Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22.10.2024 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 19.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Клименюком А.М. відкрито виконавчі провадження [NUMBER] та [NUMBER] про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості. Виконавчі провадження відкриті на підставі виконавчих написів №84737 та №84738, вчинених приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 12.06.2021 року. Позивач вважає вчинення виконавчих написів такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Відповідачем за місцем реєстрації позивача не було надіслано жодної вимоги. На підставі документів, наданих відповідачем нотаріусу із заявою про вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням закону. При цьому позивачу не надходила вимога від відповідача про усунення порушень основного зобов`язання. Таким чином, позивач просить суд задовольнити позовну вимогу щодо визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчий напис №84737 та №84738 від 12.06.2021 року, вчинених приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської областіГрисюк О.В., а також просить суд стягнути з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи, в загальному розмірі 14 422,40 грн., що складаються 2 422,40 грн. судового збору та 12 000 витрат на правову допомогу. 10.12.2024 року від представника відповідача ТОВ «ДОРІ ФІНАНС» на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає, що відповідач не згоден з доводами позивача в частині стягнення судових витрат в загальному розмірі 14 422,40 грн. Зазначивши, що договір про надання правничої допомоги не є підтвердженням понесених витрат. Крім того, зазначає, що написання позовної заяви (немайнового характеру), що містить в собі загальні норми права, яка коштує 12 000 грн. значно завищена відносно складності даної справи. Представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволені позу в частині вимог щодо стягнення судових витрат. Треті особи свою позицію щодо позовних вимог на адресу суду не надсилали. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Судом встановлено, що 19.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Клименюком А.М. відкрито виконавчі провадження [NUMBER] та [NUMBER] про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості. Виконавчі провадження відкриті на підставі виконавчих написів №84737 та №84738, вчинених приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. від 12.06.2021 року. Вважаючи виконавчі написи такими, що не підлягають виконанню, оскільки існує спір щодо заборгованості за кредитом, позивач звернулась до суду з вказаним позовом з наміром захистити своє порушене цивільне право. Вирішуючи спір, суд виходить з наступних положень закону та відповідних правовідносин. Так, згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зі змінами та доповненнями) передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Так, згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Однак відповідач та треті особи не надали суду жодних доказів безспірності заборгованості. Позивач стверджує, що нотаріусом не було перевірено на підтвердження безспірності стягуваної суми боргу з урахуванням того, що кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Крім того, відповідач не направляв на адресу позивача вимогу щодо усунення порушень по основному зобов`язанню. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи укладався кредитний договір, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягають стягненню за написом №84738 в розмірі 14 728 грн., та за написом №84737 в розмірі 6 070,40 грн., чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». При вирішенні даного спору суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 р. у справі №320/7932/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 р. у справі № 137/1666/16-ц. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними. Відтак позов в цій частині є обгрунтованим і підлягає до задоволення. Що стосується відшкодуваня витрат на правову допомогу в розмірі 12 000 грн., судом встановлено. Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу. 27 вересня 2024 року позивач уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Підодвірним Т.І. б\\н. Відповідно до Акту виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 27.09.2024 року від 01.10.2024 року, вартість наданих послуг становить 12 000 грн. Згідно квитанції від 30.09.2024 року позивачем перераховано адвокату 43 500 грн. за договором про надання правової допомоги від 27.09.2024 року. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суду разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269). Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, заперечення сторони відповідача, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 3 000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності. Крім того, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 2 422,40 грн., тому з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial