Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

02 вересня 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява в якій позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №09927-04/2024 від 08.04.2024 року в розмірі 70 000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.04.2024 року між сторонами укладено договір про надання фінансового кредиту №09927-04/2024. Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит у розмірі 20 000,00 грн, зі сплатою відсотків в розмірі 2,50% за день, строком на 100 днів. Як зазначає позивач, він виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, натомість відповідач взяті на себе зобов`язання в частині повернення грошових коштів не виконує, в строки, визначені кредитним договором, грошові кошти не повертає. Станом на 30.07.2024 року існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 70 000,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 50 000,00 грн - заборгованість за відсотками. А тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила задовольнити його. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.04.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» (далі - Товариство) та [PERSON] (далі - Клієнт) укладено договір про надання фінансового кредиту №09927-04/2024, відповідно до пункту 1.1 якого, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 20 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.2 договору визначено, що кредит надається строком на 100 днів. Дата погашення кредиту 16.07.2024 року. 08.04.2024 року [PERSON] підписав одноразовим ідентифікатором «W3690» заявку-анкету Клієнта на отримання фінансового кредиту, договір про надання фінансового кредиту №09927-04/2024, Додаток №1 до договору №09927-04/2024 та паспорт споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.4 договору, за користування кредитом Товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Відповідно до п. 1.4.1 процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 цього договору. Пунктом 1.6 договору встановлено, що кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №5167-80хх-хххх-9342 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Стар Файненс Груп» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало та надало Клієнту грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку відповідача, що підтверджується квитанцією №370257417 від 08.04.2024 року. Відповідач в судовому засіданні не заперечував факту отримання кредитних коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові та ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору кредитного договору щодо надання кредитних коштів, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] за договором №09927-04/2024 від 08.04.2024 року станом на 30.07.2024 року становить 70 000,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 50 000,00 грн - заборгованість за відсотками. Відповідач не надав суду доказів належного виконання зобов`язань за договором. В судовому засіданні відпоовідач пояснив, що не мав фінансової можливості повернути кредит. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню станом на 30.07.2024 року заборгованість в розмірі 70 000,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 50 000,00 грн - заборгованість за відсотками. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved