Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Ткачук Т. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] із позовом про виділення в натурі однієї другої частки земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 02.03.2023 позивач набула право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 2,9506 га, що розташована на території Плосківської сільської ради Ружинського району Житомирської області, кадастровий номер 1825285300:02:000:0145, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Співвласником іншої 1/2 частки даної земельної ділянки є відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори Житомирської області. Дана земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «Сігнет-Центр», на підставі договору оренди землі від 29.08.2014, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Сігнет-Центр». В грудні 2023 року позивачка звернулася до ТОВ «Сігнет-Центр» про внесення змін до договору оренди земельної ділянки щодо розміру орендної плати та строку дії договору, однак позивачу пояснили, що змінити договір оренди земельної ділянки можливо лише за згодою обох співвласників. Відповідач уникає спілкування з позивачем, а тому наявний спір щодо користування, володіння та розпорядження земельної ділянки, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2024 головуючим суддею по справі визначено суддю Гарбарук І.М. Ухвалою суду від 18.07.2024 позовну заяву залишено без руху. 30.07.2024 представником позивача надано заява про усунення недоліків позовної заяви. 05.08.2024 на адресу суду надійшли відомості з Ружинської селищної ради щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 07.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 03.09.2024 залучено до\~участі у\~розгляді цивільної\~справи в якості\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору,\~на стороні\~відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Сігнет-Центр». 04.12.2024 представником позивача Ткачук Т. на адресу суду направлено позовну заяву з уточненими позовними вимогами. Ухвалою суду від 18.12.2024 закрито підготовче провадженні та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача Ткачук Т. у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не подавалось. Відзив на позовну заяву не надходив. Представник третьої особи ТОВ «Сігнет-Центр» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не подавалось. Пояснень на позовну заяву не надходило. Згідно з\~ст.\~247\~ч.2\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач (представник відповідача) був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву на позов, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 02.02.2023 справа №291/712/21 позивач [PERSON] набула право власності на одну другу частку земельної ділянки площею 2,9506 га, кадастровий номер 1825285300:02:000:0145, що знаходиться на території Плосківської сільської ради Ружинського району Житомирської області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 8-13). Право власності на одну другу частки земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав (а.с.14). Співвласником іншої однієї другої частки даної земельної ділянки є відповідач, згідно із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності зареєстроване на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом , виданого [PERSON] , державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори Житомирської області від 19.08.2014 зареєстрованого за р.№1002 (а.с 28). Як вбачається з договору оренди землі б/н від 29.08.2014 та додатковим договору №2 про внесення змін та доповнень до договору оренди землі від 25.01.2016 орендодавцем є відповідачка [PERSON] , з урахувань змін внесених до договору оренди землі строк дії договору оренди продовжено до 28.08.2026 (а.с.15-18). З договору на виготовлення двох схем поділу земельної ділянки №1 від 08.01.2024, виконаного ФОП « [PERSON] , вбачається, що\~можливі два варіанти поділу земельної ділянки з кадастровим номером 1825285300:02:000:0145 площею 2,9506 га, яка розташована на території Плосківської сільської ради Ружинського району Житомирської області на дві окремі ділянки ділянка № [NUMBER] площею 1,4703 га, та ділянка № [NUMBER] площею 1,4703 га між співвласниками [PERSON] та [PERSON] , та зображені на схемах малюнків (а.с.18 на звороті а.с. 20 на звороті). Отже, можливість виділення в натурі частки земельної ділянки з кадастровим номером 1825285300:02:000:0145 позивачу підтверджується схемами поділу земельної ділянки у двох варіантах . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №385826885 від 07.07.2024 право власності на земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, а саме по одній другій частці, право оренди земельної ділянки зареєстроване 19.09.2014, номер запису 7055975, на підставі договору оренди землі від 29.08.2014 між орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ «Сігнет-Центр», строк дії договору до 28.08.2026 (а.с.28-29). Аналогічні відомості містяться у витязі з Державного земельного кадастру №НВ-0000014432024 від 04.01.2024 та відповіді №695380 від 17.07.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» (а.с. 21-26, 37-41). В грудні 2023 року позивачка звернулася до ТОВ «Сігнет-Центр» про внесення змін до договору оренди земельної ділянки щодо розміру орендної плати та строку дії договору, однак позивачу пояснили, що змінити договір оренди земельної ділянки можливо лише за згодою обох співвласників. Відповідач уникає спілкування з позивачем, що стало причиною звернення до суду із позовною заявою. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною першою статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до частини першої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. У приписах ч.ч.1,3 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділу натурі частки із майна,що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За правилом ч. 1 ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 367 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. На підставу можливості проведення поділу спірної земельної ділянки позивачем надано договір на виготовлення схем поділу земельної ділянки від 08.01.2024 №1 із схемами поділу земельної ділянки, згідно з якими поділ земельної ділянки можливий. За змістом ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна,що є у спільній сумісній власності,крім випадків,установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду . Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Отже, враховуючи вищевикладене, право власника земельної ділянки закріплено законодавчо та для звернення до суду за вирішенням питання про виділ земельної ділянки в натурі зі спільної часткової власності не вимагає наявність спору, а вимагає наявність факту відмови у погодженні виділу часток. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Дані дії є обов`язком нового власника, з метою недопущення несприятливих наслідків для нього у майбутньому (отримання орендної плати, внесення змін до договору, зупинення строків для поновлення дії договору на навий строк). Так, неповідомлення орендодавцем про свої права на спадкове майно і ненадання орендодавцем необхідних платіжних реквізитів для виплати йому орендної плати, позбавляє орендаря можливості належним чином виконати своє зобов`язання за договором оренди, зокрема, сплатити орендну плату у встановлений договором строк. Отже, він не несе відповідальність за невиконання зобов`язання щодо сплати орендної плати. Вказане відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №709/1089/17 (провадження № 61-12745сво18). Відповідно до статті 110 ЗК України на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку, зміна її цільового призначення не припиняє встановлених обмежень, обтяжень. Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки. Передача земельної ділянки в оренду і є таким обтяженням права власника земельної ділянки. Право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб, в даному випадку\~- ТОВ «Сігнет-Центр». Перехід права власності на земельну ділянку, зміна її цільового призначення не припиняє встановлених обмежень, обтяжень. За обставинами справи [PERSON] передано в оренду ТОВ «Сігнет Центр» всю земельну ділянку, яку поділено на дві частки, та які в подальшому будуть виділені в натурі. Такий поділ земельної ділянки не припиняє права оренди на неї орендаря, оскільки уся передана в оренду земельна ділянка буде поділена і перейде у дві сформовані земельні ділянки. Тому договір оренди земельної ділянки не припиняє своєї дії. Як визначено п. 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації права власності у зв`язку з поділом, виділом частки або об`єднанням земельної ділянки, закінченого будівництвом об`єкта подаються: 1) документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку, закінчений будівництвом об`єкт, що поділяється, частка з якого виділяється чи об`єднується (крім випадків, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли для державної реєстрації права власності подається документ, передбачений\~підпунктом 2\~цього пункту); 2) договір про поділ спільного майна або договір про виділ у натурі частки із спільного майна, або відповідне рішення суду (у разі належності земельної ділянки, закінченого будівництвом об`єкта, що поділяється або частка з якого виділяється, на праві спільної власності та прийняття співвласниками рішення щодо поділу спільного майна або виділу в натурі частки із спільного майна, що має наслідком припинення права спільної власності для всіх або одного із співвласників, що здійснює виділ у натурі частки). З матеріалів справи вбачається, сторони не дійшли згоди щодо спільного користування земельною ділянкою, а тому позивач не може вільно розпоряджатися своєю частиною. Отже, даючи оцінку доказам у справі, суд вважає, що оскільки позивачу належить 1/2 частки земельної ділянки площею 2,9506 га, кадастровий номер 1825285300:02:000:0145, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Плосківської сільської ради Бердичівського (Ружинського) району Житомирської області, тоді як її 1/2 частки належить відповідачу, яка добровільно не виявила бажання здійснити поділ, тоді як за відсутності такої згоди обмежується право позивачки на володіння, користування та розпорядження належною їй часткою земельної ділянки, а відтак суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду\~від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19)\~зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі\~між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна.\~Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що\~спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої\~статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved