Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

01 листопада 2024 року [PERSON] (далі - позивач) через свого представника - адвоката Ротар Аліну Леонідівну звернулась до Миколаївського районного\~суду Миколаївської\~області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Позовну заяву мотивує тим, що 19 грудня 2020 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), що був зареєстрований Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складений актовий запис № 558. Зазначає, що від спільного шлюбу неповнолітніх дітей у сторін немає. Причиною звернення позивачки [PERSON] до суду стало те, що спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Крім того, позивачка вказує, що з серпня 2024 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Під час сумісного проживання між ними виникали непорозуміння, викликані різними поглядами щодо спільного проживання та ведення господарства, в результаті чого було втрачено почуття взаємної любові та поваги. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача, та не бажає зберегти шлюб з відповідачем. Просить не надавати сторонам строк для примирення. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2024 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та\~відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, при цьому представник позивача - адвокат Ротар Аліна Леонідівна надіслала на електронну адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області заяву, в якій остання просила розгляд цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу проводити без її участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився; відзив не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти порядку заочного розгляду справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, що зареєстрований Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що 19 грудня 2020 року складений актовий запис № 558, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 9). Через несумісність характерів, різні погляди на шлюб і смію, відсутність взаємоповаги та любові один до одного позивач та відповідач фактично припинили шлюбні стосунки. Спільне господарство не ведуть з серпня 2024 року, проживають окремо, а отже подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать їх інтересам. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Крім того, частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до приписів ст. 37 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб є правозгідним. Згідно із ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У статті 110 СК України закріплено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З матеріалів позовної заяви вбачається, що подружні відносини сторони припинили, і їх відновлювати позивачка не має наміру, наполягає на розлученні та просить не надавати строк на примирення. Відповідач заперечень на позов не подав. З огляду на викладене, суд вважає, що примирення сторін та поновлення сімейних стосунків між ними не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. За таких обставин, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Статтею 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому сума судового збору в розмірі 1211,20 грн, яка сплачена позивачкою, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved