Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. \~ \~ \~ \~ У січні 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 22.12.2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, реєстровий номер 78388, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами» заборгованості за кредитним договором в розмірі 17839,71 гривень. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що\~виконавчий напис вчинено всупереч вимог ст. 87, ст.88 Закону України «Про нотаріат», оскільки кредитний договір, на виконання якого проводиться стягнення, нотаріально не посвідчений, а надані відповідачем документи не підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Рух справи в суді. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позовну заяву подано до суду 02.01.2025. Ухвалою судді від 06.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву, а третій особі для пояснень. Позиція учасників судового розгляду. Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують повністю та просять їх задовольнити. \~ Представник\~відповідача,\~будучи належним\~чином повідомленим\~ про\~час та\~місце розгляду\~справи в\~судове засідання\~не з`явився,\~подав \~суду заяву\~про розгляд\~справи за\~його відсутності,\~ позов\~визнає,\~не заперечує\~проти задоволення\~позову. Крім цього, прохає в силу ч.1 ст.142 ЦПК України вирішити питання судових витрат, а також зменшити витрати на правничу допомогу. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. в судове засідання не з`явився. Правом на подання пояснень не скористався. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України. Фактичні обставини\~справи,\~встановлені судом. 22\~грудня 2021\~року \~приватним\~нотаріусом\~ Київського\~міського \~нотаріального округу\~ \~Солонець Т.М.,\~був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №78388, про стягнення\~з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» яке є правонаступником ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів » (договір факторингу про відступлення права вимоги №2112 від 21.12.2021 року) заборгованості, що виникла за кредитними договором № 75999142 від 02 серпня 2021 року, який укладений між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та [PERSON] , за період з 20.12.2021 року по 22.12.2021 року в розмірі 17839,71 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі - 6030 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами 11759,71 грн., 50 грн. плата за вчинення цього виконавчого напису. Головним державним виконавцем Ковельського відділу державної виокнавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фень-Труш Ю.М. 05.11.2024 року на підставі виконавчого напису, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій постановлено стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління активами» з [PERSON] заборгованості на загальну суму 17839,71 грн. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи встановлено, що стягнення з [PERSON] заборгованості за вказаним виконавчим написом проводиться з підстав, що випливають з кредитних правовідносин. За загальним правилом, передбаченим ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У статті 88 Закону «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Отже безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК\~враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 зроблено висновок, про те, що судовими рішеннями визнано нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»,\~тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Зміни до Переліку №1172, які дозволяли вчиняти виконавчий напис у кредитних правовідносинах на підставі нотаріально не посвідчених договорів, визнані нечинними постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14. Таким чином, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису\~08.01.2021, для нотаріуса для підтвердження безспірності заборгованості передбачалось надання: а) оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 13.10.2021 у справі № 554/6777/17-ц зазначено: «законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним\~доказів. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У цій справі відповідачем не наданий суду нотаріально посвідчений кредитний договір, який міг слугувати підставою для вчинення виконавчого напису, та доказів скерування позивачу листа-вимоги про повернення боргу та зміну кредитора. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що встановлена законом процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу суд приходить до такого висновку. Так, як вбачається з матеріалів справи стороною позивача було заявлено вимогу про компенсацію витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Відповідно до частини першої, третьої\~статті 133 ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до приписів ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). З копії договору про надання правової допомоги від 21.11.2024 року , укладеного між адвокатом Сікорською І.С. та [PERSON] , додатком №1 до договору ро надання правової допомоги №1 від 21.11.2024 року, актом приймання передачі (наданих послуг) по договору про надання правової допомоги, квитанцією № 222999853 від 21.11.2024 року судом встановлено, що адвокатом надавалася правнича допомога [PERSON] у даній справі. Така допомога полягала у: аналізі норм чинного законодавства та актуальної судової практики; надання розгорнутої консультації із посиланням на норми та судову практику; оформлення та подання позовної заяви до суду. Вартість 1 години робити становить 1000 грн. Загальна сума оплати послуг професійної правової допомоги складає 5000 грн. Згідно із частиною четвертою\~статті 137 ЦПК\~України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5, ч. 6 ст.137ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача частково заперечується сума витрат на правничу допомогу, зазначена представником позивача через її не співмірність з наданням послуг. Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, зміст заяв та клопотань представника позивача по суті, складність справи, витрачений представником позивача час на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, а тому суд виходить з конкретних обставин справи,\~вважає що визначений розмір оплати є завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved