за належним станом житла, взагалі не надавав ніякої допомоги та не піклувався ними. Похованнями [PERSON] та [PERSON] не займався (т. 1 а. с. 184). Згідно з довідкою УПРАВЛІННЯ ПРАЦІ ТА СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ № 12-07/178 від 11 квітня 2019 року [PERSON] перебував на обліку в УПРАВЛІННІ ПРАЦІ ТА СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ та отримував компенсацію працездатній особі по догляду за пристарілою особою, [PERSON] з 30 січня 2018 року по 20 березня 2018 року (т. 1 а. с. 183). Відповідно до характеристики голови правління АТ «ПСАЕМ» № 407 від 02 грудня 2020 року [PERSON] позитивно характеризується за місцем роботи (т. 1 а. с. 120). За таких\~обставин,\~з урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, суд доходить\~висновку,\~що визнання [PERSON] , який є особою пенсійного віку, іншого житла не має, втратившим право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , може призвести до виникнення негативних для нього наслідків, пов`язаних з відсутністю в особи житла, а з урахуванням його стану здоров`я та віку, навіть наймання житла буде надмірним тягарем, що буде протирічити принципу пропорційності, а тому у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: НОВОВОДОЛАЗЬКА СЕЛИЩНА РАДА ХАРКІВСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації має бути відмовлено. Щодо твердження сторони позивача на те, що відповідач вчиняє домашнє насильство відносно членів його родини, веде аморальне життя, пиячить та таке інше, суд зазначає наступне. За постановою судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 03 вересня 2019 року провадження по справі про адміністративне правопорушення, скоєне [PERSON] за ознаками ч. 1 ст.173-2 КУпАП закрито, оскільки сплинули строки накладення адміністративного стягнення (т. 1 а. с. 13-15). 16 жовтня 2019 року [PERSON] звертався до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ з приводу поведінки [PERSON] , на що 04 лютого 2020 року листом № 02-33/248 йому було повідомлено, що його заяви від 16 жовтня 2019 року та 20 січня 2020 року за своєю суттю не є заявою/повідомленням про вчинення насильства. Відсутні будь-які факти, документи, які підтверджують, що [PERSON] своєю поведінкою вчиняє неправомірні дії чи насильство відносно малолітнього [PERSON] чи [PERSON] (т. 1 а. с. 16-18). За інформуванням ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ УПРАВЛІННЯ ОРГАНІЗАЦІЙНО - АНАЛІТИЧНОГО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ТА ОПЕРАТИВНОГО РЕАГУВАННЯ № 104од/119-25/01-2019 від 23 вересня 2019 року, за даними системи реєстрації повідомлень на спецлінію «102» 10 лютого 2019 о 17.29 год з номеру [NUMBER] до служби «102» звернувся громадянин, який представився як [PERSON] , із повідомленням про те, що за адресою: [ADDRESS] з двору власного домоволодіння заявник не може вигнати алкашів, яких привів батько, останні у дворі вживають спиртні напої. Повідомлення зареєстровано в журналі єдиного обліку НОВОВОДОЛАЗЬКОГО ВІДДІЛЕННЯ ПОЛІЦІЇ ПЕРВОМАЙСЬКОГО ВП ГУНП В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ за № 482 від 10 лютого 2019 (т. 1 а. с. 19). [PERSON] звертався до начальника Нововодалазького відділу Первомайської місцевої прокуратури Харківської області з заявою про бездіяльність служби дітей щодо неналежної поведінки [PERSON] відносно його дружини та його сина (т. 1 а. с. 20). Відповідно до листа начальника НОВОВОДОЛАЗЬКОГО ВП ПЕРВОМАЙСЬКОГО ВП ГУНП В ХАРКІВСЬКІЙ ОБЛАСТІ №2/аз/119-87/01/20-2020 від 14 грудня 2020 року протягом 2019-2020 років [PERSON] звертався до НОВОВОДОЛАЗЬКОГО ВП щодо неправомірної поведінки [PERSON] , а саме: 10 лютого 2019 року (ЖЄО № 482) - повідомив про конфлікт зі знайомими батька [PERSON] , від написання письмової заяви відмовився; 25 травня 2019 року (ЖЄО № 1957) - повідомив, що [PERSON] знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, систематично агресивно поводиться, щодо [PERSON] складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; 10 лютого 2020 року (ЖЄО № 401) надійшла заява [PERSON] по пошті з Первомайської місцевої прокуратури про те, що його батько [PERSON] постійно зловживає спиртними напоями, вчиняє насильство відносно його дитини [PERSON] . У ході проведення перевірки спільно з зі службою у справах дітей Нововодолазької РДА було встановлено, що ніякої загрози дитині [PERSON] з боку [PERSON] немає, про що було складено відповідний акт. Перевірку за вказаним фактом припинено. З боку [PERSON] до Нововододазького ВП також надходили звернення, а саме: 10 лютого 2019 року (ЖЄО № 483) - повідомлення, що його син [PERSON] здійснює систематично фізичне насильство в йог бік, працівниками поліції прийнято письмі заяви з проханням притягнути до відповідальності сина заявника за ст.125 КК України, так як [PERSON] у ході сварки вдарив його. В ході розгляду матеріалу було встановлено факт нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] 05 березня 2019 року порушено кримінальне провадження (факт було внесено до СРДР) за ч. 2 ст. 125 КК України; 16 січня 2020 року (ЖЄО №204) повідомив про конфлікт з сином [PERSON] , який не пускає його до будинку в [ADDRESS] , де він мешкає, по приїзду працівників поліції було встановлено, що конфлікт вичерпано, від написання письмової заяви [PERSON] відмовився; 14 червня 2020 року (ЖЄО № 2115) повідомив, що за адресою [ADDRESS] його син [PERSON] забрав у нього гроші в сумі 1500 доларів і пішов. Проведеною перевіркою факту крадіжки встановлено не було, матеріал перевірки списано до справи. З рапорту дільничного офіцера поліції [PERSON] , який був присутнім 05 грудня 2020 року під час зборів мешканців [ADDRESS] , стало відомо, що [PERSON] на вказані збори не з`явився, вуличним депутатом Ярошенко Н. В. за результатами зустрічі складено акт про проведення зборів (т. 1 а. с. 196). Згідно з листом Прокуратури Харківської області № 08-4115-20 від 07 вересня 2020 року розглянуто звернення [PERSON] від 22 червня 2020 року та встановлено, що його заяви до Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУНІ в Харківській області від 29 квітня 2019 року, 14 травня 2019 року, 25 травня 2019 року, 09 жовтня 2019 року, 13 червня 2020 року, 01 липня 2020 року у день подання зареєстровані у журналі єдиного обліку Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області за № 1575, № 1807, № 1957, № 4071, № 2102, № 2331, та розглянуті в порядку Закону України «Про звернення громадян». За заявою від 25 травня 2019 року щодо вжиття заходів до [PERSON] , який перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння виявив агресивну поведінку, Нововодолазьким ВП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, та останнього взято на облік як особу, яка вчиняє домашнє насильство (т. 2 а. с. 145). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року прийнято позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про розірвання спадкового договору та відкрито провадження у справі (т. 1 а. с. 81- 86). Все зазначене у сукупності свідчить про те, що між сторонами у справі склалися неприязні стосунки, що тягне за собою звернення до поліції, прокуратури, суду й слугує доказом того, що сторони чинять перешкоди один одному у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Посилання представникак [PERSON] на постанову Верховного Суду України від 16 люстопада 2016 року по справі № 6-709цс16 є недоречними, оскільки обставини, викладені у ній є дещо іншими, чим у справі що роглядається. У свою чергу, [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, вказав, що постійно з 14 червня 1982 року по даний час зареєстрований та проживає в спірному житловому будинку, доглядав за батьками, про спадковий договір нічого не знав. За приписами ст. 396 ЦК України\~особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Судом установлено, що [PERSON] належить речове право на чуже майно будинок [ADDRESS] , а відтак [PERSON] має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування житловим приміщенням,\~ у\~тому числі і від її власника [PERSON] . На підтвердження позовних вимог [PERSON] надано докази з яких вбачається наступне. Відповідно листка непрацездатності Серії АПР № 869826 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 20 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року (т. 1 а. с. 113). Згідно з актом депутату округу № 18 НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ Степаненко Н. Є. № 718 від 01 грудня 2020 року, у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , який проживає у літній кухні даного подвір`я. Літня кухня має свій газовий котел, який опалює її окремо від будинку в якому проживає сім`я сина [PERSON] . Станом на 30 листопада 2020 року коли зі слів [PERSON] він перебував у лікарні смт Нова Водолага за заборгованість сина за газопостачання, газовою службою був відрізаний газ. Також, зі слів [PERSON] , його син [PERSON] , вимикає подачу електропостачання на лічильнику, який стоїть в його будинку. Витрати за використання електроенергії та газу [PERSON] несе самостійно (т. 1 а. с. 119). Чеки на оплату комунальних послуг, де у якості платника зазначено [PERSON] (т. 1 а. с. 114-118). Аналізуючи вказані докази, а також показання свідків, допитаних у судовому засіданні, суд доходить висновку, що постійні сварки між позивачем та відповідачем, замикання хвіртки [PERSON] , свідчить про наявність перешкод для [PERSON] у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, згідно з відповіддю ЦЕНТРУ НАДАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ від 08 січня 2025 року № 04.01-35/10 [PERSON] , [INFO] , 13 березня 2024 року було знято із зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] , на підставі ч.5 п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265, за заявою власника житла [PERSON] . (т. 1 а. с. 196). Оскільки за\~п.\~п.\~5\~п.\~50\~Порядку декларування\~та реєстрації\~місця проживання\~(перебування)\~зняття із\~задекларованого/зареєстрованого\~місця проживання\~(перебування)\~здійснюється на\~підставі заяви\~власника житла\~про зняття\~особи із\~задекларованого/зареєстрованого\~місця проживання\~(перебування)\~за формою\~згідно з\~додатком 6,\~слід дійти\~висновку,\~що [PERSON] \~знятий з\~реєстрації за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~без власної згоди та бажання, а лише за заявою власника будинку, що також слугує доказом вчинення перешкод з боку [PERSON] у користуванні житловим приміщенням [PERSON] . Щодо зустрічних позовних вимог про відновлення газопостачання та електропостачання житлового приміщення, літньої кухні, літера Б, суд зазначає таке. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). За змістом п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п. 2 ч. 1 ст. 5 зазначеного Закону). Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 7 цього ж Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг. Обов`язковість забезпечення електропостачання в житлових будинках та житлових приміщеннях передбачена державними будівельними нормами - ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 березня 2019 року № 87, та ДБН В.2.5-23:2010 «Проектування електрообладнання об`єктів цивільного призначення», затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 15 лютого 2010 року. Відносини між газопостачальними організаціями та громадянами-споживачами газу регламентуються Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 2496, та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494. Отже, забезпечення електропостачання та газопостачання у житлових приміщеннях - це необхідна складова належних умов проживання у житловому приміщенні. Припинення електропостачання у житлове приміщення суттєво погіршує умови проживання та перебування у ньому. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З матеріалів справи вбачається, що ані позивачем [PERSON] , ані його представником адвокатом Мякотою Т. М. доказів на підтвердження порушення прав [PERSON] у частині електропостачання та газопостачання за адресою: [ADDRESS] , з боку [PERSON] , суду не надано. З листа АТ «ХАРКІВГАЗ» № 610-126-11844-0521 від 31 травня 2021 року вбачається, що 27 листопада 2020 року представниками АТ «ХАРКІВГАЗ» при перевірці газоспоживаючого обладнання за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , було виявлено порушення споживачем Правил безпеки систем газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації, що зумовило припинення газопостачання на об`єкті споживача [PERSON] , що засвідчено актом про припинення газопостачання на об`єкт (газові прилади) споживача від 27 листопада 2020 року № 151, за участі власника домоволодіння (т. 1 а. с. 226). Тобто припинення газопостачання було здійснено представниками АТ «ХАРКІВГАЗ» задля недопущення загрози виникнення аварійної ситуації. Оскільки будь-яких доказів на підтвердження припинення газопостачання та електропостачання за адресою: [ADDRESS] з вини [PERSON] матеріали справи не містять, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову у цій частині. При ухваленні рішення, відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Позивач за зустрічним позовом просив стягнути з відповідача за зустрічним позовом судові витрати, які складаються з судового збору, витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В матеріалах справи наявна квитанція № 0.0.1935128411.1 від 09 грудня 2020 року на суму 1681,60 грн, щодо сплати [PERSON] судового збору при зверненні до суду з позовом, відповідно до\~Закону України «Про судовий збір» (а. с. 101). Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково (75% у відсотковому виразі), на підставі ст.\~133,\~141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 75% від сплаченої суми, а саме: 1681,60 грн - 420,40 грн = 1261,20 грн. Окрім того, за приписами п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначила, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 15 березня 2019 року між [PERSON] та адвокатом Мякотою Тетяною Миколаївною укладено договір про надання правничих послуг № 19/19. Також, 30 грудня 2022 року між [PERSON] та адвокатом Мякотою Тетяною Миколаївною укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 60/22 (т. 1 а. с. 69, 75, 110, т. 2 а. с. 45). Згідно з Актом № 3 приймання-передачі наданих послуг від 08 грудня 2020 року встановлено суму гонорару за надання правничої допомоги у розмірі 20000,00 грн (т. 1 а. с. 136). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 23/2020 від 17 травня 2024 року адвокат Мякота Т. М. отримала від [PERSON] оплату послуг адвоката за договору про надання правничої (правової) допомоги № 23/2020 від 08 грудня 2020 року у розмірі 20000,00 грн (т. 1 а. с. 137). Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial