Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 02.12.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, мотивуючи тим, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2024 по справі № 946/873/24, визнано за нею, [PERSON] , право власності у порядку спадкування на 13/84 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування на 17/21 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2024 по справі № 946/873/24, на підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України [PERSON] є особою, яка мала право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , оскільки на час його смерті була малолітньою особою, а розмір її частки у житловому будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складає 3/84 частин. Водночас, у житловому будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] ніколи не проживала та не проживає, участі у догляді та утриманні будинку не приймає. У зв`язку з цим, просить суд припинити за [PERSON] право власності на 3/84 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та визнати за нею право власності на 3/84 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належали [PERSON] . Процесуальні дії суду Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.12.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2025 постановлено провести розгляд справи в заочному порядку. Аргументи учасників справи Позивачка в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, згідно заяви представника від 10.02.2025 позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти розгляду справи в заочному порядку. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, згідно заяви від 23.12.2024 року просить розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] є власником 13/84 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2024 по справі № 946/873/24, що підтверджено Витягом з державного реєстру речових прав від 19.09.2024. Власником 17/21 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2024 по справі № 946/873/24 є [PERSON] , що підтверджено Витягом з державного реєстру речових прав від 19.09.2024. Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2024 по справі № 946/873/24 встановлено, що згідно положень ч. 1 ст. 1241 ЦК України відповідачка по справі [PERSON] є особою, яка мала право на обов`язкову частку у спадщині, а розмір її частки у житловому будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] складає 1/14 частина від 1/2 частини, належної спадкодавцю [PERSON] (3/84). Квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 14.01.2025 підтверджено внесення на депозитний рахунок грошових коштів у сумі 31800 грн. Позиція суду У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. ч. 1, 2, ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до приписів ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Положеннями частини першої ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Відповідно до висновку судового експерта Цуркана Володимира Ілліча № 69/69-2024 з експертного будівельно-технічного, оціночно-будівельного дослідження від 12.11.2024, ринкова вартість 3/84 часток домоволодіння по [ADDRESS] складає 81800 (445194х1/14) грн, що еквівалентно 770 дол. США (курс 100$ США станом на 12 листопада 2024 року за даними НБУ складає 4129,81 грн). Загальна площа приміщень досліджуваної частини житлового будинку літ. «А» по [ADDRESS] є значно меншою від мінімально встановленої вимогами ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» площі для однокімнатної квартири - 28 кв. м., тобто технічно досліджувана частина житлового будинку літ. «А» не може бути поділеною на дві окремі квартири у відповідності до належних співвласникам часток, а отже і не можуть бути поділені господарські будівлі та споруди. Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України досліджувана частина житлового будинку літ. «А» з приміщеннями загальною площею 23 кв. м., є неподільною річчю оскільки відсутня технічна можливість переобладнання цих приміщень у дві ізольовані квартири з дотриманням вимог пунктів 5.17 5.26 державних будівельних норм ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», також відповідно до ч. 2 ст. 186 ЦК України неподільними залишаються господарські споруди. При вирішенні питання щодо можливих варіантів встановлення порядку користування приміщеннями житлового будинку експерт керується значенням ідеальної площі яке припадає на 3/84 частку, а саме 1,6 кв. м., що є менше ніж необхідно для виділення у користування житлової кімнати, мінімальна площа якої має становити не менше 10 кв. м. Виходячи з викладеного не є можливим встановити порядок користування приміщеннями частини житлового будинку літ. «А», які входять до складу досліджуваної 1/2 частки домоволодіння по [ADDRESS] . Враховуючи, що [PERSON] належить 3/84 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , частка відповідачки у спільному житловому будинку є незначною, не можливо здійснити поділ вищевказаної частини житлового будинку на дві окремі квартири у відповідності до належних співвласникам часток та встановити порядок користування приміщеннями частини житлового будинку, на користь відповідачки сплачена відповідна грошова компенсація, суд дійшов висновку, що припинення права власності на частину спірного житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями можлива та не завдасть відповідачці істотної шкоди. За вказаних обставин, з урахуванням висновку експертного дослідження, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, що є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved