Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

15 березня 2024 року Позивач звернувся до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовуються тими обставинами, що від шлюбу з відповідачем, який розірвано 24 січня 2024 року мають сина [PERSON] , [INFO] . З моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, тобто з січня 2023 року сторони почали проживати окремо. З цього моменту відповідачка ніяким чином не піклується про сина, не надає жодної матеріальної допомоги, не цікавиться розвитком сина, не цікавиться станом його здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє Інтересу до внутрішнього світу дитини - створились умови, які шкодять інтересам дитини. У зв`язку із чим позивач просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 березня 2024 року судом прийнято позовну заяву і відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2024 року суд зобов`язав Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 10 жовтня 2024 року [PERSON] звернувся до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. (справа № 676/6857/24, номер провадження 2/676/2779/24) Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 листопада 2024 року по справі №676/6857/24, номер провадження 2/676/2779/24 суд об`єднав справи за №676/1851/24 та за №676/6857/24 в одне провадження за №2/676/1340/24. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2024 року суд закрив підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та призначив справу до судового розгляду. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позов підтримали. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позицію Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, викладену у висновку органу опіки та піклування. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] допитані у судовому засіданні, підтвердили обставини викладені у позовній заяві. Заслухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що Позивач та Відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Кам`янець-Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №973 від 24 грудня 2020 року. З копії рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2024 року вбачається, що шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. З копії Довідки №01-36/06 від 12.03.2024 року вбачається, що Позивач дійсно приводить, забирає сина в ЗДО №15, оплату за харчування та освітні послуги проводить сам, зі слів вихователя, за час перебування дитини в ЗДО №15, мати не приводить, не забирає сина із ЗДО та не відвідує ніякі загальногрупові та загальносадові заходи. З копії Акту обстеження умов вбачається, що було проведено обстеження за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що умови проживання задовільні, в квартирі проведено сучасний ремонт, прибрано, є меблі, побутова техніка та предмети побуту, продукти харчування в достатній кількості, малолітній [PERSON] охайний, доглянутий, для нього облаштовано окрему кімнату, в якій є ліжко, місце для ігор, шафа для зберігання речей, сезонний одяг та взуття, іграшки. За вказаною адресою зареєстровані Позивач, Відповідачка та їхній син, однак Відповідачка там не проживає. В сім`ї доброзичливі стосунки, батько організовує дозвілля та турбується про дитину. З Довідки від 13.03.2024 року виданої лікарем-педіатром [PERSON] вбачається, що лікуванням малолітнього [PERSON] займається батько, звертається вчасно на профілактичні огляди та вакцинацію, мати здоров`ям дитини не займається, лікаря з дитиною не відвідувала. З копії Висновку за результатами психологічних консультацій від 13.03.2024 року вбачається, що психологічний розвиток малолітнього [PERSON] відповідає віковій нормі, батько для [PERSON] авторитет, сприймає його, як активного, люблячого, справедливого, розумного, співчутливого та зрілого. Майже увесь час проводить із батьком, ходить в садочок. До мами [PERSON] ставиться із сумом та образою, під час обстеження вибрав для неї чорний колір, що може свідчити сприймання матері, як невідомої та таємничої. За результатами співбесіди з`ясувалось, що мати малолітнього [PERSON] свідомо прийняла рішення про позбавлення її батьківських прав і на неї ніхто не тиснув, через зміну життєвої парадигми вона планує почати вдале життя за кордоном з іншим чоловіком. З копії нотаріально посвідченої приватним нотаріусом КПРНО Хмельницької області Яцевич Г.В. заяви від 14 березня 2024 року, зареєстрованого в реєстрі за №1559 вбачається, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, щодо малолітнього сина [PERSON] . З копії Акту перевірки паспортного режиму від 12.03.2024 р. та Довідки №204 вбачається, що Відповідачка не поживає за адресою: [ADDRESS] . Копіями Договору купівлі-продажу від 27.06.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №480, приватним нотаріусом КПМНО Хмельницької області Мартинюк С.О. та Витягу №5450683 від 27.06.2013 р. підтверджується праві власності Позивача на квартиру за адресою: [ADDRESS] . З копії Довідки №ПЦ00-000001 від 12.03.2024 р. вбачається, що Позивач працює у ФОП [PERSON] з 26.11.2019 р. та займає посаду Тракторист-машиніст сільськогосподарського (лісогосподарського) виробництва, його дохід за період з 01.09.2023 р. по 29.02.2024 р. склав 41 800,00 грн.. З копії Висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] затвердженого Рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради №526 від 26 червня 2024 року вбачається, що комісією було обстежено умови проживання малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що вони задовільні, дитина проживає із батьком, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при розгляді питання по суті у присутності Позивача та Відповідачки встановлено, що мати проживає у місті Києві, планує переїхати до Німеччини, з січня 2024 року вихованням дитини займається батько, він не ініціював притягнення Відповідачки до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків та стягнення з неї аліментів, тому комісія вважає, що примирення сторін можливе після отримання ними психологічної допомоги, а підстави для позбавлення батьківських прав на їх думку відсутнє. Однак органом опіки і піклування не вбачається також підстав для притягнення матері до відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків з чого можна зробити висновок, що батько дитини належним чином виконує батьківські обов`язки самостійно. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи викладене, як встановлено в судовому засіданні, відповідачка дійсно свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а саме: не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не допомагає матеріально, не цікавиться здоров`ям, навчанням та вихованням, не спілкується без будь-яких перешкод та причин для цього. Крім того суд враховує, що відповідачці не чиняться будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною, і таким чином вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому, суд приходить до переконання, що відповідачку слід позбавити батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 4 ст. 170 СК України). Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах Відтак, позовні вимоги в частині стягнення аліментів заявлені у розмірі, мінімально встановленому законом, є обґрунтованими та також підлягають задоволенню. При вирішенні спору суд вважає, що аліменти підлягають стягненню з Позивачки на користь Відповідача у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved