Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення 671597,04 грн. матеріальної та 10000 грн. моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 15 березня 2024 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 березня 2024 року по вул. Павлова, 46 в м. Сміла сталася дорожньо-транспортна пригода між транспортним засобом «Jeep Cherokee» номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] \~ та транспортним засобом «Reform 0405032G» номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП\~ та накладено на нього адміністративне стягнення. Відповідальність водія «Reform 0405032G» номерний знак [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди\~ була застрахована в АТ «СК «ББС Іншуранс», страховий ліміт 160000 грн. На підставі поданих позивачем\~ документів, страховик визнав вказану вище подію страховим випадком\~ та сплатив на користь позивача\~ страхове відшкодування\~ в розмірі 160000 грн 00 коп. З метою визначення розміру понесеного матеріального збитку, позивач, звернувся до судового експерта для визначення розміру нанесеної йому шкоди. Як вбачається з висновку судового експерта від 08 квітня 2024 року ринкова вартість автомобіля до ДТП становить 787186 грн 00 коп., вартість відновлювального ремонту\~ становить 1041372 грн 75 коп., вартість матеріального збитку становить 1041372 грн 75 коп. Оскільки вартість ремонту транспортного засобу позивача більша за його ринкову вартість\~ до настання ДТП він вважається фізично знищеним. Відтак позивач просить стягнути з відповідача АТ «Державний ощадний банк України», як особи, відповідальної за заподіяння завданої шкоди, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 627186 грн 00 коп. Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн., оскільки подія що трапилася порушила його життєдіяльність, вплинула на особисті сімейні стосунки та призвела до душевних хвилювань. Крім того, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача пеню та 3% річних за весь період невиконання зобов`язання в сумі 44411 грн 04 коп. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 серпня 2024 року провадження по справі відкрито. Розгляд справи постановлено проводити за правилами\~ загального позовного провадження. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 листопада 2024 року закрито підготовче провадження по справі. Справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 02 лютого 2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Новікової В.О. про призначення у справі судової транспортно товарознавчої експертизи - відмовлено. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні та наданому суду відзиві проти задоволення позову заперечував. Вказав, що позивачем не доведено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, з якими пов`язується цивільно-правова відповідальність відповідача\~ за шкоду та можливість покладення на нього обов`язку щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Під час ухвалення постанови від 21 травня 2024 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області судом не надано оцінки діям водія\~ [PERSON] на предмет їх відповідності Правилам дорожнього руху України та не було встановлено ступеня та наявності вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди. Також зазначив, що в діях водія [PERSON] наявні всі елементи винної поведінки, а саме порушення\~ п.12.1 Правил дорожнього руху України,\~ внаслідок чого\~ позивач, при здійсненні руху по проїжджій частині [ADDRESS] у дощову погоду при обмеженій видимості,\~ не врахував дорожню обстановку, не зменшив швидкість та здійснив небезпечний маневр обгону автомобіля, що призвело до ДТП. Звернув увагу суду на ту обставину, що висновок експерта наданий позивачем є неналежним доказом у даній справі оскільки у звіті питання, поставлені перед експертом стосується пошкоджень під час ДТП, що сталась 16 березня 2024 року, тоді як ДТП відбулося 15 березня 2024 року. Також наданий звіт не містить інформації про вартість транспортного засобу після ДТП. Крім того, відповідач не був присутнім під час огляду експертом транспортного засобу\~ «Jeep Cherokee» номерний знак [NUMBER] . Щодо відшкодування моральної шкоди представник відповідача зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що йому завдано моральної шкоди, позивач не вказав в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода та з яких міркувань позивач виходив визначаючи її розмір та не надав доказів на підтвердження своїх доводів. Також представник відповідача вказав на ту обставину, що обов`язок щодо відшкодування завданої шкоди\~ покладається саме на особу, яка її завдала. Відтак\~ позовні вимоги\~ в частині відповідальності АТ «Ощадбанк»\~ є необґрунтованими. Необґрунтованими представник відповідача вважає і вимоги про стягнення штрафних санкцій, оскільки положення ст.625 ЦК України\~ застосовуються у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Враховуючи викладене представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У наданій суду відповіді на відзив представник позивача зазначила, що викладені у відзиві заперечення представника відповідача є немотивованими та зводяться лише до уникнення відповідальності за спричинену шкоду. Заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підтверджені належними доказами. У наданих суду запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача навів обґрунтування, аналогічні тим, які викладені у відзиві на позов. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні 24 жовтня 2024 року проти задоволення позову заперечував. В подальшому на розгляд справи не з`явився. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Предметом розгляду даної справи є спір про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з ч.ч.4, 5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиційного установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиційного рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відродження у мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження №61-11сво17). Подібні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/17 (провадження №12-144гс18), від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц (провадження №14-20цс21). Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 травня 2024 року по справі № 703/1229/24, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 850 грн. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що [PERSON] 15 березня 2024 року близько 14 години 10 хвилин в м. Сміла по вул. Павлова, керував автомобілем «Форд», номерний знак [NUMBER] та, в порушення вимог п.2.3 «б», 10.1 ПДР України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком руху із місця стоянки та зміною напрямку руху, а саме здійснення маневру розвороту ліворуч, водій не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху в результаті чого виїхав на середину проїзної частини де здійснив зіткнення з автомобілем «Джип» номерний знак [NUMBER] , який рухався в попутньому напрямку, внаслідок зіткнення автомобіль «Джип» здійснив зіткнення з електроопорою №15. В результаті дорожньо-транспортної пригоди завдано механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Постанова вступила в законну силу 04 червня 2024 року. Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 листопада 2024 року, яка залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 17 січня 2025 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП щодо [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Тобто, враховуючи вищевикладене, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15 березня 2024 року,\~ є встановленим і доказуванню не підлягає. Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля «Jeep Cherokee» номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Відповідальність водія «Reform 0405032G» номерний знак [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди\~ була застрахована в АТ «СК «ББС Іншуранс», страховий ліміт 160000 грн. 18 березня 2024 року [PERSON] звернувся до АТ «СК «ББС Іншуранс» із заявою про виплату страхового відшкодування. Як вбачається із\~ платіжної інструкції №271951 від 14 травня 2024 року, [PERSON] виплачено страхове відшкодування\~ в сумі 160000 грн. В той же час відповідно до висновку експерта №11 від 08 квітня 2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Jeep Cherokee» номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП 16 березня 2024 року, становить 1041373 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Jeep Cherokee» номерний знак [NUMBER] пошкодженого при ДТП 16 березня2024 року становить 787186 грн. Як вбачається повідомлення судового експерта автотоварознавця Почтаренка О.Г. від 11 жовтня 2024 року, експертом зазначено, що вказана в висновку експерта дата ДТП 16.03.2024 є технічною помилкою (опискою), яка на результати досліджень не вплинула, оскільки під час розрахунку вартості досліджуваного автомобіля прийнято обмінний курс НБУ 1 долар, що дорівнює 38,6854 грн., який був актуальний на дату 15.03.2024. 16 квітня 2024 року [PERSON] звернувся до АТ «Державний ощадний банк України» із вимогою про виплату йому 627186 грн 00 коп. вартості автомобіля, за вирахуванням 160000 грн. страхового відшкодування. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом зазначеної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка безпосередньо її завдала. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (наразі і далі чинного на момент вчинення виникнення спірних правовідносин) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено та вбачається із платіжної інструкції №271951 від 14 травня 2024 року [PERSON] , АТ «СК «ББС Іншуранс»,\~ виплачено страхове відшкодування\~ в сумі 160000 грн. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Окрім цього, згідно п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Тобто розмір страхового відшкодування фактично залежить також від того, визнає власник транспортний засіб фізично знищеним чи ні. У разі визнання його таким, власнику відшкодовується шкода у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 753/21303/16-ц. З наданого позивачем\~ висновку експерта №11 від 08 квітня 2024 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Jeep Cherokee» номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП 16 березня 2024 року, становить 1041373 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Jeep Cherokee» номерний знак [NUMBER] пошкодженого при ДТП 16 березня2024 року становить 787186 грн. Також у вказаному висновку зазначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ , визначається такою, що дорівнює ринковій вартості\~ КТЗ на момент пошкодження. Оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу позивача перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль є фізично знищеним, відтак ремонт вважається економічно необґрунтованим. У поданій позовній заяві та в судовому засіданні позивач, як\~ власник транспортного засобу «Jeep Cherokee» номерний знак [NUMBER] , визнав факт того, що належний йому транспортний засіб є фізично\~ знищеним. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з ч. 1ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц. Суд враховує, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 15 березня 2024, відбулась внаслідок неправомірних дій водія [PERSON] . Між його неправомірними діями та шкодою завданою позивачу є безпосередній причинний зв`язок. Також, сторонами не заперечується факт належності транспортного засобу «Reform 0405032G» номерний знак [NUMBER] АТ «Державний ощадний банк України», а також перебування [PERSON] у трудових відносинах з вказаним товариством, тому шкода завдана внаслідок ДТП із вини водія підлягає відшкодуванню саме АТ «Державний ощадний банк України». На переконання суду, позивачем доведено розмір завданих йому збитків у сумі 787186 грн., частина яких була сплачена страховою компанією в межах страхового ліміту на суму 160000,00 грн., тому відповідно різницю завданих збитків у розмірі 627186,00 грн. зобов`язаний відшкодувати відповідач. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з АТ «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] слід стягнути різницю завданих збитків у розмірі 627186,00 грн.\~\~\~ Щодо стягнення з АТ «Державний ощадний банк України» пені та 3% річних суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України). Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання та\~ допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 16 квітня 2024 року [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою щодо відшкодування шкоди, яку відповідач отримав 01 травня 2024 року та відмовив позивачу у відшкодуванні шкоди. При подачі позову [PERSON] надано розрахунок пені та 3% річних за період з 08 травня 2024 року (семиденний строк протягом якого відповідач мав виконати зобов`язання) по 05 серпня 2024 року (час звернення до суду), згідно якого пеня та 3% річних становить 44411 грн 04 коп. Відповідачем не спростовано вказаний розрахунок та не надано свого контррозрахунку, ув`язку з чим судом приймається до уваги наданий позивачем розрахунок, а вказана сума підлягає стягненню з відповідача. \~ Щодо стягнення з АТ «Державний ощадний банк України» моральної шкоди за невиплату страхового відшкодування суд зазначає наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Статтею 1167 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відтак в силу дії п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України обов`язок відповідача (як володільця транспортного засобу) щодо відшкодування моральної шкоди має місце незалежно від наявності його вини у вчиненні ДТП. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач у позовній заяві зазначив про те, що спричинену моральну шкоду він оцінює у розмірі 10000 грн., оскільки спричинена ДТП порушила його життєдіяльність, вплинула на особисті сімейні стосунки та призвела до душевних хвилювань. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Приймаючи рішення про стягнення з відповідача завданої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину його душевних страждань, зміни в особистому житті та, виходячи з міркувань розумності, співрозмірності\~ та справедливості, з урахуванням того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить компенсаційних характер завданим стражданням, приходить до висновку, про стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він пережив та переживає на даний час. Враховуючи наведене вище, виходячи з підстав пред`явлення позову, а також обов`язку відповідача відшкодувати моральну шкоду, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Щодо посилань представника відповідача на ту обставину, що в разі визнання транспортного засобу фізично знищеним суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна\~ після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, суд зазначає наступне. У пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду». Враховуючи, що відповідач не звертався до суду з заявою про вирішення питання передачі йому майна, що має певну цінність, суд дане питання, з урахуванням принципу диспозитивності, не вирішував. Вказане відповідає висновкам, викладених у постанові Верховного Суду від 13 травня 2019 року справа № 369/2403/17ц (особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд). Усі інші заперечення представника відповідача, його докази і арґументи не спростовують обставин справи встановлених судом та висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні. Згідно з п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із проведенням експертизи; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду(ч. 3 ст. 133 ЦПК України). З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] сплатив за проведення експертизи у справі 7200 грн, що підтверджується квитанцією від 02 квітня 2024 року № 8. Суд врахував висновок експерта №11 від 08 квітня 2024 року як докази під час розгляду справи та ухвалення судового рішення. Враховуючи наведене, суд вважає, що витрати, здійснені позивачем за проведення експертизи у справі,є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані із розглядом справи та підлягають відшкодуванню відповідачем в повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 7927 грн 17 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved