Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі Позивач) звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі Позичальник та/або Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за кредитним договором № 77754963 від 15.09.2021 у розмірі 36 505,96 грн., судовий збір у розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що 15.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" (далі Кредитодавець та/або ТОВ 1 Безпечне агентство необхідних кредитів") та [PERSON] було укладено Договір № 77754963 (далі Договір), відповідно до п. 2 якого, сума Позики становить 15\~001, 00 грн., процентна ставка (базова, фіксована) - 1,99 %, яка нараховується за кожен день користування Позикою. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Строк повернення грошових коштів за договором настав, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 22.02.2022 було укладено договір №22/02/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77754963. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №7 7754963. Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 77754963. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 77754963 від 15.09.2021, що підлягає стягненню з позичальника становить 36505,96 грн, з яких: ?Заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 15 001,00 грн. ?Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 21 502,50 грн. ?Нараховані 3% річних 2,46 грн. Зважаючи на викладене, оскільки Відповідач добровільно не бажає повернути суму боргу за кредитом, Позивач змушений звернутись до суду із заявленими вимогами. Процесуальні дії: 28.10.2024 позовна заява надійшла до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано до розгляду судді Корчкову А.А. Ухвалою судді від 01.11.2024 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Перше судове засідання призначене на 04.12.2024. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 29.11.2024 відповідач подала до суду заяву, в якій просила надати матеріали справи для ознайомлення та заяву про відкладення розгляду справи, з метою залучення адвоката для надання правничої допомоги. Розгляд справи відкладено на та 06.02.2025. Позиції сторін: Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовних вимогах зазначено про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилась. 06.02.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає частково, у частині заборгованості за тілом кредиту у сумі 15 001,00 грн, заборгованість за відсотками та 3% річних не визнає. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Повно та всебічно дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до наступних висновків. Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права: Судом встановлено, що 15.09.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір № 77754963 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), відповідно до умов якого, позикодавець надав позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Сума позики 15 001,00 грн; строк позики 30 днів; дата повернення позики 15.10.2021, процентна (базова) ставка 1,99 %, в день; знижена процентна ставка/день (застосовується у відповідності до програми лояльності 0,70%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день, % (не застосовується в період карантину) 2,70%, пеня 2,70% (не застосовується в період карантину), орієнтовна реальна річна процентна ставка 906,08%, орієнтовна загальна вартість позики 18 135,46 грн. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (пункт 4 договору). Відповідно до пункту 5 договору позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-liense/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та нормативно-правовими актами Національного банку України. За змістом пунктів 5.1., 5.2. Договору позики, позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, та з Офіційними правилами Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (TM «MYCREDIT»), в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки. Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті: https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін, а також з вказаною у Правилах процедурою оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації. Вказаний договір позики укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Відповідача 6oLOhMIUNp із зазначенням інформації щодо реквізитів рахунку Відповідача: [NUMBER] /а.с.5/. Додатком 1 до вказаного договору є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідно до якої, сума кредиту за договором 15 001,00 грн., кількість днів 30, проценти за користування кредитом 3 134,46 грн., сума платежу за розрахунковий період 18 136,46 грн., яка також підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором Відповідача 6oLOhMIUNp /а.с.5зв/. До позовної заяви долучено Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджені наказом №12/08/2021 від 12.08.2021 (а.с. 6-11зв.). Згідно з п. 6.4 Правил надання грошових коштів у позику позичальник зобов`язаний повернути повністю суму отриманої позики та сплатити проценти в строк, визначений договором позики, будь-яким доступним йому способом. Відповідно до п.6.5. Правил, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів у вказаний в договорі строк, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки за понадстрокове користування позикою. Згідно з пунктом 6.7 цих Правил у разі виникнення понадстрокового користування позикою (або її частиною) Товариство має право переуступити своє право вимоги третім особам без згоди на це позичальника. Пунктом 7 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) визначено порядок продовження строку користування позикою (пролонгації). Так, відповідно до п.п.7.1., 7.2. п.7 Правил надання грошових коштів у позику позичальник має право подовжити строк користування позикою (пролонгація). За подовження строку користування позикою, позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгації. Умови пролонгації вказуються в Особистому кабінеті позичальника на сайті. Згідно з п. 7.5 Правил при кожному продовженні строку користування позикою змінюється кінцева дата строку позики та кінцева дата строку (терміну) дії договору позики на відповідну кількість календарних днів. Після кожного оформлення пролонгації на електронну адресу позичальника, яку він зазначив при реєстрації на сайті, товариство відправляє повідомлення з інформацією про оформлену пролонгацію. Таке повідомлення містить інформацію, зокрема, щодо нового строку позики, кінцевої дати строку позики, розміру заборгованості до повернення позичальником. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору про надання споживчого кредиту (Кредитного договору), які регулюються Цивільним кодексом України. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3). Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зі змісту ч. 1 ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст.642 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» - електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Судом встановлено, що зазначений вище Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, [PERSON] , шляхом використання одноразового ідентифікатора 6oLOhMIUNp, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та вимогам до кредитного договору. Кредитні кошти надані в безготівкову порядку. Суд приймає до уваги, що ідентифікаційні дані Відповідача, включно з адресою, серією та номером паспорта, ідентифікаційним номером, номером мобільного телефону та номером карткового рахунку, містяться у змісті договору. За змістом\~довідки №\~КД-000000632\~від 18.09.2024,\~наданою Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія» «Фінекспрес»,\~відповідно до\~договору про\~переказ коштів\~№ 23-01-18/5\~від 23.01.2018,\~укладеного між\~Компанією та\~ТОВ «1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»,\~15.09.2021\~на картку\~ [NUMBER] \~було проведено\~платіж №1d1d94d9-0c53-4bd2-bdc0-41822bc6f5c8 у сумі 15 001,00 грн. (а.с. 12). Довідка ТОВ\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»\~№18/09/24-60\~від 18.09.2024\~свідчить,\~що [PERSON] \~за договором\~№77754963\~від 15.09.2021\~надано онлайн-позику,\~номер транзакції: 1d1d94d9-0c53-4bd2-bdc0-41822bc6f5c8 (а.с.13-14). Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між кредитором та відповідачем договору, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, умовами якого було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитного договору, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується відповідною квитанцією. Позикодавцем, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» складено Розрахунок заборгованості за договором позики №77754963 від 15.09.2021, у відношенні позичальника [PERSON] , відповідно до якого, відповідачу надано позику в сумі 15001,00 грн та за користування позикою протягом строку позики 30 днів нараховані відсотки по 104,48 грн в день. Відповідні проценти з 15.09.2021 по 15.10.2021 (30 днів) у сумі склали 6119,66 грн. (а.с.15-16зв). Таким чином, відповідач, по закінченню визначеного у п. 2 договору 30-денного строку позики, свої зобов`язання згідно п. 6.4 Правил надання грошових коштів у позику не виконала та 15.10.2021 грошові кошти/позику в розмірі 15001,00 грн не повернула, належної до сплати суми процентів 6119,66 грн. не сплатила. Після закінчення,\~визначеного договором\~30-денного\~строку,\~у зв`язку\~з неповерненням\~позики та\~процентів у\~визначений договором\~термін (15.10.2021)\~позикодавець ,ТОВ\~«1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів»,\~на суму\~непровернутої позики\~нараховував відповідачу\~відсотки за\~понадстрокове користування\~позикою за\~період з\~16.10.2021\~по 13.01.2022\~(90\~днів)\~за процентною\~ставкою 1,99%,\~що становить\~298,52\~грн в\~день.\~Сума таких\~процентів склала 26\~866,8\~грн., що визначено судом простим арифметичним методом (298,52 грн.*90 днів). Крім того, у розрахунку заборгованості відображено чотири платежі, які зараховані на погашення прострочених процентів: 23.11.2021 сплачено 3 560,00 грн., 6.12.2021- 3 600,00 грн., 23.12.2021 3 600,00 грн., 7.01.2022 3 559,89 грн. (разом 14 319,89 грн.). У підсумковому значенні розрахунку заборгованості, складеному ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у відношенні позичальника [PERSON] вказано наступне: 15 001,00 грн. неповернута позика; 35 822,39 грн. нараховані проценти за 120 днів (30 днів + 90 днів); 14 319,89 грн. сума сплачених процентів. Загальна сума заборгованості станом на 22.02.2022 позикодавцем визначена у розмірі 36 503,50 грн (15 001,00 грн. тіло кредиту + 21 502,50 грн. залишок процентів (35 822,39 грн.- 14 319,89 грн.). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Як підтверджується наявними у справі доказами, відповідач, [PERSON] , порушила умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 22.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 22/02/2022, відповідно до умов якого первісний кредитор зобов`язався відступити за плату право грошової вимоги у сумі 153\~662\~582 грн., 15 коп., а фактор зобов`язався здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками (а.с. 20-22). Копією Реєстру боржників №1 до договору факторингу № 22/02/2022 від 22.02.2022 та копією Витягу з додатку №3 договору факторингу № 22/02/2022 від 22.02.2022, підтверджується перехід до ТОВ «Вердикт Капітал» прав вимоги до відповідача в розмірі 36 503,50 грн. за кредитним договором № 77754963 від 15.09.2021 (а.с.20-26). 10.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (новий кредитор) укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набув у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором (а.с. 27-29). Відповідно до Реєстру боржників від 10.01.2023 до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги під №35516 значиться [PERSON] , заборгованість якої за Договором позики № 77754963 від 15.09.2021, складає 36 505,96 грн, з яких: 15 001,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тобто за позикою); 21 502,50 грн заборгованість за процентами; 2,46 грн відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України (а.с.31-32). За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги, зокрема, і до відповідача в розмірі 36 505,96 грн. за кредитним договором № 77754963 від 15.09.2021. З розрахунку заборгованості, складеного позивачем ТОВ «Коллект Центр», заборгованість відповідача [PERSON] за договором № 77754963 від 15.09.2021 після набуття позивачем права грошової вимоги не змінилась та складає 36 505,96 грн (а.с.33). Оскільки відповідач належним чином не виконувала своїх обов`язків за кредитним договором, станом на день підготовки позовної заяви у неї виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 36 505,96 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 15 001,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 21 502,50 грн., нараховані 3% річних 2,46 грн. Відповідач у своїй заяві до суду не погодилась, щодо нарахованої позивачем суми процентів. Суд, дослідивши надані позивачем розрахунки, не погоджується із розміром заявленої заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 21 502,50 грн., з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст. 628 ЦК України. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, кредитор повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно умов укладеного договору позики, сторони домовились, що договір є строковим: за умовами п. 2.2. договору позики, позичальник зобов`язувався повернути кредит та проценти за користування кредитом у 30 денний строк, тобто до 15.10.2021 включно. Кредит було надано на 30 днів (п. 2.2. договору позики), процентна ставка - 1,99% (фіксована) за кожен день строку користування кредитом. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку,\~що за\~погодженням сторін,\~строк дії\~кредитного договору\~визначено до\~15.10.2021.\~Відомості про\~його пролонгування\~в матеріалах\~справи відсутні. Також, матеріали справи не містять доказів, що до вказаного договору позики укладалися додаткові угоди, згідно з якими б продовжувався строк користування відповідачем позикою. Відповідно до власного розрахунку позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» визначив заборгованість відповідача [PERSON] за договором № 77754963 від 15.09.2021 після набуття позивачем права грошової вимоги не змінилась та складає 36 505,96 грн., до якої увійшли: 15 001,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 21 502,50 грн., нараховані 3% річних 2,46 грн., як відповідальність за порушення грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Верховний Суд у постанові від 28.03.2018, справа №444/9519/12 роз`яснив наступне. Проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку, на який надано кредит (позику). Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Порядок виплати цих процентів врегульований частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим вони можуть бути нараховані та стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. Як зазначив Верховний Суд у згаданій постанові, після закінчення строку дії кредитного договору, тобто строку, на який надавався кредит (аналогічно позика), або у разі пред`явлення банком вимоги до позичальника про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування кредитором процентів на суму невиконаного (простроченого) грошового зобов`язання має юридичну природу відповідальності, що передбачена статтею 625 ЦК України. Слід зазначити, що договором позики передбачено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Крім того, визначена процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною)/день 2,70%. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 і уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 Цивільного кодексу України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України) у розмірі, визначеному законом або договором. Велика Палата Верховного Суду вказала, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. За таких обставин, надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін, оскільки на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла в постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 в справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). Окрім цього, у сформульованих правових висновках Велика Палата Верховного Суду зауважує, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. У даній справі умови договору щодо визначення процентної ставки за понадстрокове користування позикою розташовані в пункті договору, який регулює порядок нарахування процентів, строк кредитування тощо, тобто правомірну поведінку сторін. Таким чином, вказані умови договору суд не може розцінити як нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування. За умовами договору позики та згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 5зв.) загальна вартість позики разом з процентами складає 18 135,46 грн. (15001,00 грн. сума кредиту та 3134,46 грн. проценти за користування кредитом). З розрахунку заборгованості наданим позивачем за даним договором, вбачається, що за 30 днів користування кредитом нараховані проценти у сумі 6119,66 грн. у подальшому, проценти за користування позикою відповідачу нараховані після встановленого строку користування нею. Таким чином, з урахуванням наведеного та строку користування позикою, визначеного вказаним договором позики (30 днів), доказів про продовження якого матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що нарахування процентів за користування позикою після спливу цього строку є безпідставним і з відповідача вони стягненню не підлягають. Оскільки строк дії кредитного договору закінчився 15.10.2021, тому починаючи з цієї дати нарахування кредитором відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування є безпідставним. Таким чином, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 21 120,66 грн. (15001,00 +6119,66). При цьому, з вказаного розрахунку також слідує, що відповідачем, 23.11.2021 сплачено 3 560,00 грн., 6.12.2021- 3 600,00 грн., 23.12.2021 3 600,00 грн., 7.01.2022 3 559,89 грн. (разом 14 319,89 грн.), які були зараховані на погашення процентів за користування кредитом. Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 6 800,77 грн., з яких: 6 800,77 грн. неповернута позика, які обраховані судом на ступним чином 21 120,66 грн. (сума\~заборгованості,\~яка підлягає\~стягненню з\~відповідача на\~користь позивача) - 14 319,89 грн. (сума\~грошових коштів,\~яка сплачена\~відповідачем та\~яка зарахована на погашення неправомірно нарахованих процентів за користування кредитом). Крім того, статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено відповідальність за неможливість виконання ним грошового зобов`язання Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». З розрахунку, наданого позивачем, слідує, що розраховані 3% річних за користування грошовими коштами за період із 22.02.2022 до 23.02.2022 становлять 2, 46 грн. (а.с. 18). У контексті цього, суд зауважує, що пунктом 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на день закінчення строку договору позики), було передбачено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит - споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Постановою КМУ від 27.06.2023 № 651 на всій території України з 1 липня 2023 року скасований карантин, який був встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19. Разом з тим, у зв`язку з уведенням воєнного стану на всій території України ця норма Закону продовжує діяти і на теперішній час зі змінами, внесеними Законом України" Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (Закон № 3498 ІХ від 22.11.2023) . Згідно відповідних змін визначено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 2,46 грн 3% річних, як відповідальності за порушення грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України, то суд відмовляє в задоволенні таких вимог, оскільки стягнення таких сум суперечить пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» та п. 18. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Коллект Центр" заборгованості за договором позики № 77754963 від 15.09.2021 у загальному розмірі 6 800,77 грн., тобто 18,63 % від заявленої позивачем суми заборгованості. Інший висновок суду не відповідав би принципу законності та справедливості по відношенню до споживача послуг, як більш слабшої сторони договору. Судові витрати: Відповідно до положень ст. 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» на підставі договору № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року (а.с. 34-36). Згідно з витягом із акту № 2 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024, вартість послуг Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» (відповідач [PERSON] ) становить 13 000 грн. (а.с. 42). Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем документально підтверджено понесення витрат на правничу допомогу в сумі 13 000 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір 3 028,00 грн, у розмірі визначеному Законом «Про судовий збір», що підтверджується платіжною інструкцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету. Таким чином, враховуючи, що вимоги позивача задоволено частково (18,63%), а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: сума витрат на правничу допомогу складає 2\~421,9 грн. (розрахунок 13000, 00 грн.*18,63%/100), витрати по сплаті судового збору в сумі 564,12 грн. (3028, 00 грн.*18,63%/100).

Outcome: partial