Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) обґрунтовуючи підставність вимог тим, що [INFO] в селі Струтинка, Вінницькою району, Вінницької області померла її рідна сестра [PERSON] ( [INFO] ) про що Липовецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 04 грудня 2023 року було складено відповідний актовий запис № 320 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Позивачем 31 травня 2024 року, в межах строку наданого законом для прийняття спадщини, було подано заяву про прийняття спадщини державному нотаріусу Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюку О.П., в якій вона зазначила, що приймає за законом спадщину, що залишилася після смерті її сестри [PERSON] , де б вона не була та з чого б вона не складалася. Листом Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області в особі завідувача Кицюка О.П. № 01-09/384 від 05 червня 2024 року позивача було повідомлено, що її заяву про прийняття спадщини було перенаправлено до Мельник Марії Василівни, приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу оскільки згідно даних зі Спадкового реєстру нею була заведена спадкова справа (с/с № 86/2024, реєстраційний номер у Спадковому реєстрі - 72357304). У відповідь на звернення представника позивача, адвоката Корінного Д.О. від 04.07.2024 щодо можливості отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті рідної сестри - [PERSON] приватний нотаріус Мельник Марія Василівна повідомила про те, що на усе належне майно [PERSON] залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області. Лукашенко В.Б. 22.03.2017 року, реєстровий номер 2063, за яким усе належне їй рухоме та нерухоме майно, а також усе, що їй буде належати на день смерті, заповідала іншій особі. Пізніше позивачу стало відомо, що заповіт було складено на громадянина [PERSON] , [INFO] , сусіда, який був знайомий з її сестрою [PERSON] та проживає неподалік, а саме: [ADDRESS] . Проте, ніколи сестра позивача [PERSON] не згадувала про складений заповіт, а також про те, що вона збирається залишити майно у спадок відповідачу [PERSON] чи кому-небудь іншому. Позивач зазначає, що час від часу її сестра [PERSON] вживала алкоголь. Вона могла певний час обходитися без нього, але коли до неї приходили знайомі з пропозицією випити, вона часто не могла їм відмовити і могла вживати алкоголь тривалий період. Під час таких "запоїв" вона звісно не могла усвідомлювати наслідки своїх дій та контролювати свої емоції. Оскільки дата складання оспорюваного заповіту 22.03.2017 припадає на другий день після її дня народження, а саме 20 березня, позивач припускає, що саме в цей період вона була в тому стані, коли не могла усвідомлювати наслідки своїх дій і не перебувала при здоровому розумі та ясній пам`яті. Окрім того, сестра позивача [PERSON] мала серйозні проблеми із зором в зв`язку з чим їй було зроблено операцію на oці. Проте зір все одно погіршувався і останні роки життя вона дуже погано бачила. Вона зверталася з проблемами з зором як до Липовецької районної лікарні, так і їздила до м. Вінниця на консультацію. Їй лікарі казали, що треба звертатися або до лікарів у Києві або їхати до Інституту очних хвороб та тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України в м. Одеса. Проте сестра позивача навідріз відмовлялася їхати на лікування. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] також був здивований тим, що саме на нього було складено оспорюваний заповіт. Тобто, чим керувалася Руденко Маргарита Юл`ївна під час його підписання і чи читала вона його взагалі (чи могла вона його прочитати) позивачу невідомо, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 05.08.2024 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області відкрито провадження у даній справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 29.08.2024 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області за клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Мельник Марії Василівни - матеріали спадкової справи за № 86/2024 (реєстраційний номер в спадковому реєстрі - 72357304) після смерті померлої [INFO] громадянки України [PERSON] , а також витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимира Борисовича - заповіт [PERSON] від 22.03.2017 (реєстраційний номер 2063). 22.10.2024 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області за клопотанням представника позивача та призначити у цивільній справі судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: - чи виконані рукописні тексти [PERSON] у Заповіті № 2063, що був посвідчений 22.03.2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком Володимиром Борисовичем та оригіналах поштових конвертів надісланих померлою [PERSON] позивачу [PERSON] , однією особою? - чи виконано рукописний текст у Заповіті № 2063 [PERSON] , що був посвідчений 22.03.2017 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком Володимиром Борисовичем під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)? Проведення експертизи доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (місцезнаходження: 21007, Вінницька область, Вінницький район, м. Вінниця, вул. Батозька, буд. 1), направивши до експертної установи для проведення експертизи матеріали даної цивільної справи. Зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. 19.11.2024 у зв`язку із надходженням на адресу суду матеріалів цивільної справи із клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області провадження у справі поновлено. 09.12.2024 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області клопотання експерта задоволено: - витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимира Борисовича - оригінал посвідченого ним заповіту [PERSON] від 22.03.2017 (реєстраційний номер 2063); - зобов`язано позивача та відповідача надати по змозі не менше ніж 15 документів або інших паперів, на яких рукописні тексти достовірно виконані [PERSON] . У підготовче судове засідання з`явились представник позивача та відповідач. Відповідачем подано суду письмову заяву у якій він визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до заповіту [PERSON] посвідченого 22.03.2017 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 2063, [PERSON] , яка народилась [INFO] , все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, в тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, заповідає [PERSON] , [INFO] (а.с. 55). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом, яку відповідно до матеріалів спадкової справи № 86/2024 прийняв [PERSON] , [INFO] , подавши 25.04.2024 відповідну заяву приватному нотаріусу Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Мельник М.В (а.с. 49). 31.05.2024 спадкоємець за законом [PERSON] , [INFO] , подала Державному нотаріусу Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області Кицюку О.П. заяву про прийняття нею спадщини після смерті її сестри [PERSON] (а.с. 61). 27.06.2024 спадкоємець за законом [PERSON] , [INFO] , подала приватному нотаріусу Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Мельник М.В. нотаріально засвідчену заяву (зареєстровано в реєстрі за № 1689) про прийняття нею спадщини після смерті її сестри [PERSON] (а.с. 64). Із матеріалів спадкової справи встановлено, що інші спадкоємці окрім позивача та відповідача відсутні. Враховуючи те, що позивач бажає оформити спадщину після смерті своєї сестри та не має можливості реалізувати свої права, у зв`язку із наявністю заповіту складеного на ім`я відповідача [PERSON] , який позивач вважає недійсним, у зв`язку із тим, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, що і послугувало підставою для звернення до суду. Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним. При цьому визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Як роз`яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. В пункті 8 зазначеної постанови Пленуму роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, слід дійти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). У підготовчому судовому засіданні відповідач подав суду письмову заяву у якій визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. За приписами частини першої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із положеннями частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 за № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. При цьому у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (пункт 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 за №14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання недійсним заповіту [PERSON] від 22.03.2017, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко Володимиром Борисовичем та зареєстрований в реєстрі за № 2063, у зв`язку із тим, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, ґрунтується на нормах діючого законодавства і безумовно визнається відповідачем. Визнання відповідачем позову приймається судом, оскільки воно, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, так як відповідно до матеріалів спадкової справи № 86/2024 лише позивач та відповідач подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved