Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з кімнати [ADDRESS] , що є власністю Українського товариства сліпих та перебуває на балансі ПОГ «Бахмутське УВП №1» УТОС. Гуртожиток на праві приватної власності належить Громадській організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих». Раніше гуртожиток перебував на балансі ПОГ «Хмельницьке учбово-виробниче підприємства Українського товариства сліпих»; зараз перебуває на балансі у позивача. Відповідач [PERSON] отримав право користування житлом в гуртожитку як працівник підприємства «Хмельницьке УВП УТОС», який не має власного житла. Відповідач [PERSON] зареєстрований в гуртожитку з 21 квітня 1990 року. Проживав в кімнатах № 40, 9, 10. Вселений у кімнату № 10 гуртожитку Хмельницького учбово- виробничого підприємства Українського товариства сліпих (УВП УТОС) відповідно до ордеру, виданому на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету та бюро первинної організації УТОС Хмельницького УВП УТОС від 14 травня 1996 року № 10, на період роботи на цьому підприємстві. З часом [PERSON] створив сім`ю з [PERSON] , в них народилися діти - відповідач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сім`я проживала у кімнатах № [NUMBER] , [NUMBER] гуртожитку. У 2001 році батьки відповідача розлучилися. [PERSON] разом з малолітніми дітьми покинули житло в гуртожитку, але рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 вересня 2023 року [PERSON] разом з дітьми була вселена в кімнати № 9, 10 гуртожитку. У 2009 році [PERSON] разом дочкою [PERSON] переселилася до кімнати № 17 гуртожитку, а в кімнаті [ADDRESS] залишились проживати відповідач та його батько. Відповідач [PERSON] прийнятий на роботу до Хмельницького УВП УТОС 18 серпня 1977 року та звільнений з роботи 29 серпня 1978 року за власним бажанням. Вдруге відповідач прийнятий на роботу до Хмельницького УВП УТОС 30 грудня 1988 року та звільнений з роботи 06 лютого 2007 року також за власним бажанням. Відповідач [PERSON] не є особою з інвалідністю, ніколи не працював на підприємстві. 10 липня 2009 року відповідач [PERSON] набув у приватну власність за договором дарування кв. [ADDRESS] . Загальна площа квартири складає 42,4 кв. м, житлова - 27,6 кв. м. Інформацію про набуття у власність квартири у м. Хмельницький відповідач [PERSON] приховав внаслідок чого підприємство - балансоутримувач продовжувало нараховувати плату за проживання в гуртожитку на умовах найму. Місце проживання відповідачів зареєстровано у кімнаті [ADDRESS] . Фактично відповідачі в кімнаті не проживають, але добровільно не виселяються, продовжують утримувати її за собою, не знімаються з реєстрації місця проживання, чим перешкоджають позивачу забезпечувати житлом в гуртожитку осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, працівників підприємства, які не мають у власності або користуванні житла в м. Хмельницькому. Відповідач [PERSON] не перебуває на квартирному обліку при Хмельницькій міській раді. У гуртожитку відповідач відсутній без поважних причин. Згідно з відповіддю начальника [INFO] [PERSON] на військовому обліку військовозобов`язаних у територіальних [INFO] не перебуває та на військову службу не призивався. Відповідачі займають кімнату № 9 на підставі ордеру без укладення договору оренди, а відповідач [PERSON] заявляє про своє право на користування гуртожитком на умовах найму, подавши позов до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (справа № 686/21631/24). Позивач має власну потребу у розселенні осіб, які є особами з інвалідністю та переселені з окупованих територій та територій ведення бойових дій. Відповідачі вселені в кімнату гуртожитку як одна сім`я. Відповідальною особою у житлових правовідносинах з підприємством-балансоутримувачем є [PERSON] , який вселений в гуртожиток, будучи працівником підприємства. Набувши право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., тобто значно покращив свої та свого сина житлові умови, [PERSON] разом з сином [PERSON] втратили право користування гуртожитком та підлягають виселенню в судовому порядку. На час набуття права власності на квартиру батьком [PERSON] був неповнолітнім, самостійного права користування гуртожитком не набув. Неможливість досудового врегулювання спору зумовила звернення позивача до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволені. Підтвердила наявність у відповідачів заборгованості по утриманню кімнати в гуртожитку, що є предметом судового розгляду. Розмір заборгованості складає близько 20\~000 грн. Будь-які перешкоди у користуванні гуртожитком відповідачам позивачем не здійснюються. Представник відповідача [PERSON] позов заперечила та просила відмовити у його задоволені. Знаходження квартири, отриманої в дар [PERSON] на 4-му поверсі, при обмежених фізичних можливостях останнього, позбавляє його використовувати квартиру як місце для постійного проживання. Тоді як кімната в гуртожитку, яка є предметом позову, знаходиться на першому поверсі. Зі слів, представника, [PERSON] проживає у знайомих. [PERSON] є інвалідом І групи по зору; член УТОС. На постійній основі в гуртожитку не проживає. [PERSON] заперечила можливість стягнення з її довірителя судових витрат та витрат на правову допомогу. [PERSON] повідомлявся про час та дату судового засідання в установленому порядку, проте не забезпечив своєї явки чи явки представника. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого дивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення правовідношення. Згідно зі ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 132 ЖК України працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. За ч. 3 ст. 132 ЖК України осіб, перелічених у ст. 125 цього Кодексу може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. До таких осіб, у тому числі, відносяться ті, хто пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове приміщення, не менше як десять років. Водночас відповідно до ст. 8 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», громадяни, які проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи управлінні, чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації колишніх державних та комунальних підприємств, у тому числі тих, яким ці гуртожитки були передані до статутних капіталів чи фондів або були відчужені в інший спосіб, крім організацій, створених органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їхніх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, якщо такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання у таких гуртожитках до вирішення їхньої житлової проблеми щодо забезпечення їх житлом. Відповідно до п. 3.1 Положення про гуртожитки Українського товариства сліпих, затвердженого постановою президії ЦП УТОС від 24 вересня 2019 року № 10-8 усі гуртожитки Українського товариства сліпих призначаються в першу чергу для проживання в них осіб з інвалідністю по зору, що працюють на підприємствах та в організаціях Українського товариства сліпих та не мають\~іншого житла. Поселення в гуртожитки інших осіб, які не перебувають в трудових відносинах з підприємствами чи організаціями УТОС, допускається при наявності вільних місць лише у виняткових випадках на умовах укладення строкового договору оренди. Власник гуртожитку у п. 3.8 цього Положення встановив, що жила площа в гуртожитках не надається особам, які забезпечені житлом у тому самому населеному пункті, де зареєстровано гуртожиток. Згідно з п. 1.13 Положення про особливості користування гуртожитком ПОГ «Бахмутське УВР № 1» УТОС цільовим призначенням гуртожитку визнається забезпечення можливості проживання в ньому працівників та ветеранів Хмельницького і Бахмутського підприємств УТОС, які є особами з інвалідністю зору, не мають\~власного житла, а також працівників підприємства, які хоч неінвалідизовані, але власною працею забезпечують ефективну діяльність підприємства та продуктивність праці його працівників, підтвердили відсутність у них і членів їхніх сімей власного житла, до отримання ними житла у встановленому житловим законодавством порядку. За п. 2.1 цього Положення право на проживання у гуртожитку ПОГ «Бахмутське УВП № 1» УТОС мають виключно працівники і ветерани ПОГ «Бахмутське УВП № 1» УТОС та ПОГ «Хмельницьке УВП УТОС», внутрішньо переміщені особи з числа працівників і ветеранів ПОГ«Бахмутське УВП № 1» УТОС, а також звільнені з роботи, у тому числі за власним бажанням, з поважних причин, до набуття іншого житла. Пунктом 2.8 Положення забороняється забезпечення житлом осіб, які зберігають за собою приміщення гуртожитку попри наявності власного житла у межах Хмельницької територіальної громади чи Хмельницького району. Пунктом 2.3 Положення встановлено, що проживання у гуртожитку працівників УТОС після припинення трудових відносин з підприємством без поважних причин допускається за наявності вільної жилої площі та згідно з рішенням адміністрації підприємства, погодженим з комітетом первинної профспілкової організації і правліннями Бахмутської та Хмельницької первинних організацій УТОС, і тільки на\~умовах договору\~оренди, що укладається згідно з Цивільним кодексом України відповідно до наказу директора ПОГ «Бахмутське УВП № 1» УТОС. Відповідно до п. 1.26 Положення про особливості користування гуртожитком ПОГ «Бахмутське УВР № 1» УТОС, у разі якщо у гуртожитку залишились мешкати члени сім`ї особи, якій як працівнику підприємства ордер був виданий на вселення до певного приміщення гуртожитку разом з ними або одного чи кількох із них вселення зумовлене народженням під час мешкання цього працівника, то після припинення з ним трудових (без поважних причин чи у зв`язку з порушенням трудової дисципліни) або житлових (набуття\~іншого житла, добровільне виселення із зазначеного в ордері приміщення, порушення правил спільного проживання) правовідносин неповнолітні\~діти самостійного\~права на\~це житло\~без такого\~із батьків\~не мають, оскільки мешкання дитини у гуртожитку робітників підприємства громадської організації УТОС без батьків законом не передбачене. За п. 6.5 Положення у випадку фактичного непроживання понад 6 місяців на наданій особі жилій площі без поважних причин та мешкання в іншому житлі, добровільне виселення до іншого житла, наявність власного\~житла у\~межах Хмельницької\~територіальної громади\~або в\~Хмельницькому районі, вчинення більше двох разів порушення Правил внутрішнього розпорядку гуртожитку, у тому числі систематичне внесення неповної плати продовж шести місяців або невнесення плати більше трьох місяців, умисне ухилення\~від надання\~передбачених пунктом\~2.17\~цього Положення документів понад\~двох місяців\~або ненадання\~адміністрації підприємства\~у той\~самий строк\~письмової згоди\~на їх\~збирання, вчинення інших порушень або невиконання вимог положення про гуртожитки УТОС чи цього Положення тощо, особа позбавляється права на проживання у гуртожитку та підлягає виселенню без надання іншого житла. Пунктами 6.11, 6.12 цього Положення встановлено, що у разі придбання у власність жилого приміщення у межах Хмельницької територіальної громади чи у населених пунктах Хмельницького району мешканці гуртожитку зобов`язані передати керівнику гуртожитку усе майно, що було надано їм у користування згідно з договором найму (оренди), здійснити повний розрахунок за користування гуртожитком і комунальні послуги та добровільно виселитися з гуртожитку. У разі виявлення адміністрацією підприємства наявності в особи чи членів її сім`ї права власності на житло у м. Хмельницькому чи навколишніх населених пунктах, віднесених до Хмельницької міської територіальної громади та Хмельницького району, такі особи підлягають негайному виселенню з гуртожитку. Згідно з п. 11 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 20 червня 2018 року № 498, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані у разі виселення з гуртожитку та/або\~набуття у\~власність жилого\~приміщення передати організації, яка здійснює управління гуртожитком, усе майно, що було надано їм у користування згідно з договором найму (оренди). За п. 17 Примірного Положення виселення з гуртожитків осіб, які проживають на умовах найму (оренди), здійснюється відповідно до ст. 132 ЖК України. Відповідно до п. 18 цього Положення спори, що виникають під час користування жилим приміщенням в гуртожитку, розв`язуються у судовому порядку. Гуртожиток на праві приватної власності належить Громадській організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих». Раніше гуртожиток перебував на балансі ПОГ «Хмельницьке учбово-виробниче підприємства Українського товариства сліпих»; зараз перебуває на балансі у позивача. Відповідач [PERSON] отримав право користування житлом в гуртожитку як працівник підприємства «Хмельницьке УВП УТОС», який не має власного житла. Відповідач [PERSON] зареєстрований в гуртожитку з 21 квітня 1990 року. Проживав в кімнатах № 40, 9, 10. Вселений у кімнату № 10 гуртожитку Хмельницького учбово- виробничого підприємства Українського товариства сліпих (УВП УТОС) відповідно до ордеру, виданому на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету та бюро первинної організації УТОС Хмельницького УВП УТОС від 14 травня 1996 року № 10, на період роботи на цьому підприємстві. З часом [PERSON] створив сім`ю з [PERSON] , в них народилися діти - відповідач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сім`я проживала у кімнатах № [NUMBER] , [NUMBER] гуртожитку. У 2001 році батьки відповідача розлучилися. [PERSON] разом з малолітніми дітьми покинули житло в гуртожитку, але рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 вересня 2023 року [PERSON] разом з дітьми була вселена в кімнати № 9, 10 гуртожитку. У 2009 році [PERSON] разом дочкою [PERSON] переселилася до кімнати № 17 гуртожитку, а в кімнаті [ADDRESS] залишились проживати відповідач та його батько. Відповідач [PERSON] прийнятий на роботу до Хмельницького УВП УТОС 18 серпня 1977 року та звільнений з роботи 29 серпня 1978 року за власним бажанням. Вдруге відповідач прийнятий на роботу до Хмельницького УВП УТОС 30 грудня 1988 року та звільнений з роботи 06 лютого 2007 року також за власним бажанням. Відповідач [PERSON] не є особою з інвалідністю, ніколи не працював на підприємстві. 10 липня 2009 року відповідач [PERSON] набув у приватну власність за договором дарування кв. [ADDRESS] . Загальна площа квартири складає 42,4 кв. м, житлова - 27,6 кв. м. Інформацію про набуття у власність квартири у м. Хмельницький відповідач [PERSON] приховав внаслідок чого підприємство - балансоутримувач продовжувало нараховувати плату за проживання в гуртожитку на умовах найму. Квартира прийнята в дар та зареєстровано право власності за відповідачем [PERSON] в установленому порядку, що підтверджує його волевиявлення на набуття нерухомості у власність. Місце проживання відповідачів зареєстровано у кімнаті [ADDRESS] . Фактично відповідачі в кімнаті не проживають, але добровільно не виселяються, продовжують утримувати її за собою, не знімаються з реєстрації місця проживання, чим перешкоджають позивачу забезпечувати житлом в гуртожитку осіб з інвалідністю, внутрішньо переміщених осіб, працівників підприємства, які не мають у власності або користуванні житла в м. Хмельницькому. Відповідач [PERSON] не перебуває на квартирному обліку при Хмельницькій міській раді. У гуртожитку відповідач відсутній без поважних причин. Згідно з відповіддю начальника [INFO] [PERSON] на військовому обліку військовозобов`язаних у територіальних [INFO] не перебуває та на військову службу не призивався. Відповідачі займають кімнату № 9 на підставі ордеру без укладення договору оренди, а відповідач [PERSON] заявляє про своє право на користування гуртожитком на умовах найму, подавши позов до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (справа № 686/21631/24). Відповідачі вселені в кімнату гуртожитку як одна сім`я. Відповідальною особою у житлових правовідносинах з підприємством - балансоутримувачем є [PERSON] , який вселений в гуртожиток, будучи працівником підприємства. Набувши право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 42,4 кв. м, житловою - 27,6 кв. м., тобто значно покращивши свої та свого сина житлові умови, [PERSON] разом з сином [PERSON] втратили право користування гуртожитком та підлягають виселенню в судовому порядку. На час набуття права власності на квартиру батьком [PERSON] був неповнолітнім, самостійного права користування гуртожитком не набув. Суд не бере до увага аргументи [PERSON] , представника [PERSON] , про неможливість користування її довірителем квартирою квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., що отримана в дар та знаходиться на 4 поверсі, внаслідок відсутності фізичних можливостей. Наявність інвалідності 1 групи по зору, як і зібрана по справі медична документація, в якій зафіксовані діагнози як гіпертонічна хвороба, кардіосклероз, хвороби суглобів та інше не доводять причинно-наслідковий зв`язок між хворобою та обмеженням можливості користування [PERSON] належним на праві власності житлом-квартирою. [PERSON] не позбавлений можливості розпорядитись належним на праві власності житлом та забезпечити прийнятні умови проживання. Суду стало відомо в процесі розгляду, зі слів відповідача, з Єдиного реєстру судових рішень, про наявність боргу у відповідачів за утримання спірної кімнати в гуртожитку, справа № 686/21631/24, що розглядається Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області. Факт не проживання відповідачів у спірній кімнаті гуртожитку не спростовано останніми належними та допустимими доказами. Закріплені в статті 125 ЖК УРСР гарантії не можуть бути застосовані при вирішенні спору про виселення із службового приміщення громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах.Право користування службовим приміщенням члена сім`ї (або колишнього члена сім`ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи. Громадяни можуть бути виселені з жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення на підставах, передбачених статтею 116 ЖК УРСР. Правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і належать до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (надання комунальних послуг). Такий договір між сторонами не укладено. Принаймні, суду копію такого договору не пред`явлено. Відповідно до частини першої статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях Європейського Суду з прав людини, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивачем та підставність їх задоволення. Судовий збір та витрати на правову допомогу у заявленому позивачем розмірі підлягають стягненню з відповідачів в порядку передбаченому ст.ст.137, 141 ЦПК. Витрати на правову допомогу заявлені до стягнення у розмірі 2200 грн. підтверджуються договором про надання правової допомоги №06/2024 р. від 16.09.2024 року, розрахунком винагороди, актом прийому-передачі та платіжною інструкцією, що представлені суду в копіях. Суд не бере до уваги аргументи [PERSON] про звільнення її довірителя від сплати судового збору як інваліда першої групи, оскільки стягнення судових витрат за результатами спору носить компенсаторний характер, та має бути вирішено судом в порядку передбаченому чинним законодавством.

Outcome: approved