Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

04 жовтня 2024 року позивач [PERSON] (далі також [PERSON] , позивач) звернулася до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] (далі також [PERSON] , [PERSON] , відповідачі) про відшкодування матеріальної шкоди. Просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 42579 грн 00 коп., витрати за послуги оцінювача в розмірі 4000 грн 00 коп. та судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп. Стислий виклад обставин справи. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що з 03.10.2016 року стала власницею квартири за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. В липні 2024 року з вини відповідачів по справі, мешканців квартири [ADDRESS] , виникло залиття її квартири [ADDRESS] . Факт залиття підтверджується актом про наслідки залиття житлового приміщення № 04072024 від 04.07.2024. Вказує, що з метою врегулювання спірної ситуації та компенсації наслідків залиття квартири зверталася до відповідачів з проханням компенсувати витрати на закупівлю будівельних матеріалів та проведення відновлювального ремонту квартири, однак відповідачі відмовили їй у задоволенні прохань щодо ремонту її квартири. Відтак, в серпні 2024 звернулась до ТОВ «Віконт-Консалтинг» з замовленням про виготовлення звіту про оцінку майна для встановлення якої саме шкоди завдано її квартирі. Посилаючись на те, що експертом надано висновок про суму матеріальних збитків, нанесених внаслідок залиття її квартири, відповідачі в добровільному порядку відмовились відшкодувати їй завдану матеріальну шкоду, просить стягнути солідарно з відповідачів майнову шкоду, завдану залиттям квартири, витрати за послуги оцінювача та сплачений судовий збір. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Дніпровського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~областівід 08 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 03 грудня 2024 року о 09.30 годині. Ухвалою Ухвало Дніпровського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~області від\~03.12.2024\~ відкладено\~розгляд справи\~на 15.01.2025,\~враховуючи подану\~ [PERSON] заяву про перенесення слухання справи на іншу дату, у зв`язку із зверненням за правовою допомогою. 15.01.2025 за заявою відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи у зв`язку із неявкою відповідачки [PERSON] , ухвалою Дніпровського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська Дніпропетровської\~областірозгляд справи відкладено на 28.01.2025. 28.01.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 05.02.2025. Відзив на позовну заяву від відповідачів до суду не надходив. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала та зазначила, що вона не проживає у вказаній квартирі з 2018 року, жодного відношення до обставин залиття квартири позивачки не має, таке залиття відбулось не з її вини, а тому вважає, що вимоги щодо стягнення з неї матеріальної шкоди є безпідставними. Також зазначила, що позивач телефонувала їй після залиття квартири, однак вона повідомила їй, що там не проживає. Підтвердила, що зареєстрована у даній квартирі, власником якої була її мати, яка померла, спадщина нею та її братом не приймалась. Вважає, що оскільки не проживає у даній квартирі та залиття відбулось не з її вини, підстави для стягнення з неї заявлених позивачкою сум відсутні. Відповідачка [PERSON] щодо задоволення позову заперечив та зазначив, що зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] , однак вважає, що позивачкою не доведено матеріальну шкоду в заявленій нею сумі, оскільки на його думку звіт про оцінку вартості складений необґрунтовано. Зазначив, що після залиття квартири позивачки він оглядав стан її квартири, однак пошкодження, наприклад у санвузлі були не такими значними, як зазначено у звіті про оцінку вартості та на фототаблицях, розрахунок матеріального збитку у звіті є неналежним та завищеним. Також зазначив, що залиття квартири позивачки відбулось не з його вини, оскільки прорвало шланг води, який був приєднаний водонагрівального баку. При обстежені квартири позивачки комісією був відсутній, при цьому зазначив, що Акт про наслідки залиття квартири не підписував, оскільки відмовився від такого підпису. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, які підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, дійшов наступних висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що позивач є власницею квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом, договором купівлі-продажу та відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно ( а.с. 23 оберт-26 оберт). 04 липня 2024 року відбулось залиття квартири за адресою: [ADDRESS] . За фактом залиття квартири [PERSON] , [INFO] комісією Житлово-Будівельного кооперативу № 50, у складі: голови ЖБК № 50 Скляренко О.В., члена управління ЖБК № 50 Митрофанова Т.Л., власника квартири [ADDRESS] [PERSON] , складений Акт №04072024 про наслідки залиття житлового приміщення за адресою [ADDRESS] (далі також Акт). З Акту вбачається, що комісією була обстежена квартира [ADDRESS] на предмет залиття. На день обстеження комісія ЖБК № 50 встановила, що під час залиття вищезазначеної квартири постраждали: в спальній кімнаті площею 12,5 кв.м. ламінат та налипники на двері; в кухні, площею 7,5 кв. м.- стеля натяжна, шпалери, наличники, частково меблеві елементи (плінтус та фальш панель), санвузол, площею 3,5 кв. м. натяжна стеля. Згідно Акту, причиною залиття квартири, став розрив шлангу холодної води приєднаного до водонагрівального баку в квартирі [ADDRESS] (а.с.7-оберт). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.09.2024 №2069, яка видана житлово-будівельним кооперативом №50, за адресою [ADDRESS] (яка розташована поверхом вище квартири позивачки) до складу сім`ї/зареєстрованих входять: [PERSON] [INFO] (власник кв. [ADDRESS] ) померла; [PERSON] [INFO] донька, (стара фамілія (Мерва) зміна прізвища [INFO] ); [PERSON] , [INFO] син. Згідно Акту про проживання без реєстрації від 04.02.2025, який виданий КП Кам`янської міської ради «Добробут», гр. [PERSON] , [INFO] дійсно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2018 року та по теперішній час, про що підтверджують сусіди. Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Віконт-Консалтинг» № ЗН01-0209/24 від 02.09.2024 (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 369/2024 виданого ФДМУ від 01.08.2024), вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ушкодження квартири позивача, шляхом затоплення складає 42 579, 00 грн. Позивач просить стягнути на її користь солідарно з обох відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 42579 грн 00 коп., витрати за послуги оцінювача в розмірі 4000 грн 00 коп. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Статтею 317 Цивільного кодексу України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом статті 319 Цивільного кодексу\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу\~України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року N 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Так, п. п. 2, 7 ч. 2 ст. 7 Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що індивідуальний споживач (фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна й отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги) зобов`язаний своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку. Статтею 10\~Житлового кодексу\~України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. У відповідності до статті 151 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати і порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акту присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу\~України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України\~щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі №761/12945/19, від 19 лютого 2020 року у справі №369/8038/17. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з його вини. У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. В постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі №242/4773/17 міститься наступний висновок: цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі №638/20603/16. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Відповідно до ст.\~1192\~ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статей 12,\~81\~ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04.07.2024 відбулося залиття квартири за адресою: [ADDRESS] . Як вже зазначено судом, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно до частини другої статті 1166\~ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Відповідно до позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Як встановлено судом, після виявлення залиття квартири позивача 04.07.2024, комісією ЖБК № 50 складено Акт про наслідки залиття житлового приміщення за адресою [ADDRESS] . Актом встановлено, що залиття вказаної квартири сталося з квартири за адресою: [ADDRESS] , внаслідок розриву шлангу холодної води приєднаного до нагрівального баку. Згідно Акту про проживання без реєстрації від 04.02.2025, який виданий КП Кам`янської міської ради «Добробут», гр. [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2018 року та по теперішній час. Відповідач [PERSON] також в судовому засіданні підтвердив, що його сестра, [PERSON] з 2018 року не проживає за адресою [ADDRESS] та не була присутня, ні під час обставин, які стали причиною затоплення, ні під час обстеження квартири позивачки. Відтак, аналізуючи наведені вище докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин наявності винних дій [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) у заподіянні шкоди майну позивача, відтак позивачем не доведено факту спричинення їй шкоди внаслідок залиття квартири з вини [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ), у зв`язку з чим позовні вимоги, пред`явлені до цього відповідача, не підлягають задоволенню. Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження тієї обставини, що залиття належної позивачу квартири сталося з вини відповідача [PERSON] .. Факт залиття квартири з вини відповідача підтверджується актом залиття від 04.07.2024, затвердженого головою ЖБК № 50 Скляренко О.В., відповідно до якого встановлено, що залиття квартири за адресою: [ADDRESS] сталося з квартири за адресою: [ADDRESS] , внаслідок розриву шлангу холодної води приєднаного до нагрівального баку. Зазначений акт суд вважає належним і допустимим доказом у справі з огляду на таке. Відповідно до абз. 2 пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта,. Судом встановлено, що наданий позивачем акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані [PERSON] не спростовані. Крім того, в судовому засіданні наголошуючи на своїй відсутності при складанні акту, відповідач [PERSON] не зазначав, які зафіксовані в ньому відомості є такими, що не відповідають дійсності. При цьому посилання на те, що він не повідомлявся про огляд квартири позивачки, спростовується його ж поясненнями, що він відмовився від підпису такого акту. Причини відмови суду не пояснив. В постанові Верховного Суду від 12 листопада 2018 у справі №753/20314/15 зроблено висновок, що не підписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотнього останній не довів. Відтак, якщо власник квартири, у якій сталася аварійна ситуація, що спричинила залиття, не підписав письмовий акт обстеження, це не призведе до втрати таким документом юридичної сили, а отже й доказового значення для справи. За результатами обстеження приміщення на предмет залиття встановлено, що залиття відбулося в наслідок розриву шлангу холодної води приєднаного до водонагрівального баку в квартирі [ADDRESS] . Залита квартира [ADDRESS] по вині вище розташованої квартири [ADDRESS] в будинку. Також в акті міститься опис пошкоджень об`єктів приміщення внаслідок залиття. Відповідач, який зареєстрований та проживає у квартирі, зобов`язаний був контролювати стан санітарно-технічного обладнання в квартирі та докладати зусиль для того, щоб не порушити права інших осіб, не завдати їм шкоди, що визначено вимогами ст. 13 ЦК України. [PERSON] не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляв та не надав інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру відшкодування позивач надала звіт суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Віконт-Консалтинг» № ЗН01-0209/24 від 02.09.2024 (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 369/2024 виданого ФДМУ від 01.08.2024), вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ушкодження квартири позивача, шляхом затоплення складає 42 579, 00 грн. Належним доказом розміру матеріальної шкоди може слугувати, наприклад, висновок експертизи, кошторис складений відповідною будівельною організацією (зазначені висновки містяться в ухвалах ВССУ від 16 листопада 2016 р. у справі № 644/11576/15-ц; від 31 травня 2017 року у справі № 761/10016/13-ц; від 17 серпня 2017 у справі № 667/8086/15-ц). Відповідно до частини 1 статті 95\~ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Зазначені докази з боку відповідача жодним чином не спростовані, клопотань про призначення експертизи щодо визначення розміру матеріальної шкоди, відповідач також не заявляв, а його заперечення щодо розміру завданих збитків позивачу, є припущеннями та спростовуються наявними доказами у матеріалах справи. Таким чином, презумпцію вини у залитті квартири, належної позивачу, відповідачем [PERSON] не спростовано, акт від 04.07.202024 підтверджує обставини його вини у залитті квартири, а отже останній має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, спричинену залиттям квартири позивачки, що сталось 04.07.2024, оскільки не довів, що шкода завдана не з його вини, у зв`язку з чим позовні вимоги, пред`явлені до цього відповідача, підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у даній справі, суд керується наступним. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст.\~139\~ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Як вбачається із матеріалів справи, на замовлення позивача ТОВ «Віконт-Консалтинг» виготовлено звіт про оцінку збитків № ЗН01-0209/24 від 02.09.2024 сплачено кошти у розмірі 4000, 00 грн. За надані послуги спеціаліста з оціночної діяльності позивач сплаила кошти у розмірі 4000, 00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №24-0209/1 від 02.09.2024. Матеріалами справи також підтверджується, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн відповідно до квитанції 334790028632965 від 04.10.2024. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення на її користь понесених нею судових витрат є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підставі для стягнення їх з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial