Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

07.10.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому позивач просить суд: - розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 26.01.2019 року. І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що між нею та відповідачем 26.01.2019 року був укладений шлюб. Від даного шлюбу у них є малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . За поясненнями позивача, сімейне життя у них з відповідачем не склалось, на даний час фактично шлюбні відносини між ними припинилися, проживають окремо, вона виїхала до Німеччини, відповідач залишився проживати в м.Маріуполі. Як зазначила позивач, вже через рік, після народження дитини, їх стосунки стали нестерпними, вони не могли дійти згоди з жодного питання, бо мали різні погляди на всі ситуації, що виникали в сім`ї, як наслідок вони перебували у стані постійних сварок та непорозумінь. Шлюб між нею та відповідачем носить формальний характер, тому збереження шлюбу суперечить їх інтересам. З огляду на викладене, позивач, посилаючись на положення ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 187 ЦПК України, судом з метою визначення підсудності було зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру. Відповідно до відповіді від 15.10.2024 року, з Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15.10.2024 року було витребувано у Міністерства соціальної політики України\~(info@mlsp.gov.ua) інформацію з\~Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно\~відповідача. 15.10.2024 року наданий запит до Маріупольської міської ради про місце реєстрації [PERSON] . 14.11.2024 року (передано судді канцелярією суду 15.11.2024 року) до суду надійшла інформація з Міністерства соціальної політики України, що станом на 13.11.2024 року в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформація про [PERSON] , відсутня. Ухвалою суду від 15.11.2024 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 11.12.2024 року через електронну пошту суду позивач подала заяву, за змістом якої остання просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судові засідання, призначені на 19.12.2024 року, 12.02.2025 року, відповідач, який був повідомлений належним чином про дату, час та місце судових засідань, не з`явився, відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку з цим, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.01.2019 року громадянин України [PERSON] , [INFO] , та громадянка України [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, про що 26.01.2019 року складено відповідний актовий запис за № 39; прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ; місце державної реєстрації: Маріупольський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.01.2019 року (а.с.11). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.04.2020 року (а.с.12). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу припинення шлюбно-сімейних відносин та розірвання шлюбу. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ч. 3 ст.\~105\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.\~110\~Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 10, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також суд враховує і те, що згідно з положеннями\~ст. 9 Конституції України\~та ст.\~17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень\~Європейської конвенції\~з прав\~людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (заяви №№ 29381/09 та 32684/09) Суд наголосив на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя. Частина 1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» Європейський суд з прав людини чітко не визначає, бо воно охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (рішення у справі «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява № 44647/98). Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до\~ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2\~ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно з ч. 3\~ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Аналіз викладених вище норм крізь призму положень\~Загальної декларації прав людини, Європейської конвенції\~з прав\~людини та її основоположних свобод, судової практики Європейського суду з прав людини вказує, що шлюб носить добровільний характер, примушування жінки та чоловіка до шлюбу є неприпустимим, а рішення про розірвання шлюбу ухвалюється, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, беручи до уваги те, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, дійшов висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню повністю. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а також того, що позов задоволений повністю, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20грн.

Outcome: approved