Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Коробова Інна Григорівна, в якому просила встановити факт постійного не проживання відповідача зі спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а також визнати за нею право власності на частку квартири [ADDRESS] та на частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що позивач з 08 вересня 2001 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Від вказаного шлюбу у позивача та [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] . Після укладання шлюбу родина до 20 лютого 2003 року проживала у батьків позивача в селі Стариця, Вовчанського р-ну Харківської обл. 05.10.2004 року позивач та [PERSON] придбали в рівних частках двокімнатну квартиру [ADDRESS] ), загальною площею 43 кв.м., житловою площею 24.8 кв.м., яка стала постійним місцем проживання родини, на підтвердження чого позивач надала складений сусідами акт від 10 серпня 2024 року, укладені [PERSON] договори на надання комунальних послуг (про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території №199 від 25.03.2005, про надання населенню послуг по водопостачанню і водовідведенню №247 від 25.03.2005, про газопостачання №1006067889 від 28.05.2013), а також квитанції про сплату комунальних послуг за місцем фактичного проживання. Також зазначила, що 23.12.2013 року позивач та [PERSON] придбали у рівних частках двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,9 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м. 09.06.2022 року [PERSON] був призваний на військову службу [INFO] у в/ч [NUMBER] , а з 20.06.2022 у в\\ч [NUMBER] . В період з 12.08.2022 по 25.09.2022, з 29.09.2022 по 08.12.2022, з 12.12.2022 по 24.05.2023 року [PERSON] приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в с. Вознесенка, с.Вишневе, м. Авдіївка, Покровський район, Донецька область; с. Суха Балка, Бахмутський район, Донецька область. Відповідно, фактично мешкав за місцем проходження військової служби. [INFO] [PERSON] загинув. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та 1/2 частку квартири [ADDRESS] . У строк, передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, позивач подала приватному нотаріусу Харківського МНО Коробовій І.Г. заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка та отримала Витяг від 22.06.2023 про реєстрацію в Спадковому реєстрі за номером 708266040 спадкової справи у нотаріуса за №20/2023. Крім позивача право на спадкування за законом в першу чергу, згідно ст. 1261 ЦК України, мають їхній син- [PERSON] , а також батьки покійного чоловіка - [PERSON] (відповідач у справі) та [PERSON] . В строк передбачений ст. 1270,1273 ЦК України [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивача, а [PERSON] подав заяву про те, що він спадщину не прийняв та на неї не претендує. Відповідач, [PERSON] , заяву про прийняття спадщини не подавала. 02.09.2024 позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , як єдиній спадкоємиці на усе належне спадкодавцю майно. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.09.2024р. №69/02-31 приватний нотаріус ХМНО Харківської обл. Коробова І.Г., відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно з тих підстав, що спадкодавець і відповідач, станом на день смерті спадкодавця, були зареєстровані за однією адресою - [ADDRESS] . Заяву про відмову від прийняття спадщини [PERSON] не подавала. Разом з тим, позивач вказує, що оскільки [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ніколи не проживав, в тому числі на час відкриття спадщини, а відповідач заяву про прийняття спадщини не подавала та постійно не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то вважається такою, що не прийняла спадщину. Однак, у зв`язку з положеннями п. 3.20 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та відсутністю у нотаріуса повноважень встановлювати наявність або відсутність факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, за формальної наявності реєстрації місця проживання [PERSON] та відповідачки за однією адресою допускає видачу останній свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи наведене, позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить встановити факт постійного не проживання відповідача зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за позивачем право власності на частку квартири [ADDRESS] та на частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка. Ухвалою суду від 23.09.2024 відкрито провадження у порядку загального позовного провадження по зазначеній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.11.2024 позов витребувано у\~приватного нотаріуса Коробової І.Г. засвідчену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (номером у спадковому реєстрі 70826040, номер у нотаріуса 20/2023). Продовжено строк проведення підготовчого провадження по цивільній справі на тридцять днів та відкладено підготовче судове засідання. 02.12.2024 року від приватного нотаріуса ХМНО Коробової І.Г. надійшли витребувані документи. Ухвалою суду від 17.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду, а також викликано для допиту у судовому засіданні свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань неодноразово повідомлялась засобами поштового зв`язку, проте поштові відправлення повернулись до суду з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою", що згідно зі\~ст. 272 ЦПК України\~та усталеною практикою Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, від 09.11.2023 у справі № 753/114/22) вважається належним повідомленням. Відповідач також неодноразово викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Третя особа у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не прибули у судове засідання, проте були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.09.2001 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08 вересня 2001 року (а.с. 30). [INFO] у позивача та [PERSON] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 31). 05.10.2004 року за договором купівлі-продажу, реєстровий № 3215, посвідченим приватним нотаріусом Харківського РНО Харківської області Десятниченком О.В., позивач і [PERSON] придбали в рівних частках двокімнатну квартиру [ADDRESS] ), загальною площею 43 кв.м., житловою площею 24.8кв.м., зареєстровану в реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за № 2031230763101 від 14.02.2020 на нову адресу [ADDRESS] (а.с. 34-38). Позивач зазначає, що саме вказана квартира стала постійним місцем проживання родини, на підтвердження чого надала копії укладених [PERSON] договорів на надання комунальних послуг (про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території №199 від 25.03.2005, про надання населенню послуг по водопостачанню і водовідведенню №247 від 25.03.2005, про газопостачання №1006067889 від 28.05.2013), а також квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с. 45-54). Також позивач на підтвердження вказаної обставини надала копію акту від 10.08.2024 року, який був складений сусідами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та засвідчений в.о.директора КП «Кулінічі Комунсервіс» Носко Н.Р. (а.с. 29). 23.12.2013 року за договором купівлі-продажу, реєстровий №2818, посвідчений приватним нотаріусом Коробовою І.Г., позивач і [PERSON] придбали в рівних частках двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,9 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м. зареєстровану в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за №3997923 від 23.12.2013 (а.с. 39-44). 09.06.2022 року [PERSON] був призваний на військову службу [INFO] у в/ [NUMBER] , а з 20.06.2022 у в\\ч [NUMBER] , що підтверджується довідками(а.с.25-26). Згідно довідки в\\ч [NUMBER] від 18.07.2023 року №3530, [PERSON] у період з 12.08.2022 по 25.09.2022, з 29.09.2022 по 08.12.2022, з 12.12.2022 по 24.05.2023 року [PERSON] приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в с. Вознесенка, с. Вишневе, м. Авдіївка, Покровський район, Донецька область; с.Суха Балка, Бахмутський район, Донецька область (а.с. 24). [INFO] [PERSON] \~загинув,що підтверджуєтеся сповіщенням сім`ї № [NUMBER] [INFO] від 25.05.2023 року і свідоцтвом про смерть, виданим четвертим ВДРАЦС у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 31.05.2023 року серія [NUMBER] (а.с. 20-21). Згідно Витягу з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії (протокол №3269 від 19.10.2023 р.) причина смерті пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 22). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та 1/2 частку квартири [ADDRESS] . 22.06.2023 року позивач подала приватному нотаріусу Харківського МНО Коробовій І.Г. заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка та отримала Витяг від 22.06.23 про реєстрацію в Спадковому реєстрі за номером 708266040 спадкової справи у нотаріуса за №20\\2023 (а.с. 113, 120). Позивач вказувала, що окрім неї право на спадкування за законом в першу чергу, згідно ст.1261 ЦК України, мають [PERSON] (син [PERSON] ), [PERSON] (мати [PERSON] , відповідач у справі) та [PERSON] (батько [PERSON] ) [PERSON] 22.06.2023 року подав заяву, в якій відмовився від прийняття спадщини на користь позивача, а [PERSON] 04.01.2024 року подав заяву про те, що він спадщину не прийняв та на неї не претендує (а.с. 122, 127) Відповідачка, [PERSON] , заяву про прийняття спадщини не подавала. 02.09.2024 позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , як єдиній спадкоємиці на усе належне спадкодавцю майно\~(а.с.131). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.09.2024р. №69/02-31 приватний нотаріус ХМНО Харківської обл. Коробова І.Г., відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно з тих підстав, що спадкодавець і відповідач, станом на день смерті спадкодавця, були зареєстровані за однією адресою - [ADDRESS] . Заяву про відмову від прийняття спадщини [PERSON] не подавала (а.с. 132). Позивач вказує, що оскільки [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ніколи не проживав, в тому числі на час відкриття спадщини, а відповідач заяву про прийняття спадщини не подавала та постійно не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то вважається такою, що не прийняла спадщину. Враховуючи наведене, позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просить встановити факт постійного не проживання відповідача зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за позивачем право власності на частку квартири [ADDRESS] та на частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка. Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтями\~1216,\~1217,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга\~статті 1220 ЦК України). У частинах першій та другій\~статті 1223 ЦК України\~визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною першою\~статті 1258 ЦК України\~встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України\~передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої\~статті 1221 ЦК України\~місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша\~статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі №355/832/17 (провадження №61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі №937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою\~статті 29 ЦК України\~визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення\~статті 29 ЦК України\~не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у\~статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі\~статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Як було встановлено під час розгляду справи, станом на день смерті спадкодавець [PERSON] був зареєстрований разом із відповідачем за однією адресою, а саме [ADDRESS] . Натомість, як вказувала під час розгляду справи позивач, фактичне місце проживання [PERSON] було відмінним від зареєстрованого, а саме, з 2004 року він разом зі своєю дружиною та сином проживали у квартирі [ADDRESS] Вказані обставини підтверджується наданими позивачем під час розгляду справи доказами, зокрема, копією акту від 10.08.2024 року, який був складений сусідами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та засвідчений в.о.директора КП «Кулінічі Комунсервіс» Носко\~Н.Р., а також копіями укладених [PERSON] договорів на надання комунальних послуг (про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території №199 від 25.03.2005, про надання населенню послуг по водопостачанню і водовідведенню №247 від 25.03.2005, про газопостачання №1006067889 від 28.05.2013), а також квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с. 29, 45-54). Також факт проживання [PERSON] за адресою відмінною від адреси його місця реєстрації був підтверджений поясненнями допитаних в якості свідків у судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснила, що підтримує давні дружні стосунки із родиною позивача та добре знала [PERSON] . Вказала, що до 2003 року родина позивача проживала у її батьків в с.Стариця, Вовчанського району Харківської області, а після купівлі у 2004 році квартири по [ADDRESS] та проведеного у ній ремонту, вони переїхали у вказану квартиру. Також зазначила, що [PERSON] не мешкав за місцем своєї реєстрації та взагалі не підтримував стосунки зі своєю матір`ю, яка є відповідачем у справі. Свідок [PERSON] повідомила суду, що є рідною сестрою батька [PERSON] . Вказала, що батьки [PERSON] не спілкувалися ані з ним, ані з його дружиною та сином. Також зазначила, що з 2004 року [PERSON] разом з родиною мешкав у квартирі [ADDRESS] , яка належала йому разом з позивачем. Свідок [PERSON] , який є сином позивача та [PERSON] , повідомив, що ані він, ані його батьки не підтримували стосунки із відповідачем та не спілкувалися з нею. Вказав, що його батьки з 2004 року постійно мешкали разом у їхній квартирі за адресою [ADDRESS] . За загальними правилами доказування, визначеними статтями\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої\~статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що фактичне місце проживання [PERSON] було відмінним від зареєстрованого місця проживання. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, оскільки [PERSON] у квартирі за адресою [ADDRESS] був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~про своєчасність прийняття спадщини, тому відповідач, як спадкоємець не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , а отже, не набула права на спадкове майно. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки позивач вчасно звернулася заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, а відповідач не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними, допустимими і достовірними доказами обґрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідачем не надано доказів в розумінні положень ст.\~ст.76-81 ЦПК України\~на спростування даних обставин. Статтею 16 ЦК України встановлені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів судом, які не є вичерпним. Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що норма 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суд вважає ефективним і обґрунтованим обраний позивачем спосіб захисту у вигляді вимоги щодо встановлення факту постійного не проживання відповідача із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини, а також визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення вимог.

Outcome: approved