Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про скасування арешту майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їй на праві власності належить 57/200 часток квартири [ADDRESS] , іншими співвласниками квартири є [PERSON] , якій належить 43/100 частки квартири, та [PERSON] , якому належить 57/200 часток квартири. З єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно позивачу стало відомо, що належна їй частка квартири перебуває під арештом, а саме арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження №4902285, зареєстрований 03.05.2007 Уманською міською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: постанова Б/Н, 13.05.2002, Уманська група слідчого управління УМВС України в Черкаській області. Вказаний арешт був накладений в рамках кримінального провадження №1700200175 за її обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. На відповідне звернення вона отримала відповідь від Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, з якої вбачається, що кримінальна справа №1700200175 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, 25.07.2002 була спрямована до Уманського міського суду Черкаської області для розгляду по суті. Відповідно до повідомлення Уманського міськрайонного суду Черкаської області, 05.08.2002 до суду надійшла кримінальна справа №1700200175 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, ухвалою Уманського міського суду Черкаської області від 26.09.2002 зазначена справа була направлена на додаткове розслідування згідно ст. 281 КПК України, ухвалою Черкаського обласного суду від 10.10.2002 ухвала Уманського міського суду від 26.09.2002 залишена без змін. Після повернення обвинувального акту в Уманську прокуратуру на додаткове розслідування, кримінальна справа до суду не поверталася. Під час досудового розслідування арешт на вказане майно знятий не був та існує він по даний час. На даний час відсутні підставі для накладення арешту на належне позивачці майно, проте іншим шляхом дане питання вирішити неможливо, тому з цим позовом вона вимушена звернутися до суду. Ухвалою судді від 07.10.2024 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. За вх. № 25688 від 22.10.2024 від представника відповідача ГУНП в Черкаській області Олабин Ю.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Головне управління Національної поліції в Черкаській області не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та СУ УМВС України в Черкаській області. Кримінальна справа №1800200175 від 16.03.2002 слідчим ГУНП в Черкаській області не розпочиналася, в провадженні не перебувала, досудове розслідування по ній не проводилося, постанова щодо обтяження на майно чи повідомлення слідчим ГУНП в Черкаській області не виносилося. Тому, Головне управління Національної поліції в Черкаській області ніяким чином не могло вчиняти протиправних дій щодо позивача. Арешт, який просить зняти позивач, було накладено органом досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року. У разі якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише в порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України та є ефективним. Разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту в порядку цивільного судочинства. Отже, позивачем обраний невірний спосіб захисту, оскільки нею пред`явлено позовні вимоги у яких вона просить зняти заборону на відчуження нерухомого майна накладеного в рамках розслідування кримінальної справи. Суд позбавлений процесуальної можливості самостійно змінювати предмет, підставу та виходити за межі позовних вимог. Отже, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених особою вимог. Відповідно до вищевикладеного, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову встановлюється судом під час розгляду справи. Кримінальна справа була порушена відносно [PERSON] за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (редакції 1960 року), у 2002 році, тобто до моменту функціонування Національної поліції України. Окрім того, скасування арешту, який був накладений за правилами кримінального судочинства, підлягає розгляду в порядку, визначеному КПК України. У зв`язку з тим, що ГУНП в Черкаській області жодними діями права позивача не порушувало, тому просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Черкаській області відмовити в повному обсязі. Крім того, відповідачем направлено до суду клопотання про закриття провадження у справі, обґрунтоване тим, що Головне управління Національної поліції в Черкаській області вважає, що провадження у даній справі підлягає до закриття, оскільки відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна реєстратором Уманської міської державної нотаріальної кантори внесені відомості про обтяження об`єкта, а саме: [ADDRESS] на підставі постанови б/н 13.05.2002 Уманської групи слідчого управління УМВС України в Черкаській області, який позивач просить скасувати. [PERSON] звернулася до суду із цивільним позовом про скасування арешту з майна накладеного Уманською групою слідчого управління УМВС України в Черкаській області від 13.05.2002 в рамках кримінальної справи № 1700200175 від 16.03.2002, досудове слідство та судовий розгляд по якій проводились за нормами КПК України 1960 року. Позивач посилається на те, що 05.08.2002 до суду надійшла кримінальна справа № 1700200175 по обвинуваченню останньої за ч. 1 ст. 190 КК України. Ухвалою суду від 26.09.2002 вищевказана справа була направлена на додаткове розслідування згідно ст. 281 КПК України. Після повернення обвинувального акту в Уманську прокуратуру на додаткове розслідування, кримінальна справа відносно [PERSON] до суду не поверталася, а тому накладений арешт, під час досудового слідства, продовжує існувати. Крім цього, позивач звернулася з даним позовом в порядку цивільного судочинства та посилається на судову практику встановлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 в справі №727/2878/19, проте таке обґрунтування позивача є безпідставним, адже скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин. Спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Тобто за правилами цивільного судочинства розглядаються справи про звільнення майна з-під арешту у тому випадку, коли кримінальна справа закрита слідчим. Згідно відповідей Уманського РУП ГУНП в Черкаській області від 05.01.2024 № 374 та Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.03.2024 № 01.8/32/2024 встановлено, що кримінальну справу № 1700200175 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 190 ККУ повернуто Уманським міськрайонним судом Черкаської області на додаткове розслідування в Уманську прокуратуру. Будь-якими відомостями щодо результатів судового розгляду вищевказаної кримінальної справи та документами, відповідно до яких був накладений арешт на нерухоме майно, Уманське РУП ГУНП в Черкаській області не володіє. Також, відсутні докази того, що вказана кримінальна справа розглянута судом або закрита органом досудового розслідування, або ж у ній продовжує здійснюватися досудове розслідування. Таким чином, оскільки кримінальна справа, в межах якої накладено арешт на майно позивача, не закрита, питання про скасування арешту майна має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства. Враховуючи вищенаведені норми права, висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 30.06.2020 в справі №727/2878/19 вирішення питання про скасування арешту на майно не підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, а підлягає вирішенню за правилами кримінального судочинства, тому провадження у даній справі підлягає закриттю. Станом на день розгляду справи пояснень від третіх осіб не надходило. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Відповідно до ч ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~визначено,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли у справі. [PERSON] на праві власності належить 57/200 часток квартири [ADDRESS] ,а іншими співвласниками квартири є [PERSON] , якій належить 43/100 частки, та [PERSON] , якому належить 57/200 часток, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Як вбачається з єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно належна [PERSON] частка квартири перебуває під арештом, а саме арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження №4902285, зареєстрований 03.05.2007 Уманською міською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: постанова б/н, 13.05.2002, Уманська група слідчого управління УМВС України в Черкаській області. Зазначений арешт був накладений в рамках кримінального провадження №1700200175 за обвинуваченням [PERSON] у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Відповідно до Листа Уманського РУП ГУНП в Черкаській області за № 374 від 05.01.2024, кримінальна справа №1700200175 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, 25.07.2002 була спрямована до Уманського міського суду Черкаської області для розгляду по суті. З повідомлення Уманського міськрайонного суду Черкаської області за №01.8/32/2024 від 21.03.2024 вбачається, що 05.08.2002 до суду надійшла кримінальна справа №1700200175 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, ухвалою Уманського міського суду Черкаської області від 26.09.2002 зазначена справа була направлена на додаткове розслідування згідно ст. 281 КПК України, ухвалою Черкаського обласного суду від 10.10.2002 ухвала Уманського міського суду від 26.09.2002 залишена без змін. Після повернення обвинувального акту в Уманську прокуратуру на додаткове розслідування, кримінальна справа до суду не поверталася. Відповідно до листа в.о. керівника окружної прокуратури Савченка В., 27.11.2002 кримінальна справа №1700200175 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України надійшла до Уманського МВ УМВС в Черкаській області та перебувала у слідчого СВ Уманського МВ УМВС в Черкаській області Усика С.В., розслідування у даній кримінальній справі зупинено у зв`язку з недоведеністю вини [PERSON] у вчиненні злочину, справа передана до архіву СВ Уманського МВ УМВС в Черкаській області, де і знаходяться. Під час досудового розслідування арешт на вказане майно знятий не був та існує він по даний час. Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами\~КПК України\~1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Відповідно до п. 9\~розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року\~арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Разом з тим, враховуючи, що\~КПК України 1960 року\~(у редакції на час накладення арешту) не врегульовував питань, пов`язаних зі зняттям (скасуванням) арешту на майно, накладеного на підставі процесуального рішення слідчого в межах досудового слідства; за умови, що кримінальна справа завершена без вирішення питання скасування такого заходу, відсутні правові підстави подальшого застосування заходу у виді арешту майна позивача. Як вбачається із наданого листа Уманської окружної прокуратури, розслідування у вищевказаній кримінальній справі зупинено у зв`язку з недоведеністю вини [PERSON] у вчиненні злочину, справа передана до архіву СВ Уманського МВ УМВС в Черкаській області, де і знаходяться, з чого можна зробити висновки, що кримінальна справа вважається завершеною. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею\~92\~Конституції України визначено, що правовий режим власності визначається виключно законами України. За положеннями ст. ст.15,16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1,2 ст. 321\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, використання та розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі\~ст. 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За положеннями ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного, враховуючи, що наразі відсутні будь-які невиконані зобов`язання, боржником у яких є позивач, тому, з метою недопущення надмірного та тривалого втручання у права позивача на вільне володіння та розпорядження нерухомим майном, належному їй на праві власності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved