Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

13.01.2025\~до суду\~через систему\~«Електронний суд»\~надійшов вказаний\~позов [PERSON] ,\~інтереси якої\~представляє адвокат\~Ганчева М.А.,\~до відповідача\~ [PERSON] ,\~який\~позивачка\~мотивує тим,\~що\~з\~відповідачем вони\~знаходяться\~в\~зареєстрованому шлюбі\~з\~19.12.2019\~року.\~Від\~шлюбу\~мають неповнолітню\~дитину:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який\~після\~припинення шлюбних\~відносин\~сторін\~проживає разом\~з\~нею\~та знаходиться\~на\~її\~утриманні.\~Шлюбні\~відносини\~припинені через\~різні характери,\~погляди на\~життя,\~сімейні цінності.\~Спільне господарство\~не ведуть,\~мешкають окремо.\~При\~цьому, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає не в достатньому розмірі. Між ними не досягнуто домовленості щодо розміру аліментів на утримання дитини. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до повноліття дитини. Після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Ухвалою суду від 15.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. Позивачка та її представник в судове засідання не прибули, від представника позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позов\~підтримує повністю, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, подав заяву в якій позов визнав повністю, просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наданих документів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. Суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.12.2019 року. Шлюб зареєстровано Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №572. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , який після припинення шлюбних відносин сторін проживає з матір`ю. На даний час сторони припинили подружні відносини, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Згідно з ч.1 ст.21, ч.1 ст.24\~СК\~України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.104, ч.3 ст.105, ст.110\~СК\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст.112\~СК\~України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні відносини подружжя, які припинили подружні відносини, тривалий час не підтримують подружні стосунки, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило би інтересам одного з них, зокрема позивачці, що має істотне значення, у зв`язку з чим позов в частині розірвання шлюбу слід задовольнити. Після розірвання шлюбу відновити позивачці дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст.141 СК України\~визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу). Згідно з ч.2 ст.150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 1 ст.182 СК України\~визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2, ч.3 ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З`ясувавши повно та всебічно обставини справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину є беззаперечним. Способи виконання такого обов`язку повинні визначатись за спільною домовленістю між батьками. За відсутності такої домовленості, той з них, з ким проживає дитина, вправі звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. При цьому, за змістом вимог ст.181 СК України\~право вибору способу стягнення аліментів - у частці від заробітку або в твердій грошовій сумі належить одержувачу аліментів, тобто позивачці. В даному випадку обставини справи однозначно свідчать, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання їх неповнолітнього сина, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з цим позовом, визначивши спосіб стягнення аліментів у частці від заробітку. Визначаючи конкретний розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки, суд відповідно до\~ст.182 СК України, враховує вік дитини, якій виповнилось 4 роки, те, що малолітня дитина достатньо матеріально не забезпечена, а також стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який працездатного віку, доказів про офіційне працевлаштування, про наявність інших утриманців, про свій незадовільний стан здоров`я не надав. Беручи до уваги, що аліменти за своїм характером та суттю це кошти, що забезпечують нормальні повсякденні матеріальні умови життя дитини, обидва батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину, виходячи з принципу розумності та справедливості, з урахуванням сукупності усіх вищевказаних обставин, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4\~частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, дотримання її права на забезпечення матеріальних потреб, не поставить в скрутне матеріальне становище відповідача. При цьому суд враховує, що відповідач [PERSON] позов визнав повністю і таке визнання не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси. На підставі викладеного, позов в частині стягнення аліментів теж підлягає задоволенню. Крім того, позивачка просить розподілити судові витрати в порядку передбаченому ст.141 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, ч.1 ст.142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, з урахуванням того, що відповідач визнав позов повністю до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачці з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, інші 50% - стягнути з відповідача на користь позивачки. Також, згідно з\~ст.141 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1211,20 грн. Згідно зі\~ст.430 ЦПК України\~суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved