Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що між ним та відповідачкою [PERSON] 19.11.2018 року у виконавчому комітеті Драчинецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області зареєстровано шлюб, актовий запис №10. Зазначає, що від спільного подружнього життя у них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народилася донька [PERSON] . Вказує, що протягом останніх десяти місяців у їхній сімї відбувся розлад, через часті конфлікти та сварки, численні непорозуміння, незрозумілі звинувачення з побутових питань, що призвело до того, що фактичні шлюбні відносини з відповідачкою у нього припинилися. При цьому вихованням та піклуванням дітей він, [PERSON] , займається самостійно. Посилається на те, що зважаючи на фактичне припинення сімейних стосунків, а також проживанням відповідачки, матері дітей, за іншою адресою, тобто окремо від дітей [PERSON] та [PERSON] , відсутністю участі відповідачки у будь яких процесах виховання та утримання дітей, з метою забезпечення захисту прав та інтересів дітей, вважає за необхідне звернутися до суду з вказаним позовом. Крім цього, посилається на те, що підтвердженням того, що він самостійно виховує та утримує дітей є укладений між батьками нотаріально посвідчений Договір №6694 від 28.11.2024 року щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, згідно якого сторони погодили, що місце проживання дітей визначено біля батька за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] та залишити малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на його самостійному вихованні та утриманні. Заяви, клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак скерував на адресу суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак скерувала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, не заперечує щодо задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу. У телефонному режимі підтвердила суду про неможливість прибути до суду та не заперечувала факту проживання дітей з батьком. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1. ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено шлюб 19.11.2018 року у виконавчому комітеті Драчинецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області зареєстровано шлюб, актовий запис №10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.11.2018 року (а.с.11). Під час зареєстрованого шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.05.2019 року (а.с.12) та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.09.2022 року (а.с.13). Відповідно до інформації сімейного лікаря [PERSON] вбачається, що на огляд дітей [PERSON] та [PERSON] чи з інших потреб до сімейного лікаря звертається батько [PERSON] , мати [PERSON] участі не бере (а.с.14). Згідно Довідки №3 від 26.11.2024 року Южинецького ЗДО (Ясла-садок) Ставчанської сільської ради вбачається, що [PERSON] та [PERSON] числяться в списках закладу та відвідують його. За період відвідування дитячого садка мати [PERSON] не бере участі у вихованні, забезпеченні та організаційних питаннях, пов`язаних з відвідуванням дітей закладу. Усі питання, які пов`язані із оплатою, доглядом, спілкуванням із вихователями, відвідуванням батьківських зборів вирішуються виключно батьком [PERSON] (а.с.15). Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» [PERSON] , [INFO] , станом на 26.11.2024 року до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.16). Згідно Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 28.11.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Погорєловою М.Ю., вбачається, що сторони [PERSON] та [PERSON] уклали договір про те, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , будуть перебувати на утриманні батька, виховуватись ним та проживатимуть з батьком за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] стверджується, що [PERSON] дійсно проживає разом з сином [PERSON] та донькою [PERSON] у будинку [ADDRESS] , самостійно їх виховує та утримує, постійно за ними доглядає, займається розвитком дітей та забезпечує їх усім необхідним. Мати дітей [PERSON] проживає тривалий час окремо від сімї. Вихованням дітей не займається, участі в житті дітей не приймає та матеріально їх не утримує (а.с.19,21). Норми права, які застосував суд. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. На даний час шлюб між позивачем та відповідачкою носить формальний характер, оскільки вони припинили сімейно-шлюбні відносини, на момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть і примирення між ними стало неможливим. З врахуванням того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому є неможливим. Беручи до уваги те, що шлюб носить формальний характер, за таких обставин його слід розірвати. При цьому, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та жінки і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої доньки. При цьому, сторони спору про поділ майна не заявляють. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги відсутність перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає до задоволення, а шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст.1 СК). Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.141 СК, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. Висновки суду Судом встановлено, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Батько самостійно виховує дітей, піклується про їх здоров`я, забезпечує належний освітній рівень, без участі матері. Мати дітей [PERSON] участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, і не заперечує щоб залишити дітей [PERSON] та [PERSON] проживати із батьком на його самостійному утриманні та вихованні, про що особисто повідомила в своїй заяві від 03.02.2025 року. Батьки малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які не досягли чотирнадцятирічного віку, добровільно між собою визначили місце проживання дітей, порядок їх утримання та виховання. А тому, враховуючи, що сторони між собою досягли згоди щодо того, з ким із батьків будуть проживати малолітні діти, суд рахує, що позов підлягає до задоволення в цій частині і місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] слід визначити з батьком [PERSON] , що не суперечитиме інтересам дітей, адже в суді всатновлено факт самостійного виховання та утримання дітей їх батьком, без участі матері, яка проживає окремо. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 24,56, 104-105, 110, 112, 114-115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved