Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, зазначаючи, що 15.04.2024 року [PERSON] отримав від нього грошові кошти в розмірі 5400 грн. (що становить в еквіваленті до долара США 137$) для власних потреб на умовах розписки і зобов`язався повернути позику до 15 грудня 2024 року та сплатити 3 % за кожен місяць користування позикою, а у разі невиконання зобов`язання в частині сплати відсотків щомісячно - сплатити пеню в розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення сплати до повного розрахунку, про що склав власноруч розписку. Проте, у визначений строк відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув і не повертає його до цього часу. Тому позивач просить задовольнити його вимоги повністю і стягнути із відповідача борг за розпискою: 137 доларів США - заборгованість за основною сумою боргу, 32,88 доларів США - плата за користування кредитом, 54,8 доларів США - штафні санкції за невиконання зобов`язання та судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн. Ухвалою судді від 06.01.2025 відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 31.01.2025 року о 10.00 год. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у позовній заяві до суду не заперечував про розгляд справи в його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не надав, тому у суду є підстави для розгляду справи у його відсутність на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст.280-289 ЦПК України у заочному порядку, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши письмові докази, судом встановлено, що між сторонами виникли відносини позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 15.04.2024 року відповідач [PERSON] склав розписку про отримання в позику у [PERSON] грошових коштів у розмірі 5400 грн. (що становить в еквіваленті до долара США 137$) та зобов`язався повернути суму боргу до 15.12.2024 року і сплатити 3 % за кожен місяць користування позикою, а у разі невиконання зобов`язання - сплатити пеню в розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення оплати до повного розрахунку. Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконав та передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 5400 грн.(що становить в еквіваленті до долара США 137$), на що вказує останній у своїй розписці. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У правовому висновку ВС України у справі № 301/2052/18, провадження № 61-7786св21 зазначено, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)». У зазначеній справі, [PERSON] зобов`язався повернути позивачу [PERSON] позику в сумі 5400 грн. (що становить в еквіваленті до долара США 137$) та 3 % за кожен місяць користування позикою і повернути гроші в повному обсязі з відсотками своєчасно до 15.12.2024 року, про що зазначив в розписці. Тобто, відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики суму позики визначено в національній валюті України в еквіваленті до долара США - 39,41 грн. за 1 долар США. Зазначені положення договору позики відповідають положенням статті 533 ЦК України. Тому суд вважає, що вимога позивача про повернення грошових коштів, переданих за договором позики [PERSON] в іноземній валюті в розмірі 137 доларів США є безпіставною та суперечить умовам договору, а також положенням ст. 1049 ЦК України, відповідно до яких позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), а саме в сумі 5400 грн. Вимога позивача про стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами, а також пені в іноземній валюті, суперечать умовам договору позики. На підставі викладеного, суд знаходить, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed