Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

21 липня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про: 1) визнання права власності за набувальною давністю на 2/5 частки домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , яка належить і виділена в натурі (варіант №2 висновку будівельно-технічної експертизи №201-10 від 15.12.2010) покійному батькові [PERSON] ; 2) визнання права власності за набувальною давністю на 2/5 частки земельної ділянки площею 0,0896 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5322255100:30:002:0959, яка належить покійному батькові [PERSON] ; 3) визнання права власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,4673 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , державний акт серії ЯЖ №352849 від 13.11.2009, кадастровий номер: 5322255100:30:002:0960, і належить покійному батькові [PERSON] ; 4) визнання права власності у порядку спадкування на земельну ділянку площею 3,1299 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Котелевська селищна рада Котелевського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки: 5322255100:00:004:1330, державний акт від 30.03.1999 ІІ-ПЛ 047675; 5) визнання права власності у порядку спадкування на трактор МТ3-80, реєстраційний №25306, який належить покійному батькові [PERSON] ; 6) визнання права власності у порядку спадкування на причеп, реєстраційний №3993 ПЛ, який належить покійному батькові [PERSON] . Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 27.07.2023 відмовлено у задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову (том 1 а.с. 161, 162). Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 01.08.2023 позовна заява залишена без руху, з наданням строку для виправлення недоліків (том 1 а.с. 175, 176). Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 07.08.2023 відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про повернення судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову у справі №535/893/23 (том 1 а.с. 178). На виконання ухвали Котелевського районного суду Полтавської області від 27.07.2023 представник позивача адвокат Трикоза Тетяна Василівна, яка діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії №1149589 від 18.07.2023, угоди на представництво інтересів у цивільній справі №348 від 18.07.2023 (том 1 а.с. 123, 126), надала до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви від 11.08.2023 (том 1 а.с. 189-233). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він перебуває в ЗСУ з 26.02.2022 і по даний час, [INFO] помер його батько [PERSON] , з яким його мати [PERSON] перебувала в шлюбі з 22.12.1987 по 27.08.2010. Після смерті батька він разом з матір`ю здійснив фінансові витрати на його поховання, також звернувся до приватного нотаріуса з заявою про оформлення спадщини. Через шість місяців йому стало відомо, що заяву на вступ у спадщину подав і син від першого шлюбу [PERSON] . 13.07.2023 [PERSON] подана заява до приватного нотаріуса про зупинення вчинення нотаріальних дій по спадковій справі №3/2023 щодо майна померлого батька. Протягом 2010-2012 років між матір`ю і батьком тривали судові процеси щодо поділу спільного майна подружжя, де він був третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, проте суд не визнав його позовні вимоги. Однак у рішенні суду від 17.08.2011 досліджені судом факти його безпосередньої участі як члена колгоспного двору у вирощувані, обробітку с/г продукції на земельних ділянках, її збуту, кошти від якої витрачалися на будівництво хати, господарських будівель й придбання трактора. До складу спадкового майна покійного батька входять: 2/5 частки домоволодіння, 2/5 частки земельної ділянки площею 0,0896 га й земельна ділянка площею 0,4673 га за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 3,1299 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; трактор МТЗ-80 й причеп. [PERSON] не здійснив реєстрацію своїх прав на 2/5 частку домоволодіння й на 2/5 частки земельної ділянки площею 0,0896 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Все вказане майно, яке належить покійному батькові, переходить у спадок йому і [PERSON] , як спадкоємцям першої черги, з чим він (позивач) не згідний. З червня 2010 року й по день смерті [INFO] батько, який був зареєстрований у домоволодінні по [ADDRESS] , не проживав, не утримував своє майно, не затрачав на його утримання й ремонт свої кошти, не користувався земельною ділянкою площею 0,4673 га для ведення особистого селянського господарства. Позивач зазначає, що у спірному домоволодінні проживає з дня свого народження, витрачав власні кошти на ремонтні роботи, будівництво, поліпшення, догляд присадибної ділянки й огороду. Спірним нерухомим майном, яке на підставі рішення суду належало покійному батькові, він заволодів добросовісно, тобто не знав і не міг знати про відсутність підстав для набуття права власності (не знав і не повинен був знати, що володіння річчю є незаконним, адже він проживає в даному домоволодінні безперервно з 04.11.1988 і виконував всі роботи по його поліпшенню завжди), відкрито, без таємниць, не вчиняв дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давності володіння; поводився з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 18.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів (том 1 а.с. 234, 235). 14.09.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Сідько Світлана Іванівна, яка діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1167011 від 13.09.2023, угоди про надання правової допомоги від 31.07.2023 (том 2 а.с. 83, 88), подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що [PERSON] не говорив та ніяким чином не виявляв бажання відмовитися від прийняття спадщини після батька, жодних доказів, що підтверджувало це твердження позивачем не було надано; позивачем не доведено, зокрема, безтитульність (власник майна відсутній) й добросовісність (власник майна невідомий). Позивач володів чужим майном, знаючи що власником майна є [PERSON] , жодного договору користування, оренди чи іншого документу, що могло б надавати право [PERSON] користуватися цим майном не було укладено, тобто основні вимоги про набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісність й безтитульність, не були дотримані позивачем. Також [PERSON] заначив у своїх вимогах визнання за ним право власності у порядку спадкування на майно спадкодавця: земельну ділянку площею 3,1299 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; трактор МТЗ 80 й причеп, однак представник відповідача вважає дані вимоги неправомірними, оскільки [PERSON] будучи сином померлого, й прийнявши спадщину, також є прямим, першочерговим спадкоємцем померлого [PERSON] та має право на отримання рівної частини права власності на майно спадкодавця, як і позивач (том 2 а.с. 70-82, 85-92). Представник позивача [PERSON] адвокат Трикоза Т.В. 18.09.2023 подала до суду відповідь на відзив (заперечення на відзив) (том 2 а.с. 93-117), на яку 25.09.2023 представником відповідача [PERSON] адвокатом Сідько С.І. подано заперечення (том 2 а.с. 118-123). 16.10.2023 ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті ( том 2 а.с. 128, 129). Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Трикоза Тетяна Василівна у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (том 3 а.с. 33, 34, 61). Під час судового розгляду даної справи представник позивача адвокат Трикоза Т.В. позов підтримувала у повному обсязі з підстав зазначених у ньому, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином (том 3 а.с. 32), про причини неявки суд не повідомив та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Сідько Світлана Іванівна під час судового розгляду позовні вимоги [PERSON] не визнала у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві, та на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України заявила клопотання про надання доказів про розмір витрат, понесених відповідачем [PERSON] у зв`язку з розглядом справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною першою статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути позов за відсутності позивача та представника позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, допитавши свідків, приходить до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, з наступних підстав. Відповідно до рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 27.08.2010 розірвано шлюб, що зареєстрований 22.12.1987 в Котелевському відділі запису актів громадянського стану Полтавської області за №125, між [PERSON] та [PERSON] (том 1 а.с. 17 на звороті). Згідно з рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 17.08.2011 у справі №1613/2-10/11 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності: на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0896 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,4673 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; на 1/2 частку трактора МТЗ-80, 2004 року випуску, без заводського номера, двигун № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , свідоцтво про державну реєстрацію серії [NUMBER] , видане ІДТН по Котелевському району Полтавської області 21.03.2006; на 1/2 частку причепу марки 2 ПТС 4, 2006 року випуску, без заводського номера, реєстраційний №3993, свідоцтво про державну реєстрацію серії [NUMBER] , видане ІДТН по Котелевському району Полтавської області 23.03.2006 року; на належну [PERSON] 1/2 частку майна у спільному сумісному майні подружжя, виділивши їй: холодильник, морозильну камеру, меблеву стінку, пральну машину, металеву тачку, корморізку, зварювальний апарат, подрібнювач зерна, електродриль, картоплеобгортач. У решті позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Виділено [PERSON] в натурі 1/2 частку нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку він має відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області №369 від 05.12.2005 року, зафарбовану в червоний колір на плані житлового будинку додатку №1 до висновку будівельно-технічної експертизи №201-10 від 15.12.2010 року, а саме: будівель і споруд на загальну суму 104015,00 грн.: - по житловому будинку літ. «В-1»приміщення квартири [ADDRESS] : частину передпокою 1-1 площею 7.1 кв.м., кімната 1-2 площею 8.1 кв.м, кімната 1-3 площею 8.9 кв.м., кімната 1-4 площею 10.2 кв.м. Площа по внутрішньому обміру складає: 34.3 кв.м.; - по іншим будівлям: 1/2 частину колодязя питного №2, сарай літ "З", сарай-майстерня - літ. "Г", погріб - літ. "г", сарай - літ. "К", вбиральня - літ. "Л", 1/2 частину огорожі №3, 1/2 частину воріт огорожі №4. Зобов`язано [PERSON] провести необхідні переобладнання після виділу в натурі 1/2 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] : - закласти дверні отвори із передпокою 1-1 площею 20.6 кв.м в кімнату 1-2 площею 8.1 кв.м та в кімнату 1-3 площею 8.9 кв.м; - улаштувати перегорордку в передпокої 1-1 площею 20.6 кв.м., розділивши дане приміщення на два площею 13.5 кв.м та 7.1 кв.м; - улаштувати додатковий вихід із кімнати 1-2 площею 8.1 кв.м на вулицю з встановленням подвійних дверей та в кімнату 1-3 площею 8.9 кв.м з встановленням одинарних дверей. Частину вітальні 1-1 площею 7.1 кв.м переобладнати під кухню; - розібрати перегородку між кімнатою 1-3 площею 8.9 кв.м та кімнатою 1-4 площею 10.2 кв.м. Об`єднане приміщення використовувати як житлову кімнату; - розподілити приміщення горища згідно варіанту розподілу будинку з улаштуванням другого виходу, без улаштування перегородки; - облаштувати квартиру самостійними інженерними мережами. Зобов`язано [PERSON] усі переобладнання проводити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-96 «Організація будівельного виробництва» і положення «Про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт». Визнано за [PERSON] право власності на: 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0896 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частку земельної ділянки площею 0,4673 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнано право власності [PERSON] на належну йому 1/2 частку майна у спільному сумісному майні подружжя, виділивши йому: культиватор, плуг, каток, картоплесаджалку, картоплекопач, кару, компресор, свердлильний станок, запасні частини до трактора, бетономішалку, циркулярку, зварювальний апарат, електроножиці, електролобзик, передній міст до трактора. У решті позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено. У задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] - відмовлено у повному обсязі (том 1 а.с. 41-47). Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 13.12.2011 у справі №22ц-3206/11 рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2011 року скасовано у частині розподілу спільного майна подружжя й визнання права власності та ухвалено у цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Визнано право власності за [PERSON] та виділено йому в натурі у домоволодінні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , будівель і споруд, як показано на схемі варіанту №2 додатку №1 до висновку будівельно-технічної експертизи №201-10 від 15.12.2010 червоним кольором, вартістю 104 015 грн, що становить 2/5 частини: - по жилому будинку літ. «В-1» приміщення квартири [ADDRESS] : частину передпокою 1-1 площею 7,1 кв.м., кімнату 1-2 площею 8,1 кв. м., кімнату 1-3 площею 8,9 кв. м., кімнату 1-4 площею 10,2 кв.м.; площа по внутрішньому обміру складає 34,3 кв.м.; 1/2 частину колодязя питного №2, сарай літ. «З», сарай 1-майстерню літ. «Г», погріб літ. «г», сарай літ. «К», вбиральня літ. «Л», 1/2 частину огорожі №3, 1/2 частину воріт огорожі №4. Визнано право власності за [PERSON] та виділено їй в натурі у домоволодінні, що розташованому за адресою: [ADDRESS] , будівель і споруд, як показано на схемі варіанту №2 додатку №1 до висновку будівельно-технічної експертизи №201-10 від 15.12.2010 синім кольором, вартістю 155 554 грн, що становить 3/5 частини: - по жилому будинку літ. «В-1» приміщення квартири [ADDRESS] : частину передпокою 1-1 площею 13,5 кв. м., кімнату 1-5 площею 18,8 кв. м., кухню 1-6 площею 15,8 кв. м., ванну 1-7 площею 6,5 кв. м.; площа по внутрішньому обміру складає 54,6 кв.м.; - прибудова літ. «В»: сіни І площею 2,9 кв. м., кладова ІІ площею 4,4 кв. м.; площа по внутрішньому обміру складає 7,3 кв.м.; - 1/2 частину колодязя питного № 2, сарай літ. «Д», навіс літ. «Д», літня кухня літ. «Е», гараж літ. «Ж», 1/2 частину огорожі №3, 1/2 частину воріт огорожі №4. Зобов`язано [PERSON] провести переобладнання: закласти дверні отвори із передпокою 1-1 площею 20.6 кв.м у кімнату 1-2 площею 8.1 кв.м та у кімнату 1-3 площею 8.9 кв.м; влаштувати перегородку в передпокої 1-1 площею 20.6 кв.м. у кімнату 1-2 площею 8.1 кв.м та у кімнату 1-3 площею 8.9 кв.м; влаштувати перегородку в передпокої 1-1 площею 20.6 кв.м., розділивши дане приміщення на два площею 13.5 кв.м та 7.1 кв.м; влаштувати додатковий вихід із кімнати 1-2 площею 8.1 кв.м на вулицю з встановленням подвійних дверей та у кімнату 1-3 площею 8.9 кв.м з встановленням одинарних дверей. Частину вітальні 1-1 площею 7.1 кв.м переобладнати під кухню; розібрати перегородку між кімнатою 1-3 площею 8.9 кв.м та кімнатою 1-4 площею 10.2 кв. м., об`єднане приміщення використовувати як житлову кімнату; розподілити приміщення горища згідно варіанту розподілу будинку з влаштуванням другого виходу, без влаштування перегородки. Зобов`язано [PERSON] та [PERSON] облаштувати квартири самостійними інженерними мережами та усі переобладнання проводити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-96 «Організація будівельного виробництва» і положення «Про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт». Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя та виділено йому трактор МТЗ-80, причеп до трактора марки 2ПТС 4, запасні частини до трактора та сільгоспмашин, передній міст до трактора, картоплесаджалку, плуг. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя та виділено їй культиватор, каток, картоплекопач, картоплеобгортач, кару, компресор, свердлильний станок, електродриль, електроножиці, два зварювальні апарати, електролобзик, циркулярку, бетономішалку, подрібнювач зерна, металеву тачку, корморізку, холодильник, морозильну камеру, меблеву стінку, пральну машину. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 275 грн грошової компенсації для досягнення рівності часток у спільному майні подружжя. Відмовлено [PERSON] у задоволенні позову у частині визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,4673 га для ведення особистого селянського господарства та на 1/2 земельної ділянки площею 0,0896 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В іншій частині рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 17.08.2011 залишено без змін (том 1 а.с. 41-52, 57 на звороті, 58). Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2012 у справі №6-602св12 касаційну скаргу [PERSON] , [PERSON] відхилено, касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 17 серпня 2011 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2011 року в частині вирішення позову [PERSON] про визнання права власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,0896 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд скасовано та направлено справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті рішення апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2011 року залишено без змін (том 1 зворот а.с. 52-57). Згідно з рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 07.02.2013 у справі №535/9/13-ц визнано недійсним держаний акт серії ЯЖ №352848 від 13 листопада 2009 року, на право власності на земельну ділянку площею 0,0896 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за №010954500492. Визнано право власності за [PERSON] на 3/5 частки земельної ділянки площею 0,0896 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є спільною сумісною власністю подружжя, залишивши за [PERSON] право власності на 2/5 частки земельної ділянки площею 0,0896 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є спільною сумісною власністю подружжя (том 1 а.с. 59-61). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Котелевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 12.01.2023 (том 1 а.с. 18). Позивач зазначає, що його покійний батько [PERSON] не проживав за адресою: [ADDRESS] у період з червня 2010 року по 11.01.2023, на підтвердження чого надав: акт депутатів селищної ради від 16.07.2010 про те, що в господарстві по [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] , але не проживає з 01.06.2010, місце проживання останнього за адресою: [ADDRESS] ; довідку виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області №4226 від 22.10.2019 про реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , але фактично за даною адресою не проживає (довідка видана на підставі акта депутат Котелевської селищної ради Киричок Г.І. від 08.10.2019); акт обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] від 05.04.2021, яким встановлено, що в даному господарстві зареєстровані: [PERSON] , 1961 року народження, [PERSON] , 1988 року народження, [PERSON] , 1959 року народження, але фактично за даною адресою не проживає [PERSON] з травня 2010 року; акт обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] від 03.08.2022, яким встановлено, що в даному господарстві зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , але фактично за даною адресою не проживає [PERSON] (том 1 а.с. 72, 73). В обґрунтування позову про володіння спірним нерухомим майном (2/5 частки домоволодіння, 2/5 частки земельної ділянки площею 0,0896 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на земельну ділянку площею 0,4673 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: [ADDRESS] ) добросовісно, відкрито, безперервно протягом 35 років, з яким поводився так само, як поводився б з ним власник, [PERSON] надав платіжні розрахункові документи (платіжні інструкції, товарні чеки, видаткові накладні тощо) про придбання будівельних матеріалів, оплату за товари та виконані роботи тощо. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON] у позовній заяві посилався на положення ст. 344 ЦПК України як на правову підставу пред`явленого позову в частині визнання за ним права власності нерухоме майно, а саме: на 2/5 частки домоволодіння, 2/5 частки земельної ділянки площею 0,0896 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на земельну ділянку площею 0,4673 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: [ADDRESS] , та яке належить покійному батькові [PERSON] . Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном». Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 листопада 2022 року у справі №293/1061/21 (провадження № 61-4347св22) та від 15 червня 2023 року у справі №359/8844/20 (провадження №61-5539св23). Відповідно до позову й наданих доказів до неї, [PERSON] обізнаний про те, що зазначене вище спірне нерухоме майно (2/5 частки домоволодіння, 2/5 частки земельної ділянки площею 0,0896 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на земельну ділянку площею 0,4673 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: [ADDRESS] ) перебувало у власності [PERSON] , який не відмовився від права власності на спірні об`єкти нерухомого майна, крім того, позивач також обізнаний у тому, що це майно, входить до складу спадщини після смерті [PERSON] (про що зазначає в позові), й на нього претендують інші особи у порядку спадкування. Допитана під час судового розгляду свідок [PERSON] надала суду пояснення, аналогічні обґрунтуванням позовних вимог позивача у справі, та зазначила що вона та позивач [PERSON] , який є її сином та [PERSON] , який помер [INFO] , понесли витрати на поховання батька. Відповідач [PERSON] не приймав участі у матеріальних витратах на поховання батька, обіцяв на похороні не претендувати на майно батька, та хотів викупити у [PERSON] належний батькові трактор та причіп у разі, якщо [PERSON] буде його продавати. Судовими рішеннями між нею та [PERSON] було поділене спільне сумісне майно подружжя, у тому числі майно, яке є предметом спору у даній справі. За життя [PERSON] не провів реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно, не жив у спірному будинку понад 13 років, не користувався ним, не утримував, не сплачував комунальні послуги. З червня 2010 року вона та син [PERSON] утримували домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , проводили ремонтні роботи, поліпшили його стан на загальну суму 156689,91 грн. Вона та син [PERSON] користувалися спірними земельними ділянками. Під час перебування у шлюбі вона з [PERSON] за спільні кошти придбали трактор та причіп. З 1997 року син керував трактором з причепом, мав право керування спірним трактором. [PERSON] морально підтримував батька, допомагав ремонтувати трактор, матеріально батькові не допомагав, бо мав невеликий дохід, а батько не потребував матеріальної допомоги. Інший син [PERSON] фінансами батькові не допомагав. Під час її перебування у шлюбі з [PERSON] , його син [PERSON] приходив до них у гості двічі на рік, [PERSON] сплачував аліменти на утримання сина [PERSON] . Коли став дорослим [PERSON] приходив до батька лише позичити кошти на сплату кредиту чи з проханням допомогти обробити огород. [PERSON] безперервно протягом 35 років користувався спірними земельними ділянками, житловим будинком, і ніхто не мав до нього будь-яких претензій, оскільки він тут і проживає. Син [PERSON] не має іншого житла ніж 2/5 частки спірного будинку, яка належить покійному [PERSON] . А [PERSON] батько залишив господарство, дружина має господарство у власності, є у власності інші будівлі [PERSON] не є бідною людиною. Через тринадцять років після поділу спільного сумісного майна подружжя, набутого у шлюбі з [PERSON] , вона забрала частину навісного обладнання до трактора, яке вважає її власністю. Допитаний під час судового розгляду свідок [PERSON] пояснив суду, що йому нічого не відомо по даній справі, у тому числі щодо питань спадкування після смерті [PERSON] та щодо того кому і на яких підставах належить на праві власності домоволодіння та земельні ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , і хто ними розпоряджався. Свідок зазначив, що був на похороні [PERSON] , однак йому нічого не відомо з приводу організації поховання. Під час судового розгляду допитаний свідок [PERSON] пояснив, що йому нічого не відомо з приводу спірного нерухомого майна (житлового будинку та земельних ділянок). Йому відомо, що за життя у [PERSON] був трактор і причіп, але на кого вони були зареєстровані, свідку не відомо. Коли [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] він проживав за адресою: [ADDRESS] , а після розірвання шлюбу і до дня смерті [PERSON] жив по [ADDRESS] в цьому ж населеному пункті. У [PERSON] було двоє синів [PERSON] від шлюбу з [PERSON] , та [PERSON] від шлюбу з [PERSON] . Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведення [PERSON] умов для набуття права власності за набувальною давністю на зазначене вище спірне нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України, оскільки сам по собі факт користування (утримання, обслуговування, поліпшення) позивачем спірним нерухомим майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю, факт титульного володіння спірним майном померлим [PERSON] та претендування на це майно спадкоємця [PERSON] , виключає можливість застосування положень цієї статті Кодексу і задоволення пред`явленого на її підставі позову. Безпідставними є й посилання [PERSON] на обґрунтування заявленого позову в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 3,1299 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 5322255100:00:004:1330; на трактор МТ3-80, реєстраційний №25306, та на причеп, реєстраційний № [NUMBER] . Земельна ділянка площею 3,1299 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5322255100:00:004:1330, належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ 047675 від 30.03.1999, що підтверджується витягом з Державного кадастру про земельну ділянку НВ-7420970672021 від 07.06.2021 (зворот а.с. 63-67). Трактор і причіп належали [PERSON] на підставі судового рішення суду, яким вирішено спір про поділ спільного сумісного майна подружжя. Після смерті [PERSON] на належне йому майно відкрилася спадщина. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218, 1220-1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За змістом ст. ст. 1222-1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). На підставі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] заведена 12.01.2023 за №3/2023, заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №71137940 від 12.01.2023, Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №71137948 від 12.01.2023, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71138765 від 12.01.2023, в матеріалах даної справи знаходяться заяв про прийняття спадщини від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (том 2 а.с. 2, 3, 12-18, 21, 24). Спадкоємцями спадкового майна є [PERSON] й [PERSON] , їх родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Котелевським відділом ЗАГС Полтавської області 09.12.1988 та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Котелевським відділом ЗАГС Полтавської області 03.09.1981 (том 1 а.с. 26, том 2 а.с. 6-9, 86). [PERSON] діючи у власних інтересах та як представник [PERSON] , діючи на підставі довіреності від 12.01.2023 (том 1 а.с. 15, 16), 13.07.2023 звернулася до приватного нотаріуса Лапочки Р.О. з заявами про зупинення вчинення нотаріальних дій по спадковій справі за №3/2023 після померлого [PERSON] , у зв`язку зі зверненням її до суду з позовом про усунення від спадкування майна [PERSON] та визнання за нею, колишньою дружиною, право на спадкування спільно нажитого майна з [PERSON] та у зв`язку зі зверненням [PERSON] до суду з позовом про збільшення частки у спадщині (том 2 а.с. 25, 26). Главою 86 ЦК України, а також Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Згідно з ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі №753/8671/21, постанова Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справа №582/18/21). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі №227/3750/19 зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Суд вважає, що без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивачем не надано до суду й не підтверджено належними доказами, що у нього існують перешкоди для оформлення права власності на спадкове майно в нотаріальному порядку після надання нотаріусу необхідних документів. Також [PERSON] не обґрунтував ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні щодо його незгоди про перехід спадкового майна у спадщину до [PERSON] й [PERSON] . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, визнання права власності на рухоме та нерухоме майно у порядку спадкування, необхідно відмовити у повному обсязі. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Враховуючи, що представник відповідача [PERSON] адвокат Сідько С.І. заявила клопотання про надання строку для подання доказів, що підтверджують розмір судових витрат, тому суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл цих витрат.

Outcome: dismissed