Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Позивач ПП «Шериф-Охорона 03», звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договором про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони № 7851568/ОВ від 24.06.2020 року в розмірі 6 700,00 грн. та судові витрати, вказуючи на порушення відповідачем умов Договору в частині своєчасного протягом 3-х днів після розірвання Договору повернення переданого відповідачу обладнання на суму 6 700,00 грн. 10 січня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за позовом Приватного підприємства «Шериф-Охорона 03» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг та постановлено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Як убачається з матеріалів справи, 24.06.2020 року між Приватним підприємством «Шериф-Охорона 03» та [PERSON] укладено Договір про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони № 7851568/ОВ, за умовами якого Підприємство надає замовникові послугу, визначену п. 1.3.1, зокрема: «охорона об`єкта здійснюється виконавцем шляхом спостереження за станом технічних засобів охоронної сигналізації, яка встановлена на Об`єкті замовника та автоматично сповіщає про проникнення в приміщення чи порушення архітектурно-будівельних конструкцій, а також забезпечення негайного виїзду Групи Швидкого Реагування з метою вжиття заходів, спрямованих на встановлення причин спрацювання ОС, та при необхідності - затримання осіб, які проникли на Об`єкт». (а.с. 13-17, 18-21) Згідно Додатку № 1 до Договору, послуги надаються за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 18) Згідно п. 2 Додатку № 1 до Договору вартість обраних послуг становить 500,00 грн. за один місяць. Відповідно до п. 5 Додатку № 1 до Договору, виконавцем передано замовнику в користування (оренду) обладнання загальною вартістю 6 700,00 грн. підписанням даного Договору замовник підтверджує, що обладнання ним отримано та буде повернуто протягом 3-х днів після розірвання Договору. Відповідно до п. 3.1.3 Договору, замовник має право достроково розірвати Договір у разі не виконання виконавцем своїх обов`язків, попередньо повідомивши про це останнього за 15 днів до моменту розірвання. Згідно п. 3.2.13 Договору, замовник зобов`язаний після припинення договірних відносин одразу, але у строк, що не перевищує 3-х днів, повернути виконавцю обладнання, яке видано замовнику в користування (зазначене в Додатку № 1даного Договору), у стані, придатному до подальшої експлуатації або сплатити його вартість, а у випадку не повернення у встановлений строк замовник зобов`язаний сплатити виконавцю його вартість. Згідно п. 4.1.4 Договору, виконавець має право достроково розірвати Договір, попередньо повідомивши замовника, у разі, якщо останній не здійснює оплату, чи затримує розрахунок по даному Договору. Листом від 18.11.2024 року Приватним підприємством «Шериф-Охорона 03» повідомлено [PERSON] про те, що у зв`язку із розірванням Договору від 24.06.2020 року за зверненням замовника від 10.10.2024 року, замовник зобов`язаний повернути обладнання, передане підприємством або сплатити його вартість в сумі 6 700,00 грн. (а.с. 38-39) Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України). Згідно з нормою ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правовими наслідками порушення зобов`язання за положенням статті 611 Цивільного кодексу України є серед іншого відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 546, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. (ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України) Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved