Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

27 грудня 2024 року Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 12.09.2018 у розмірі 8 059,64 грн станом на 04.11.2024 та судові витрати в розмірі 3 028 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.09.2018 відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що вона разом з Умовами та правилами обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк», Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, натомість відповідач від виконання своїх обов`язків ухиляється, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 8 059,64 грн. Також позивач подав клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 30.12.2024 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 29.01.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 27.12.2024 подав до суду заяву, у якій просив провести розгляд справи без його участі, у разі неявки в судове засідання відповідача, проти проведення заочного розгляду справи він не заперечує. У зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, воно було відкладено судом на 13.02.2025. Відповідач в судове засідання 13.02.2025 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 23.01.2023 у справі 496/4633/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22). Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, будь-яких клопотань та заяв від нього не надходило, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, судом здійснено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12 вересня 2018 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг (а.с. 15). Положеннями анкети-заяви визначено, що вона разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір надання банківських послуг (далі - Договір). Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. Згідно з п. 6 анкети-заяви відповідач погодився вважати наведений зразок свого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в Банку. Відповідач засвідчив генерацію ключовоїї пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором. Пунктом 11 анкети-заяви встановлено, що усе листування щодо цього Договору здійснюється через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов Договору. До позовної заяви позивач додав витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів monobank / Universal Bank, у редакції, затвердженій протоколом правління №46 від 24.11.2021 (далі - Умови) (а.с. 16-28). Також до позову додано документ під назвою « Чорна картка monobank » без дати та номера, який у додатку до позову вказаний як Витяг з тарифів Чорної картки monobank (а.с. 29-30) та Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank (а.с. 31-33) без реквізитів щодо його затвердження та розміщення на сайті позивача. Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 12.09.2018, укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 04.11.2024 заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 8059,64 грн. (а.с. 9-14 зворот). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порядок нарахування процентів визначається ст. 1048 ЦК України, згідно з ч. 1 якої, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з огляду на наступне. Суд звертає увагу, що єдиним документом, з наданих позивачем до суду, який містить підпис відповідача, є анкета-заява про надання банківських послуг від 12.09.2018, яка не містить жодних істотних умов договору споживчого кредиту. Підписання відповідачем цього документу можна вважати наміром укладення договору зі сторони позичальника. Підпис представника позивача у анкеті-заяві, згідно з його змістом, засвідчує ідентифікацію та верифікацію клієнта. Факт досягнення сторонами домовленості по істотним умовам договору, що є основною ознакою його укладення, та здійснення волевиявлення щодо укладення договору саме на умовах, про які зазначається у позовній заяві, не підтверджується жодними доказами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank / Universal Bank та Тарифи Чорної картки monobank, як на невід`ємні частини укладеного договору. Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank / Universal Bank, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, дійсно визначені низка умов, в тому числі щодо порядку отримання кредитних коштів, строків кредитування, процентних ставок, обов`язків позичальника та порядку і строків сплати тіла кредиту та відсотків. Водночас зазначені Умови також не містять підписів сторін, до того ж вони затверджені Правлінням банку 24.11.2021. Тобто відповідач на час подачі анкети-заяви (12.09.2018) не міг бути ознайомлений з цією редакцією документа та керуватися вказаною у ньому інформацією, а тому належним доказом будь-яких обставин у спірних правовідносинах Умови не є, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування. Отже, подані позивачем докази не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву до договору надання банківських послуг, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили ті чи інші умови. В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», які регламентують питання договору приєднання до запропонованого договору в цілому на умовах, що розміщені на офіційному сайті позивача, оскільки діючу редакцію таких Умов на час звернення відповідача за отриманням позики суду не надано, крім того вони могли неодноразово змінюватися самим позивачем в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Посилання позивача на ознайомлення відповідача із Умовами та тарифами та погодження із їх змістом шляхом підписання цифровим підписом у мобільному додатку, без надання відповідних доказів, не може бути прийнято до уваги, оскільки будь-яка дія користувача додатком фіксується у відповідній програмі та в подальшому оброблюється спеціалістами банку. При цьому, відсутність вказаних доказів, які позивач мав можливість та був зобов`язаний в силу ст. 81 ЦПК України подати суду, позбавляє суд можливості встановити стверджувані позивачем факти ознайомлення із умовами надання кредитних послуг та їх підписання. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила обслуговування фізичних осіб, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін, надані банком Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank / Universal Bank, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такі висновки підтверджуються правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Документ під назвою «Чорна картка monobank» без дати та номера, який у додатку до позову вказаний як Витяг з тарифів Чорної картки monobank та Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank не містять реквізитів, зокрема щодо дати їх затвердження та розміщення на сайті позивача. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20 відступив від практики Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору, зазначивши, що паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За такого, не можна вважати, що зазначені у наданому банком Паспорті споживчого кредиту сторонами узгоджені конкретні умови кредитування. Також не підтверджується належними та допустимими доказами факт отримання та використання відповідачем кредитних коштів. Будь-якого документу, який би у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 № 254, міг би підтверджувати факт здійснення фінансових операцій, пов`язаних з кредитними правовідносинами між позивачем та відповідачем, суду не надано. Виписку по особовому рахунку відповідача, яка могла би бути таким доказом, згідно з правовими висновками у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 по справі №200/5647/18 від 28.08.2023 у справі № 206/3009/15, від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 та ін., до суду не надано. Розрахунок заборгованості достовірним доказом не може бути, оскільки здійснений самим позивачем, повністю залежить від його волевиявлення та не підтверджений жодними первинними фінансовими документами. За положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Отож, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обгрунтованості своїх позовних вимог позивачем до суду не надано. Зважаючи, що надання доказів на підтвердження обставин, які мають значення для справи і на які позивач посилається в обгрунтування свої позовних вимог є його процесуальним обов`язком, який він має здійснювати добросовісно, а також ураховуючи загальне правило щодо відсутності у суду повноважень витребовувати докази з власної ініціативи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed