Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем, [PERSON] , було укладено договір позики за № 72112782. 14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» прийняло відповідні права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 8 від 26 липня 2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача, [PERSON] , за договором позики № 72112782від 16 січня 2023 року в розмірі 20000,00 гривень, з яких: - 5000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 15000,00 гривень - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, відповідач, [PERSON] , має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» за договором позики № 72112782від 16 січня 2023 року в розмірі 20000,00 гривень, з яких: - 5000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 15000,00 гривень - сума заборгованості за відсотками. Крім того, 27 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Інвеструм"» та відповідачем, [PERSON] , було укладено договір про надання фінансового кредиту за № 35032-01/2023. 30серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» та ТОВ «Інвеструм груп» було укладено договір факторингу № 30082023/1, відповідно до якого ТОВ «Інвеструм груп» відступило за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» прийняло відповідні права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 30 серпня 2023 року до договору факторингу № 30082023/1 від 30 серпня 2023 року, укладеного між ТОВ «Інвеструм груп» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача, [PERSON] , за договором про надання фінансового кредиту за № 35032-01/2023 від 27 січня 2023 року в розмірі 44050,00 гривень, з яких: - 11300,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 32750,00 гривень - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, відповідач, [PERSON] , має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» за договором про надання фінансового кредиту за № 35032-01/2023 від 27 січня 2023 року в розмірі 44050,00 гривень, з яких: - 11300,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 32750,00 гривень - сума заборгованості за відсотками. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за двома договорами та понесені ним судові витрати. Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 24 липня 2024 року було відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до частини п`ятої статті 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України. Відповідачеві, [PERSON] , за зареєстрованим місцем його проживання було надіслано ухвалу суду про відкриття провадження разом з позовною заявою з додатками до неї, про що містяться відомості в матеріалах справи (а.с.72). 13 серпня 2024 року від представника відповідача - адвоката, Аббасалієва Р.Р., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВН № 1393092 від 29 липня 2024 року (а.с.74), надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачеві у стягненні з відповідача відсотків за користування кредитом в розмірі 47750,00 гривень за договором позики № 72112782 та кредитним договором № 35032-01/2023 (а.с.77-78). Представником відповідача зазначено, що відповідач частково визнає позовну заяву, а саме на суму 16300,00 гривень, що разом складає суму боргу по тілу кредитів за договором позики № 72112782 та кредитним договором № 35032-01/2023. Стосовно стягнення відсотків в розмірі 47750, 00 гривень відповідач категорично заперечує ці вимоги позивача з огляду на його статус військовослужбовця та положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовця та членів їх сімей», а також практики Верховного Суду. Відповідач є військовослужбовцем Збройних сил України, а також учасником бойових дій, призваний на службу до ЗСУ 28 червня 2022 року. Про свій соціальний статус відповідач повідомляв попередніх кредиторів, про що вказував у відповідній анкеті. Також представник відповідача просить в силу пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», не стягувати з відповідача частину судового збору, у разі часткового задоволення вимог позивача. 02 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача, Чечельницької А.О., яка діє на підставі довіреності від 07 грудня 2023 року, зареєстрованої під № 549 (а.с.89), надійшла відповідь на відзив з додатками (а.с.83-116). Представник зазначила, що наведені твердження відповідача як і сам відзив в цілому являються викладенням суб`єктивних міркувань сторони відповідача щодо даної цивільної справи та намаганням уникнути відповідачем виконання взятих на себе зобов`язань, та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 25 вересня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача, [PERSON] , додатково надійшло клопотання про долучення доказів (а.с.117-122). Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи в порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд доходить до наступного висновку. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу позики, які регулюються параграфом 1 Глави 71 Книги п`ятої ЦК України. Щодо стягнення заборгованості за договором позики № 72112782 від 16 січня 2023 року суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 16 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 72112782. На підтвердження зазначеного до позовної заяви додано копію відповідного договору, відповідно до умов якого загальна сума позики - 5000,00 гривень, строк позики - 30 днів, процентна ставка (базова/день) - 2,5%, знижена процентна ставка/день - 0,125%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70%, пеня %/день - 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 56,5%, орієнтовна загальна вартість позики у грн. - 5187,50, дата повернення позики - 15 лютого 2023 року (а.с.7-9). Підписанням цього договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (підпункт 5.1. пункту 5. договору позики). Також підтвердив, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/uа/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору відповідачеві зрозумілі (підпункт 5.3. пункту 5. договору позики). Відповідно до пункту 20 договору позики договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. При цьому, частиною першою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлення порядку вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначення прав і обов`язків учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію». Відповідно до частини другої (введена в дію з 01 серпня 2022 року) статті 2 цього Закону до послуг систем дистанційного обслуговування, надання платіжних послуг (у тому числі послуг з випуску та виконання платіжних операцій з електронними грошима), страхування та інших послуг, що регулюються спеціальним законодавством, цей Закон застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству України, що регулює здійснення послуг із дистанційного обслуговування, надання платіжних послуг, страхування, зокрема законам України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та фінансові компанії», «Про банки і банківську діяльність» та «Про страхування». Згідно частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним і Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію». Так, зокрема, відповідно до частини третьої цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною шостою цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно частини першої цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина тринадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З наведеного суд доходить до висновку, що 16 січня 2023 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем, [PERSON] , з дотриманням наведених норм законодавства було укладено договір позики як такий, що укладений у письмовому вигляді. При цьому відповідач був ознайомлений з усіма його істотними умовами та прийняв їх. Також повністю ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), їх змістом, суттю, об`ємом зобов`язань сторін та наслідками укладення цього договору, оскільки інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з Правилами клієнт не може перейти до наступного етапу. Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду викладеними, як приклад у постанові від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18. В позовній заяві позивач зазначив, що 14 червня 2021 року між ним та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, за умовами якого позивач, ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"», набуло право грошової вимоги та стало кредитором за договором позики №72112782від 16 січня 2023 року. На підтвердження зазначеного факту позивачем додано до позовної заяви копію витягу з договору факторингу від 14 червня 2021 року № 14/06/21 (а.с.10-11) з подальшим долученням його в повному об`ємі (а.с.107-110). Відповідно до пункту 1.2. договору факторингу право вимоги переходить до фактора в момент підписання сторонами та скріплення їх печатками акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників, який є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження факту переходу позивачеві права грошової вимоги до відповідача, [PERSON] , за договором позики № 72112782від 16 січня 2023 року, позивачем додано до позовної заяви копію акту прийому-передачі реєстру боржників № 8 від 26 липня 2023 року за договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с.14), витяг з Реєстру боржників № 8 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с.15, 111-114), копію платіжної інструкції № 20020 від 28 липня 2023 року про оплату за відступлення права вимоги згідно додаткової угоди № 9 від 26 липня 2023 року до договору факторингу №14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с.115). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до позивача, ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"», перейшло право грошової вимоги до відповідача, [PERSON] , за договором позики № 72112782від 16 січня 2023 року в розмірі 20000,00 гривень, з яких: - 5000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 15000,00 гривень - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Що стосується договору факторингу № 14/06/21, укладеного 14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», то згідно пункту 1.1. цього договору «За цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.». Отже, предметом договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, укладеного між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» є лише наявна вимога - право грошової вимоги, строк платежу за якою настав. Судом встановлено, що договір факторингу укладено 14 червня 2021 року, тобто до укладення договору позики - 16 січня 2023 року. Таким чином, на момент укладення договору факторингу право вимоги за договором позики № 72112782від 16 січня 2023 року для позивача, ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» є правом вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Виходячи з наведеного, враховуючи предмет договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року позивач, ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"», не набуло права вимоги за договором позики № 72112782від 16 січня 2023 року, укладеного між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . З долучених до позовної заяви письмових доказів, що надані позивачем в обґрунтування позову, відсутні документи на підтвердження тих обставин, що позивач, ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"», набуло права вимоги за договором позики № 72112782від 16 січня 2023 року. А відтак посилання позивача на набуття ним права вимоги за договором позики № 72112782від 16 січня 2023 року є безпідставними та не підтверджено належними доказами. Оскільки позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами факту набуття ним права вимоги за договором позики № 72112782від 16 січня 2023 року, вимоги позивача не є доведеними. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Частинами шостою та сьомою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Звернувшись до суду, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог виклав обставини із зазначенням доказів, що підтверджують ці обставини. При цьому у прохальній частині позовної заяви позивач просив розгляд позовної заяви здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. У разі розгляду даної позовної заяви в порядку загального позовного провадження, розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача і, у випадку неявки у судове засідання відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.6). Будь-яких заяв, клопотань про витребування додаткових доказів та інших документів позивач не заявляв. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено факту набуття позивачем права вимоги за договором позики № 72112782 від 16 січня 2023 року, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними і не можуть бути задоволені. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики №72112782від 16 січня 2023 року в розмірі 20000,00 гривень, з яких: 5000,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15000,00 гривень - сума заборгованості за відсотками. Щодо стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту за №35032-01/2023 від 27 січня 2023 року суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 27 січня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Інвеструм"» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту за № 35032-01/2023. На підтвердження зазначеного до позовної заяви додано копію відповідного договору, відповідно до умов якого Товариство надає фінансовий кредит в розмірі 11300,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається строком на 25 днів, тобто до 20 лютого 2023 року, за користування кредитом сплачується 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу (а.с.22-24). Підписанням цього договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. Відповідач також надав згоду на те, щоб графік платежів розміщувався в електронному вигляді в його особистому кабінеті, зареєстрованому на вебсторінці Товариства: https://www.zecredit.com.ua (пункти 6.4., 6.7. договору). Відповідно до пункту 6.1. договору останній підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 1.18. договору Товариство підписує примірник договору клієнта (відповідача) кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника Товариства із кваліфікованою електронною позначкою часу. З договору вбачається, що його укладено відповідно до статтей 6, 207, 627 ЦК України. 30 серпня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"»та ТОВ «Інвеструм груп» було укладено договір факторингу №30082023/1. На підтвердження зазначеного факту позивачем додано до позовної заяви копію витягу з зазначеного договору (а.с.26-28) з подальшим долученням його в повному об`ємі (а.с.97-101). Згідно пункту 1.1. договору «За цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.». Відповідно до пункту 1.2. договору факторингу перехід прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, який є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження факту переходу позивачеві права грошової вимоги до відповідача, [PERSON] , за договором про надання фінансового кредиту за № 35032-01/2023від 27 січня 2023 року, позивачем додано до позовної заяви копію акту прийому-передачі реєстру боржників від 30 серпня 2023 року за договором факторингу № 30082023/1 від 30 серпня 2023 року (а.с.29), витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 30082023/1 від 30 серпня 2023 року (а.с.30, 102-105), копію платіжної інструкції № 20141 від 31 серпня 2023 року про оплату за відступлення прав вимоги договору факторингу № 30082023/1 від 30 серпня 2023 року (а.с.106). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу. Згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 23 березня 2017 року № 691 «Про видачу TOB «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)» (а.с.39) ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» було видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг з факторингу. 07 березня 2024 року Національним банком України внесено запис до Державного реєстру фінансових установ про переоформлення ліцензії TOB «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме надання послуг з факторингу на ліцензію на діяльність фінансової компанії з правом надання послуги факторингу, (інформація є відкритою та загальнодоступною, зокрема, на сайтіhttps://kis.bank.gov.ua). За наведених обставин, судом встановлено, що до позивача, ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"» перейшли всі права щодо прав вимоги до відповідача, [PERSON] , за договором про надання фінансового кредиту за №35032-01/2023від 27 січня 2023 року. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 44050,00 гривень, з яких: 11300,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 32750,00 гривень - сума заборгованості за відсотками. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. В постанові від 15 липня 2020 року в справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) Верховний Суд звернув увагу на розяснення Національного банку України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620, згідно яких для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. На підтвердження підстав для застосування пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» представником відповідача надано довідку форми 5, видану 29 березня 2024 року за № 466 командиром військової частини [NUMBER] (а.с.80 зворотний). Згідно довідки відповідач з 31 серпня 2022 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . В матеріалах справи також наявна ксерокопія військового квитка сері [NUMBER] , виданого 01 липня 2022 року [INFO] на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.79). З огляду на викладене, на відповідача поширюється пільга, встановлена пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання фінансового кредиту за № 35032-01/2023від 27 січня 2023 року розмірі 44050,00 гривень, з яких: 11300,00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 32750,00 гривень - сума заборгованості за відсотками, підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11300,00 гривень. В позовній заяві міститься вимога позивача про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів (а.с.5 зворотний). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно пункту 3 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 липня 2022 року в справі № 161/18983/20 зазначив, що «Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII, в редакції, що діяла на час звернення з апеляційною скаргою). Статтею 12 Закону № 3551-XII визначено перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них. При вирішенні питання про наявність пільг при стягненні судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, або з особи, прирівняної до такого статусу, для правильного застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має встановити, чи має особа статус учасника бойових дій або прирівняній до нього статус, враховувати предмет та підстави позову і перевірити, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням статей 12, 22 Закону № 3551-XII.». Відповідно до статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»ветерани війни та члени сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України отримують безоплатну правничу допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом таких питань. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат судом встановлено, що останній є учасником бойових дій, що підтверджується ксерокопією посвідчення серії [NUMBER] , виданого 27 липня 2023 року Управлінням персоналу штабу командування ВМС ЗСУ України (а.с.79 зворотний). Водночас предмет та підстави позову не стосуються захисту прав відповідача з урахуванням статей 12, 22 ЗаконуУкраїни «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». За викладених обставин, враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково на суму 11300,00 гривень, що становить 17,64%, а позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 6056 гривень (а.с.1, 140), суд вважає за необхідне пропорційно розміру задоволених позовних вимог судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1068,28 гривень (17,64%), покласти на відповідача. В обґрунтування витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1514 гривень), суду не надано жодних належних та допустимих доказів. У зв`язку з цим питання розподілу цих витрат залишається без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial