Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом до відповідачів, в обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 14.01.2010 № 3 затверджено матеріали попереднього погодження вибору місця розташування земельних ділянок загальною площею 46 га та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо їх відведення у власність 23-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради. В подальшому, вказаний проект землеустрою виготовлений Київською обласною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та затверджений розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 № 89. Зазначеним розпорядженням райдержадміністрації у власність 23-ом громадянам передано земельні ділянки загальною площею 41,5878 га. Однак вказує, що розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 № 89 видано з перевищенням повноважень та з порушенням вимог діючого на час його прийняття законодавства, а саме: без наявності позитивного висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області; без наявності на час його затвердження висновків управління Держкомзему в Обухівському районі про наявні обмеження на використання земельних ділянок, відділу містобудування та архітектури Обухівської районної державної адміністрації, управління водного господарства у м. Києві та Київській області; без наявності акту обстеження зелених насаджень. Крім цього, під час затвердження спірної землевпорядної документації порушено й інші вимоги земельного законодавства, що стосуються її погодження. Таким чином, розпорядження голови Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 № 89, яким затверджено спірну землевпорядну документацію, суперечить також і вимогам ст. ст. 118, 1861 Земельного кодексу України. Крім цього, частина земельних ділянок загальною площею 41,5878 га розташовані в межах прибережної захисної смуги Канівського водосховища та відноситься до категорії земель водного фонду. З огляду на викладене, розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 № 89 та видані на його підставі державні акти на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:01:003:0023, 3223155400:01:003:0022, 3223155400:01:003:0020, 3223155400:01:005:0018, 3223155400:01:003:0017, 3223155400:01:003:0018 та 3223155400:01:003:0019 суперечать вимогам ст. ст. 59, 58, 60 Земельного кодексу України. Враховуючи, що у даному випадку землі водного фонду не підлягають передачі у власність, Обухівська районна державна адміністрація, приймаючи спірне розпорядження, вийшла за межі наданих їй повноважень, внаслідок чого земельні ділянки водного фонду неправомірно відведено в приватну власність громадян під виглядом земель сільськогосподарського призначення. Крім цього, встановлено, що інша частина території із загальної площі 41,5878 га перебуває в постійному користуванні ДП «Київське лісове господарство» та належить до земель лісогосподарського призначення. Вилучення земельних лісових ділянок площею більше 1 га, а також зміна їх цільового призначення, на момент виникнення спірних правовідносин являлась виключною компетенцією Кабінету Міністрів України. Разом з цим, одним розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 № 89 передано у власність 23 громадянам для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 41,5878 га, які становлять єдиний лісовий масив та використовувались для ведення лісового господарства. Вказане переконливо свідчить про те, що Обухівська районна державна адміністрація фактично вилучила та змінила цільове призначення земель лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка значно перевищує 1 га, що свідчить про перевищення головою районною державної адміністрації наданих законом повноважень. Таким чином, розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 № 89, а також державні акти на право власності на земельні ділянки видані всупереч ст. 19 Конституції України, ст. ст. 55, 56, 84, 149 Земельного кодексу України та ст. ст. 27, 31 Лісового кодексу України. Крім того, надання спірних земельних ділянок у приватну власність для сільськогосподарських потреб відбулось з порушенням порядку зміни їх цільового призначення. На даний час спірна земельна ділянка у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована за відповідачами, як наслідок Козинська селищна рада позбавлена можливості користуватись і розпоряджатись спірними земельними ділянками водного фонду, а Київська обласна державна адміністрація - лісового фонду. В зв`язку з цим прокурор, просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками шляхом визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010, усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом їх витребування. 14.09.2021 ухвалою Обухівського районного суду Київської області позовну заяву залишено без руху. 21.09.2021 на виконання ухвали суду позивачем усунуті недоліки та долучено до справи платіжне доручення № 2376. 21.01.2022 ухвалою Обухівського районного суду Київської області відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 04.08.2022 через канцелярію суду надійшло клопотання від представника Обухівської районної державної адміністрації Київської області про розгляд справи без участі представника, за наявними у справі документами. 25.11.2022 на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача В.П. Юр - Григоренка О.С., відповідно до якого представник відповідача просить відмовити у позовних вимог повністю та застосувати наслідки пропуску строків позовної давності, зазначивши що відсутні порушення законодавства під час прийняття розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 № 89, в матеріалах справи відсутні підтвердження факту накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду, відсутні підтвердження факту накладення спірних земельних ділянок на землі лісового фонду. 05.12.2022 на адресу суду надійшла від керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області Є.Гладія відповідь на відзив, відповідно до якої прокурор просить позов задовольнити в повному обсязі, так як прокурором надано до суду належні та допустимі докази на підтвердження права постійного користування державного лісогосподарського підприємства спірною земельною ділянкою та про належність спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення та земель водного фонду. Крім того просив в застосуванні строків позовної давності відмовити. 14.12.2022 на адресу суду надійшло від керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області Є.Гладія клопотання про залучення співвідповідача [PERSON] та уточнення позовних вимог у зв`язку з залученням співвідповідача. 14.12.2022 на адресу суду надійшла від керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області Є.Гладія заява про забезпечення позову, відповідно до якої прокурор просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, власниками яких є: [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) - площа 3,74 га з кадастровим номером 3223155400:01:002:0004; [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) - площею 9,8365 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0018, площею 7,8689 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0017, площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0004, площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0018, площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0017, площею 0,6672 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0020; [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) - площею 7,4808 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0017; [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на земельну ділянку площею 3,9572 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0016; [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на земельні ділянки площею 0,9999 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0018, площею 1,4053 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0019, площею 1,0818 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0022, площею 0,9182 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0023. Заборонити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та іншим фізичним і юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо земельних ділянок із зазначеними вище кадастровими номерами. 16.12.2022 ухвалою Обухівського районного суду Київської області заяву керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про забезпечення позову задоволено частково. До набрання у справі рішення суду законної сили накладено арешт та заборонено відчуження на земельні ділянки, власниками яких є: - [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) - площа 3,74 га з кадастровим номером 3223155400:01:002:0004; - [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) - площею 7,4808 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0017; - [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на земельну ділянку площею 3,9572 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0016; - [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на земельні ділянки площею 0,9999 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0018, площею 1,4053 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0019, площею 1,0818 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0022, площею 0,9182 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0023. Заборонено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та іншим фізичним і юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо земельних ділянок із зазначеними вище кадастровими номерами. В іншій частині заяви відмовлено. 27.01.2023 ухвалою Обухівського районного суду Київської області клопотання прокурора про залучення співвідповідача задоволено. Залучено до участі в справі в якості відповідача [PERSON] . 06.03.2023 через канцелярію суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 06.03.2023 під час підготовчого судового засідання головуючим суддею прийнято до розгляду позовну заяву у новій редакції. 16.03.2023 на адресу суду надійшла від керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області Є.Гладія заява про забезпечення позову, відповідно до якої прокурор просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, власником яких є: [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) - площею 9,8365 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0018, площею 7,8689 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0017, площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0004, площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0018, площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0017, площею 0,6672 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0020. Заборонити [PERSON] та іншим фізичним і юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо земельних ділянок із зазначеними вище кадастровими номерами. 17.03.2023 ухвалою Обухівського районного суду Київської області заяву керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації про забезпечення позову задоволено.До набрання у справі рішення суду законної сили накладено арешт та заборону відчуження на земельні ділянки, власником яких є: - [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на земельні ділянки площею 9,8365 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0018, площею 7,8689 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0017, площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0004, площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0018, площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0017, площею 0,6672 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0020. Заборонено [PERSON] та іншим фізичним і юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо земельних ділянок із зазначеними вище кадастровими номерами. 14.03.2023 через канцелярію суду надійшли письмові пояснення від представника Київської обласної державної адміністрації відповідно до яких представником зазначено, що вірним способом захисту інтересів держави у спірних правовідносинах є усунення перешкод у здійсненні законними власниками права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення та водного фонду шляхом їх повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації щодо земельних ділянок лісового фонду, та в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області щодо земельних ділянок водного фонду. Тому позовні вимоги керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. 04.05.2023 ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено цивільну справу до судового розгляду. 19.05.2023 через канцелярію суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності. 07.06.2023 адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] про призначення судової земельно-технічної експертизи, відповідно до якого представник відповідача зазначив, що надані прокурором докази по справі не є достатніми та належними, містять розбіжності між собою, тому для підтвердження або спростування законності передання земельних ділянок 23-ом громадянам України у власність, накладення земельних ділянок на землі водного фонду та лісогосподарського призначення, необхідні спеціальні знання експертів у земельно-технічній сфері. Встановлення вищевказаних обставин без проведення судової земельно-технічної експертизи є неможливим. 07.06.2023 протокольною ухвалою суду відмовлено в клопотанні представника відповідача [PERSON] про призначення судової земельно-технічної експертизи, оскільки клопотання представника відповідача було подано на стадії судового розгляду. 04.07.2023 до суду надійшло повідомлення від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про смерть відповідача [PERSON] . 20.07.2023 ухвалою Обухівського районного суду Київської області зупинено провадження по цивільній справі до залучення до участі у справі правонаступників померлої відповідача [PERSON] яка померла [INFO] . 10.04.2024 ухвалою Обухівського районного суду Київської області поновлено провадження у цивільній справі, та призначено дану цивільну справу до судового розгляду. 22.05.2024 протокольною ухвалою суду повернуто на стадію підготовчого судового засідання. 22.05.2024 ухвалою Обухівського районного суду Київської області залучено до участі у справі у якості правонаступника відповідачки [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . 19.06.2024 на адресу суду надійшла від керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області Р. Коваля позовна заява в новій редакції зі зміненим предметом позову у зв`язку з залученням правонаступника померлого відповідача. 12.07.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшли пояснення від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] у зв`язку з прийняттям судом позовної заяви в новій редакції, відповідно до яких просить в позові відмовити в повному обсязі у зв`язку з тим, що доводи прокурора про те, що спірні земельні ділянки знаходяться в межах природно-заповідного фонду є необґрунтованими, безпідставними, непідтверджені належними та допустимими доказами. 01.08.2024 протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 28.08.2024 на адресу суду надійшло клопотання від відповідача [PERSON] про зупинення провадження по справу у зв`язку з його перебуванням на військовій службі. 11.11.2024 протокольною ухвалою суду відмовлено в клопотанні відповідача [PERSON] про зупинення провадження по справу у зв`язку з його перебуванням на військовій службі та продовжено судовий розгляд. Прокурор Курінний С.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві з урахуванням зміненого в червні 2024 року предмету позову, просив задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Григоренко О.С. просив відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, наведених у відзивах на позовну заяву, заяву про зміну предмета позову, звертав увагу на безпідставність вимог прокурора та пропуск строку позовної давності, додатково зазначив, що доказів належності спірних земельних ділянок до земель водного та природо-заповідного фонду не надано. Інші учасники до суду не з`явились, про час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, вислухавши прокурора, представника відповідача, дослідивши письмові докази та матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 14.01.2010 № 3 затверджено матеріали попереднього погодження вибору місця розташування земельних ділянок загальною площею 41,5878 га та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо їх відведення у власність 23-ом громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області. В подальшому, вказаний проект землеустрою виготовлений Київською обласною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та затверджений розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 № 89. Зазначеним розпорядженням райдержадміністрації у власність 23-ом громадянам передано земельні ділянки загальною площею 41,5878 га, а саме: [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0004; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0005; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,9673 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0006; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,6973 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0007; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,9726 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0008; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,9620 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0009; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,9673 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0010; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,9671 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0011; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0012; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,9674 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0013; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0014; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,9900 га з кадастровим номером 3223155400:01:002:0002; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,8507 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0012; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,8896 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0013; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,8700 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0014; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,8701 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0015; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,8700 га з кадастровим номером 3223155400:01:002:0003; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,8704 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0016; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,8700 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0012; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,3336 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0013; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,3335 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0014; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,2026 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0015; [PERSON] передано земельну ділянку площею 1,2025 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0011. (а.с.40-42). В подальшому, відповідно до договору міни земельних ділянок від 23.07.2014 № 1412 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Копійки Любові Петрівни від 23.07.2014, індексний номер 14650185 право власності на земельну ділянку площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0004 зареєстровано за [PERSON] . Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 76736727. Крім цього, земельні ділянки площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0005, площею 1,9673 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0006, площею 1,6973 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0007, площею 1,9726 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0008, площею 1,9620 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0009 на підставі ряду цивільно-правових угод їх власниками відчужені на користь [PERSON] , який на підставі технічної документації із землеустрою об`єднав вказані земельні ділянки, внаслідок чого утворено земельну ділянку площею 9,8365 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0018. У зв`язку з цим [PERSON] виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 020944. В подальшому, 14.09.2018 останнім відчужено вказану земельну ділянку на користь [PERSON] . Також, земельні ділянки площею 1,9673 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0010 площею 1,9671 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0011 площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0012 площею 1,9674 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0013 на підставі ряду цивільно-правових угод їх власниками відчужені на користь [PERSON] , яка на підставі технічної документації із землеустрою об`єднала вказані землі, внаслідок чого утворено земельну ділянку площею 7,8689 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0017. У зв`язку з цим [PERSON] виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 020943. В подальшому 14.09.2018 останньою відчужено вказану земельну ділянку на користь [PERSON] . Земельні ділянки площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0014 та площею 1,9900 га з кадастровим номером 3223155400:01:002:0002 їх власниками на підставі ряду цивільно-правових угод відчужено на користь [PERSON] , який на підставі технічної документації із землеустрою об`єднав вказані земельні ділянки, внаслідок чого утворено земельну ділянку площею 3,9572 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0016. У зв`язку з цим [PERSON] виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 020945. В подальшому, 20.02.2019 останній відчужив вказану земельну ділянку на користь [PERSON] . Крім цього, земельні ділянки площею 1,8507 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0012, площею 1,8896 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0013, площею 1,8700 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0014 та площею 1,8701 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0015 їх власниками на підставі ряду цивільно-правових угод відчужено на користь [PERSON] , який на підставі технічної документації із землеустрою об`єднав вказані земельні ділянки, внаслідок чого утворено земельну ділянку площею 7,4808 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0017. У зв`язку з цим, [PERSON] виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 020945. Також, земельні ділянки площею 1,8700 га з кадастровим номером 3223155400:01:002:0003 та площею 1,8704 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0016 їх власниками на підставі ряду цивільно-правових угод відчужено на користь [PERSON] , який на підставі технічної документації із землеустрою об`єднав вказані земельні ділянки, внаслідок чого утворено земельну ділянку площею 3,74 га з кадастровим номером 3223155400:01:002:0004. У зв`язку з цим [PERSON] виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 006793. Крім цього, право власності на земельну ділянку площею 1,8700 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0012 на підставі договору купівлі-продажу набуто [PERSON] . В подальшому, останньою здійснено поділ вказаної території на дві земельні ділянки площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0018 та 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0017. У зв`язку з цим [PERSON] виготовлено державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ № 041311 та ЯЛ № 041310 відповідно. В подальшому останньою 14.09.2018 відчужено вказані земельні ділянки на користь [PERSON] . Також, земельні ділянки площею 1,3336 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0013 та площею 1,3335 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0014 об`єднані в одну земельну ділянку площею 2,6671 га, яка в свою чергу розділена на три земельні ділянки площею 0,6672 га кадастровий номер 3223155400:01:003:0020, площею 0,9182 га кадастровий номер 3223155400:01:003:0023 та площею 1,0818 га кадастровий номер 3223155400:01:003:0022. Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:01:003:0020 зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції індексний номер: 13849808 від 18.06.2014, на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:01:003:0023 на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції індексний номер: 19318651 від 13.02.2015 за [PERSON] та на земельну ділянку з кадастровим номером 3223155400:01:003:0022 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Копійки Любові Петрівни індексний номер: 19649785 від 26.02.2015 за [PERSON] . Крім цього, земельні ділянки площею 1,2026 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0015 та площею 1,2025 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0011 об`єднані в одну земельну ділянку площею 2,4051 га, яка в свою чергу розділена на дві земельні ділянки площею 1,4053 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0019 та площею 0,9999 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0018. Право власності на земельну ділянку площею 0,9999 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0018 зареєстровано за [PERSON] , на підставі чого останньою отримано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 301003. В подальшому вона 01.03.2019 відчужила вказану земельну ділянку на користь [PERSON] . Право власності на земельну ділянку площею 1,4053 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0019 на підставі цивільно-правового договору набуто [PERSON] , у зв`язку з чим, зареєстровано за останньою на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Копійки Любові Петрівни індексний номер: 19647679 від 26.02.2015. Під час розгляду справи в суді встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . та правонаступником майна [PERSON] є її син [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про право на спадщину за законом видане приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Воловенко О.П. (спадкова справа № 11/2023). Таким чином, на даний час, власником земельних ділянок площею 0,9999 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0018, площею 1,4053 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0019, площею 1,0818 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0022, площею 0,9182 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0023, є [PERSON] . Також установлено, що рішенням приватного нотаріуса Семенової Г.В. за № 59208812 від 09.07.2021, на підставі договору дарування земельної ділянки № 2459 від 09.07.2021, [PERSON] відчужив належну йому земельну ділянку площею 9,8365 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0018 на користь [PERSON] . Згідно рішень приватного нотаріуса Семенової Г.В. за №№ 59208734, 59208581, 59208188, 59208499, 59208662 від 09.07.2021, прийнятих на підставі договорів дарування земельних ділянок №№ 2467, 2463, 2457, 2465, 2461 від 09.07.2021, право власності на земельні ділянки площею 7,8689 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0017, площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0004, площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0018, площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0017, площею 0,6672 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0020 перейшло від [PERSON] до [PERSON] . На момент відведення спірних земельних ділянок порядок розроблення проектів землеустрою регулювався постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 677. Відповідно до пункту 9 вказаної постанови передбачається, що проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом ь Відповідно до листа КДП «Київгеоінформатика» № 01-01/1250 від грудня 2016 року та доданими до нього картографічними матеріалами вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами: 3223155400:01:001:0005, 3223155400:01:001:0008, 3223155400:01:001:0012, 3223155400:01:001:0014, 3223155400:01:002:0012, 3223155400:01:001:0006, 3223155400:01:001:0009, 3223155400:01:001:0011, 3223155400:01:002:0002, 3223155400:01:002:0014, 3223155400:01:005:0016, 3223155400:01:001:0004, 3223155400:01:001:0007, 3223155400:01:001:0010, 3223155400:01:001:0013, 3223155400:01:002:0013, 3223155400:01:002:0015, 3223155400:01:003:0013, 3223155400:01:002:0003, 3223155400:01:003:0014, 3223155400:01:003:0015, 3223155400:01:003:0016, частково накладаються на землі водного фонду, а саме на 100 метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища та на 100 метрову прибережну захисну смугу озера Конча. Земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:01:003:0013 та 3223155400:01:003:0014 накладаються на водну поверхню діючого каналу між озерами. У висновку управління Держкомзему в Обухівському районі про наявні обмеження на використання земельних ділянок, виданому вже після затвердження землевпорядної документації на підставі оскаржуваного розпорядження, зазначено про необхідність використання земель з дотриманням обмежень класифікації 01.05.02 - прибережні захисні смуги вздовж річок навколо водойм та на островах. Відповідно до листа Інституту водних проблем і меліорації від 05.06.2020 № 245/06 та від 08.05.2020 № 205/01, встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:01:003:0023, 3223155400:01:003:0022, 3223155400:01:003:0020, 3223155400:01:005:0018, 3223155400:01:003:0017, 3223155400:01:003:0018 та 3223155400:01:003:0019 (які утворились внаслідок об`єднання та поділу земельних ділянок, що передані громадянам розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 № 89), належать до земель водного фонду та перебувають в межах прибережної захисної смуги Канівського водосховища і його заток. Враховуючи, що у даному випадку землі водного фонду не підлягають передачі у власність, Обухівська районна державна адміністрація, приймаючи спірне розпорядження, вийшла за межі наданих їй повноважень, внаслідок чого земельні ділянки водного фонду неправомірно відведено в приватну власність громадян під виглядом земель сільськогосподарського призначення. Крім того, відповідно до матеріалів справи, вбачається, що інша частина території із загальної площі 41,5878 га належить до земель природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення. Судом встановлено, що розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 № 89 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 23-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради безкоштовно у приватну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області передано земельні ділянки площею по 41,5878 га, дозволено землевпорядній організації встановити межі земельних ділянок та зони обмежень в натурі, виготовити державні акти на право власності на земельні ділянки. Так, за інформацією ДП «Київське лісове господарство» № 02-03/916 від 14.11.2019 та ВО «Укрдержліспроект» № 724 від 07.09.2021, відповідно до матеріалів лісовпорядкування (планово-картографічних матеріалів) 2004, 2014 років, частина земельних ділянок, переданих у власність громадян на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 № 89, а саме земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:01:001:0018, 3223155400:01:001:0017, 3223155400:01:002:0004, 3223155400:01:001:0004, 3223155400:01:001:0016, 3223155400:01:005:0017, 3223155400:01:003:0017, розташовані в кварталі 102 (виділи 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 14, 15) Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство». Крім того, згідно інформації ДП «Київське лісове господарство» № 02-03/916 від 14.11.2019, квартал 102 Козинського лісництва входить до земель Ландшафтного заказника місцевого значення "На лівому березі озера Конча".До даного листа надано схему розташування земельної ділянки Ландшафтного заказника місцевого значення "На лівому березі озера Конча". Установлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.02.1996 № 103-р Київській міській державній адміністрації доручено надати Мінлісгоспу у користування терміном на 25 років земельну ділянку площею 80 гектарів із земель запасу, розташованих на території Харківського району м. Києва. Цим же розпорядженням Мінекобезпеки разом з Мінлісгоспом доручено створити на зазначеній території у І кварталі 1996 року об`єкт природоохоронного призначення та забезпечити утримання цього об`єкта. В подальшому, відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та Положення про обласну Київську, Севастопольську міську державну адміністрацію, затвердженого указом президента України від 21.08.1995 № 760/95, розглянувши матеріали щодо оголошення об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 14.10.1997 № 1628 оголошено ряд об`єктів природно-заповідного фонду, у тому числі ландшафтний заказник «На лівому березі озера Конча» площею 80 га, територія якого є цінною в природному та науковому значенні, являє собою різноманітні добре збережені заплавні екотопії. Згідно з додатком до вказаного розпорядження Київської міської державної адміністрації, землекористувачем зазначеного об`єкту природно-заповідного фонду визначено Київський держлісгосп. Державним управлінням екологічної безпеки в м. Києві з метою забезпечення режиму охорони та збереження ландшафтного заказника місцевого значення «На лівому березі озера Конча» загальною площею 80 га (у межах Козинського лісництва Київського держлісгоспу), землекористувачу - Київському держлісгоспу 04.11.1997 видано охоронне зобов`язання за № 47, яке зареєстроване в Державному управлінні екологічної безпеки в м. Києві. Згідно вказаного охоронного зобов`язання, на території заказника заборонено: проведення такої господарської діяльності, яка може спричинити шкоду заповідному об`єкту та порушити екологічну рівновагу; а саме будівництво споруд, цехів та інших об`єктів транспорту і зв`язку; розведення вогнищ, влаштування місць відпочинку населення, стоянки автотранспорту, а також проїзд та прохід сторонніх осіб; порушення ґрунтового покриву та гідрологічного режиму; заготівля лікарських рослин та рослин, квітів, насіння; випасання худоби; вилов і знищення звірів і птахів, порушення їх оселення, гніздування; інші види користування рослинним і тваринним світом;, мисливство, рибальство. Таким чином, земельні ділянки ландшафтного заказника місцевого значення «На лівому березі озера Конча» є землями природно-заповідного фонду та одночасно землями лісогосподарського призначення. Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з вимогами частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Кодексом або за результатами аукціону. Згідно зі ст.ст. 19, 20 Земельного кодексу України усі землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі на сільськогосподарського призначення й землі водного фонду, а віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. У ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України та ст. 4 Водного кодексу України зазначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок. Зі змісту указаних положень законодавства вбачається, що до складу земель водного фонду України віднесено землі прибережних захисних смуг, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню. Так, згідно з приписами ст.ст. 1, 88, 89 Водного кодексу України, ст.ст. 60, 61 Земельного кодексу України прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. На земельних ділянках такої категорії, зокрема, заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і заліснення), а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив. Ширина прибережних захисних смуг визначена ч. 2 ст. 88 Водного кодексу України, ч. 2 ст. 60 Земельного кодексу України та становить для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів від урізу води в меженний період. Статтею 88 Водного кодексу України та ст. 60 Земельного кодексу України передбачено, що розміри і межі прибережних захисних смуг встановлюються за окремими проектами землеустрою. Пунктами 1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.96 № 486 передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з Мінприроди, Держводагентством і територіальними органами Держземагентства. Земельним кодексом України встановлено пріоритетність норм цього кодексу для застосування до земельних відносин, що виникають при використанні лісів. Статтею 1 Лісового кодексу України визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства. Статтею 7 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (ст. 5 Лісового кодексу України). Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 56 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення. Інших випадків, які б передбачали надання у приватну власність земель лісогосподарського призначення, законодавство не містить. Згідно ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. За статтями 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування. Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України. Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства. У матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів. Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України. Встановлено, що частина спірних земельних ділянок відносяться до земель лісогосподарського призначення та перебувають у постійному користуванні Приміського лісництва Державного підприємства «Київське лісове господарство». Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначаються нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу такої прибережної захисної смуги, її розмір і межі, встановлені законодавством. І лише у разі знаходження водного об`єкта у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга може установлюватися за відповідним проектом землеустрою з урахуванням конкретних умов, що склалися, тобто таку смугу може бути зменшено або збільшено. Водночас, відсутність цього проекту та не визначення відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування на місцевості меж прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватись як відсутність такої прибережної захисної смуги загалом та можливість передавати до її встановлення у приватну власність ділянок, що входять до нормативно визначеної прибережної захисної смуги. Таким чином, при наданні в користування земельних ділянок навколо водних об`єктів, незалежно від того чи вони є природними або ж штучно створеними, необхідно забезпечувати дотримання положень щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України і ст. 60 Земельного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку, з урахуванням конкретної ситуації. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у постанові від 15.05.2018 року у справі № 372/2180/15-ц та Верховний Суд України в постановах від 21.05.2014 у справі № 6-14сц 14 та від 22.04.2015 у справі № 6-52цс15. Крім того, відповідно до ч.3 ст.122 Земельного Кодексу, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного Кодексу, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що розпорядником земельних ділянок водного фонду в даному випадку є Київська обласна державна адміністрація. Статтею 118 ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, згідно з яким громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, яка розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються договором сторін. Отже, факт віднесення спірних земельних ділянок до земель природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 1993, 2003 та 2014 років, в тому числі проектами організації та розвитку лісового господарства виробничої частини державного лісогосподарського об`єднання «Київліс» та ДП «Київське лісове господарство», таксаційними описами, планами лісонасаджень, протоколами лісовпорядних нарад. Слід також врахувати, що вказана вище інформація надана Українським Державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект», яке засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 за № 119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України. Відповідно до п. 3.2.8 статуту ВО «Укрдержліспроект», окрім інших його функцій, забезпечує при лісовпорядкуванні формування повидільних й інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру. Висновок про належність, достатність та достовірність документів, наданих вищевказаним органом висловлено також Верховним Судом у постанові від 13.11.2019 у справі № 361/6829/16, де вказано: «Відхиляючи наведені докази, суд апеляційної інстанції не врахував, що ВО «Укрдержліспроект» створене з метою проведення лісовпорядкування на всій території лісового фонду України, яке включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення охорони і захисту, раціонального використання, підвищення продуктивності лісів та їх відтворення, оцінку лісових ресурсів, а також підвищення культури ведення лісового господарства. ВО «Укрдержліспроект» здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища, тобто володіє інформацією про лісовпорядкування». Таким чином, наведені вище докази у своїй сукупності вказують на приналежність спірних земельних ділянок в першу чергу до земель природно-заповідного фонду. У свою чергу, територіям земель природно-заповідного фонду законодавець надав особливий, виключний статус. Так, відповідно до статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» території та об`єкти природно-заповідного фонду підлягають особливій державній охороні, а згідно ст. 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Статтею 5 Закону України «Про екологічну мережу України» передбачено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду, землі лісового фонду є складовою екомережі. За статтею 3 указаного Закону, екомережа - це єдина територіальна система, яка утворюється з метою поліпшення умов для формування та відновлення довкілля, підвищення природно-ресурсного потенціалу території України, збереження ландшафтного та біорізноманіття, місць оселення та зростання цінних видів тваринного і рослинного світу, генетичного фонду, шляхів міграції тварин через поєднання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, які мають особливу цінність для охорони навколишнього природного середовища і відповідно до законів та міжнародних зобов`язань України підлягають особливій охороні. У статті 4 Закону України «Про екологічну мережу» вказано, що збереження цілісності екомережі здійснюється відповідно до принципів забезпечення цілісності екосистемних функцій складових елементів екомережі, збереження та екологічно збалансоване використання природних ресурсів на території екомережі. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що території та об`єкти земель природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто згідно зі статтею 178 ЦК України належать до обмежено оборотоздатних об`єктів. Розташування спірних земельних ділянок з кадастровими номерами з кадастровими номерами 3223155400:01:001:0018, 3223155400:01:001:0017, 3223155400:01:002:0004, 3223155400:01:001:0004, 3223155400:01:001:0016, 3223155400:01:005:0017, 3223155400:01:003:0017, які перебувають у власності відповідачів, у межах кварталу 102 (виділи 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 14, 15) Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство», та Ландшафтного заказника місцевого значення "На лівому березі озера Конча", за чинним законодавством, свідчить про їх віднесення до земель природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення, що унеможливлює перебування даних ділянок у приватній власності. Згідно з додатком до вказаного розпорядження Київської міської державної адміністрації, землекористувачем зазначеного об`єкту природно-заповідного фонду визначено Київський держлісгоспю. Державним управлінням екологічної безпеки в м. Києві з метою забезпечення режиму охорони та збереження ландшафтного заказника місцевого значення "На лівому березі озера Конча" загальною площею 80 га (у межах Козинського лісництва Київського держлісгоспу), землекористувачу - Київському держлісгоспу 04.11.1997 видано охоронне зобов`язання за № 47, яке зареєстроване в Державному управлінні екологічної безпеки в м. Києві. Згідно вказаного охоронного зобов`язання, на території заказника заборонено: проведення такої господарської діяльності, яка може спричинити шкоду заповідному об`єкту та порушити екологічну рівновагу; а саме будівництво споруд, цехів та інших об`єктів транспорту і зв`язку; розведення вогнищ, влаштування місць відпочинку населення, стоянки автотранспорту, а також проїзд та прохід сторонніх осіб; порушення ґрунтового покриву та гідрологічного режиму; заготівля лікарських рослин та рослин, квітів, насіння; випасання худоби; вилов і знищення звірів і птахів, порушення їх оселення, гніздування; інші види користування рослинним і тваринним світом;, мисливство, рибальство. Таким чином, земельні ділянки ландшафтного заказника місцевого значення "На лівому березі озера Конча" є землями природно-заповідного фонду та одночасно землями лісогосподарського призначення. Отже, в силу положень ст. ст. 19, 55, 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України спірні земельні ділянки відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовується для ведення лісового господарства у порядку, визначеному Лісовим кодексом України. Статтею 43 ЗК України визначено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. За статтею 44 ЗК України, до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). Згідно з наведеними положеннями ЗК України, а також статті 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 3, 25 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» заказники належать до природно-заповідного фонду України, залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення. Заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів. Оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом, а також землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Як зазначено вище, ДП «Київське лісове господарство» визначено землекористувачем ландшафтного заказника місцевого значення «На лівому березі озера Конча». Саме тому, відповідно до приписів ст.ст. 43, 44, 45, 47, 48 ,5 4 Лісового кодексу України ДП «Київське лісове господарство» веде облік земель заказника за допомогою матеріалів лісовпорядкування. Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства. Таким чином, розпорядження Обухівської РДА від 08.02.2010 № 89 про передачу у власність земельних ділянкок лісогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства прийняте всупереч вимогам п. ґ) ч. 4 ст. 84, ч. 2 ст. 56 Земельного кодексу України. Судом не здобуто доказів розроблення технічної документації щодо винесення меж спірних земельних ділянок в натуру (на місцевість) в порушення ст. 198 ЗК України, п. 1.12, 1.14, 1.15 Інструкції, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999 №43, сторонами по справі будь-яких відомостей про таку документацію подано не було. Проект землеустрою не містить відомостей про погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу на зберігання межових знаків землевласникам відповідного зразка. Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. Згідно ст. 186 Земельного кодексу України проекти відведення земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які надають і вилучають земельні ділянки. Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що як на момент відведення у приватну власність громадян спірних земельних ділянок водного фонду та земельних ділянок лісогосподарського призначення, так і на даний час, розпорядником даної категорії земель була Київська обласна державна адміністрація. З огляду на викладене, Обухівська районна державна адміністрація не мала права приймати спірні розпорядження щодо передачі у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок природно-заповідного фонду без їх вилучення з користування державного підприємства «Київське лісове господарство», без зміни цільового призначення земельної ділянки, тобто переведення землі з однієї категорії до іншої, за відсутності погодження Верховної Ради України на вилучення спірної ділянки (припинення права користування). Аналогічних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2019 у справі № 371/452/17, від 21.10.2019 у справі № 371/463/17-ц, від 02.03.2020 у справі №371/450/17, у яких вирішено подібні спори з такими ж установленими фактичними обставинами та підставами позову. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України є підставою для визнання недійсними рішень органів влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Крім цього, згідно ст. ст. 22, 23, 33 Земельного кодексу України громадянам для ведення особистого селянського господарства повинні надаватись виключно землі сільськогосподарського призначення, а не природно-заповідно фонду та лісогосподарського призначення. Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема: поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом. Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Чинним законодавством не передбачено право органів влади безоплатно передавати землі водного та лісового фонду для ведення особистого селянського господарства. Крім того, відповідно до частини 4 статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: земельні ділянки, штучно створені у межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об`єктів, або на земельних ділянках дна водних об`єктів. Таким чином, правильним способом захисту у спірних правовідносинах буде усунення перешкод у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією та Козинською селищною радою права користування та розпорядження земельними ділянками загальною площею 41,5878 га шляхом визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 № 89 на підставі ст. ст. 21, 152, 155 Земельного кодексу України, ст. ст. 16, 21, 391, 393 Цивільного кодексу України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України». Оскільки зазначене розпорядження суперечить вимогам закону, тому отримані у приватну власність земельні ділянки підлягають поверненню належному власнику. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання негаторного позову. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), де зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння. Зайняття земельних ділянок, зокрема шляхом часткового накладення земельних ділянок, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном. При цьому негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на спірну земельну ділянку є негаторний позов про її повернення, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки лісового фонду і на вказану вимогу не поширюється позовна давність. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Отже, в судовому засіданні встановлено, що спірні земельні ділянки є землями природно-заповідного фонду та одночасно землями лісогосподарського призначення, крім того, частково накладаються землі водного фонду. Статтею 7 Закону «Про природно-заповідний фонд України» (далі - № 2456-XII) передбачено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Відповідно до статті 9 Закону України (далі - № 2456-XII) території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Згідно зі статтею 25 Закону № 2456-XII заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів. Оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів. Відповідно до статті 26 Закону № 2456-XII на території заказника обмежується або забороняється мисливство та діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник. Господарська, наукова та інша діяльність, що не суперечить цілям і завданням заказника, проводиться з додержанням загальних вимог щодо охорони навколишнього природного середовища. Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження. За змістом статті 3 Закону № 2456-XII заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення. Залежно від походження, інших особливостей природних комплексів та об`єктів, що оголошуються заказниками чи пам`ятками природи, мети і необхідного режиму охорони заказники поділяються на ландшафтні, лісові, ботанічні, загальнозоологічні, орнітологічні, ентомологічні, іхтіологічні, гідрологічні, загальногеологічні, палеонтологічні та карстово-спелеологічні. Відповідно до частини п`ятої статті 53 Закону № 2456-XII території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання. Як визначено статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з пунктами «а», «в» частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Частина перша статті 150 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відносить до особливо цінних земель, зокрема, землі природно-заповідного фонду. Земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України (частина друга статті 150 ЗК України у редакції на час виникнення спірних правовідносин). Системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що землі природно-заповідного фонду, що перебувають у комунальній власності, не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення). Вилучення (викуп) земель природно-заповідного фонду із комунальної власності, був можливим тільки на підставі постанови Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо вилучення (викуп) земельної ділянки погодила Верховна Рада України. Такий висновок викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22). Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, за загальним правилом цивільні права, зокрема право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій. Враховуючи, що Верховна Рада України не погодила вилучення земельної ділянки на території ландшафтного заказника місцевого значення із комунальної власності, право власності територіальної громади на цю ділянку не припинилося і до фізичних осіб, відповідачів, не перейшло. Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункти 51-52). Вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб. Такі рішення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані. За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов, а тому суд, враховує відповідні доводи касаційної скарги прокурора. При цьому, за умови пред`явлення такої вимоги до осіб, які перешкоджають законному власнику у реалізації речових прав на земельну ділянку, вимоги про скасування державної реєстрації права власності відповідачів на спірні земельні ділянки з одночасним припиненням їх права приватної власності на ці земельні ділянки не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги є неефективним способом захисту в цьому спорі. Рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна, в тому числі і повернення земельної ділянки, саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Предметом позову у цій справі є вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, зокрема шляхом повернення земельних ділянок у власність держави, що є належним та ефективним способом захисту порушених прав. Натомість негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункти 52, 96)). Крім того, чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України). Відповідно до статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61, 62 ЗК України, статті 89, 90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додаток 13 до цих правил). Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачено нормами закону. Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Отже, при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон. Надання у власність або у користування земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахувань обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на вказану вимогу не поширюється позовна давність. Щодо одночасного перебування частини земельної ділянки під землями лісового та природно-заповідного фонду, то судом зазначається, що оскільки цільове призначення земельної ділянки визначається під час її формування та закріплюється шляхом реєстрації у земельному кадастрі, а це відбувається під час оформлення належного користування земельною ділянкою, то можна зробити висновок, що у державному земельному кадастрі цільове призначення земель ПЗФ з`являються тільки тоді, якщо це землі надані установам ПЗФ у постійне користування. В іншому випадку за землями ПЗФ залишається те цільове призначення, яке було на момент їхнього створення. Тому, слід наголосити, що на такі земельні ділянки поширюється правовий режим ПЗФ, що відображається як обмеження та обтяження на земельних ділянках та дозволяє зберегти ці землі відповідно до функціональних потреб ПЗФ. Враховуючи вимоги ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, Закону України«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» щодо реєстраційного посвідчення права власності на землю, спірні земельні ділянки можуть бути повернуті до державної власності лише у разі визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 року № 89 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 23-м громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області», скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: № 59208812 від 09.07.2021, № 59208734 від 09.07.2021, № 59208581 від 09.07.2021 щодо [PERSON] на земельні ділянки площею 9,8365 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0018, площею 7,8689 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0017, площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0004, № 45624193 від 20.02.2019 щодо [PERSON] на земельну ділянку площею 3,9572 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0016; а також усунути перешкоди у здійсненні Козинською селищною радою права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: № 59208188 від 09.07.2021, № 59208499 від 09.07.2021, № 59208662 від 09.07.2021 щодо [PERSON] на земельні ділянки площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0018, площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0017, площею 0,6672 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0020, № 45765224 від 01.03.2019, № 19647679 від 26.02.2015, № 44737466 від 20.12.2018, № 19318651 від 13.02.2015 щодо [PERSON] на земельні ділянки площею 0,9999 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0018, площею 1,4053 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0019, площею 1,0818 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0022, площею 0,9182 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0023. З огляду на викладене, захист інтересів держави, як власника спірної земельної ділянки, що вибула із її володіння, у спірних правовідносинах здійснюється шляхом подання негаторного позову на підставі ст. 391 ЦК України та ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою державної власності, шляхом повернення її власнику - державі в особі уповноваженого органу Київської обласної державної адміністрації. Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосудця за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до п. 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012року №1051 державна реєстрація земельної ділянки - внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Згідно з ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Аналогічні положення передбачено ч. 10ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав), тому при визнанні недійсним оскаржуваного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації, підлягає одночасному припиненню судом право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на спірні земельні ділянки із скасуванням державної реєстрації земельної ділянки. Отже позовні вимоги про визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 року № 89 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 23-ми громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Козинської селищної ради безкоштовно у приватну власність», скасування державної реєстрації земельних ділянок та їх повернення у сукупності направлені на усунення перешкод у користуванні та розпорядженні державною власністю та охоплюються єдиним способом захисту, визначеним ст.391ЦК України та ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, та є засобами реагування на триваюче порушення права державної власності. Крім того, суд зауважує, що згідно листів ДП «Київське лісове господарство» № 02-03/916 від 14.11.2019 та ВО «Укрдержліспроект» № 724 від 07.09.2021спірні земельні ділянка з кадастровими номерами 3223155400:01:001:0005, 3223155400:01:001:0008, 3223155400:01:001:0012, 3223155400:01:001:0014, 3223155400:01:002:0012, 3223155400:01:001:0006, 3223155400:01:001:0009, 3223155400:01:001:0011, 3223155400:01:002:0002, 3223155400:01:002:0014, 3223155400:01:005:0016, 3223155400:01:001:0004, 3223155400:01:001:0007, 3223155400:01:001:0010, 3223155400:01:001:0013, 3223155400:01:002:0013, 3223155400:01:002:0015, 3223155400:01:003:0013, 3223155400:01:002:0003, 3223155400:01:003:0014, 3223155400:01:003:0015, 3223155400:01:003:0016, частково накладаються на землі водного фонду, а саме на 100 метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища та на 100 метрову прибережну захисну смугу озера Конча. Земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:01:003:0013 та 3223155400:01:003:0014 накладаються на водну поверхню діючого каналу між озерами. Земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:01:001:0018, 3223155400:01:001:0017, 3223155400:01:002:0004, 3223155400:01:001:0004, 3223155400:01:001:0016, 3223155400:01:005:0017, 3223155400:01:003:0017, розташовані в кварталі 102 (виділи 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 14, 15) Козинського лісництва ДП «Київське лісове господарство». Крім того, згідно інформації ДП «Київське лісове господарство» № 02-03/916 від 14.11.2019, квартал 102 Козинського лісництва входить до земель Ландшафтного заказника місцевого значення "На лівому березі озера Конча". Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 16.02.2022 року у справі № 363/669/17, зайняття земельних ділянок, зокрема шляхом часткового накладення земельних ділянок, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном. При цьому негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на спірні земельні ділянки є негаторний позов про їх повернення, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки лісового фонду і на вказану вимогу не поширюється позовна давність. Таким чином, з наведеного вбачається, що позивачем обрано вірний спосіб захисту. Європейський суд з прав людини, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.1994, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.2001, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.2001, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.2001, «Ісмаїлов проти російської федерації» від 06.11.2008 року). Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Враховуючи вимоги ст. ст. 20, 55, 56, 57 Земельного кодексу України,ст.12 Лісового кодексу України, слід зазначити, що законодавцем визначено вичерпний перелік видів використання земель лісогосподарського призначення, для яких їх можуть надавати у власність та передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади. Враховуючи викладене, чинним законодавством передбачено лише один випадок, коли землі лісогосподарського призначення можуть передаватись у приватну власність. Більше того, можливість передачі у приватну власність земель лісогосподарського призначення для індивідуального садівництва законом взагалі не передбачена. Таким чином, законно набути право власності на спірні земельні ділянки площею 41,5878 га із земель державної власності не могла жодна фізична або юридична особа, в тому числі й відповідачі. Натомість останні набули таке право у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного, юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті укладення договору купівлі-продажу. Відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянка має ознаки земель лісового фонду, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить під обґрунтований сумнів добросовісність відповідачів під час набуття ним земельної ділянки у власність. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі №357/9328/15-ц. Крім того, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні державною власністю здійснюється на підставі норм ст. 391 ЦК України та ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, в зв`язку з порушенням вимог Лісового кодексу України, Земельного кодексу України та Водного Кодексу України які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними. За таких обставин позов виконуючого обов`язків керівника Обухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, Козинської селищної ради по суті не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 369/1777/13-ц, від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15 та Верховного Суду України від 16.12.2015 у справі № 6-2510ц15. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача викладені у відзиві на позов, оскільки такі доводи повністю спростовуються дослідженими матеріалами справи, що описано вище. Крім того, надані представником відповідачів докази, не спростовують належність спірних земельних ділянок до земель лісового, природно-заповідного та водного фонду. Також судом не встановлено підстав для застосування позовною давності, оскільки на негаторні позови, позовна давність не поширюється, а позов може бути пред`явлений протягом всього строку порушення прав позивача. Враховуючи викладене вище, на думку суду прокурором надані суду належні та допустимі докази на підтвердження своєї позиції, а тому суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про усунення перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією та Козинською селищною радою права користування та розпорядження земельними ділянками загальною площею 41,5878 га шляхом визнання недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 08.02.2010 № 89, усунення перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками природно-заповідного фонду призначення шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: № 59208812 від 09.07.2021, № 59208734 від 09.07.2021, № 59208581 від 09.07.2021 щодо [PERSON] на земельні ділянки площею 9,8365 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0018, площею 7,8689 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0017, площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0004, № 45624193 від 20.02.2019 щодо [PERSON] на земельну ділянку площею 3,9572 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0016; а також усунення перешкоди у здійсненні Козинською селищною радою права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: № 59208188 від 09.07.2021, № 59208499 від 09.07.2021, № 59208662 від 09.07.2021 щодо [PERSON] на земельні ділянки площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0018, площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0017, площею 0,6672 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0020, № 45765224 від 01.03.2019, № 19647679 від 26.02.2015, № 44737466 від 20.12.2018, № 19318651 від 13.02.2015 щодо [PERSON] на земельні ділянки площею 0,9999 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0018, площею 1,4053 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0019, площею 1,0818 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0022, площею 0,9182 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0023. Усунення перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками природно-заповідного фонду площею 1,9672 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0004, площею 3,9572 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0016, площею 7,4808 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0017, шляхом їх повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації із незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Усунення перешкоди у здійсненні Козинською селищною радою права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду площею 0,9999 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0018, площею 0,9182 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0023, площею 1,0818 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0022, площею 1,4053 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0019, площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0017, площею 0,6672 га з кадастровим номером 3223155400:01:003:0020, площею 0,935 га з кадастровим номером 3223155400:01:005:0018, шляхом їх повернення на користь держави в особі Козинської селищної ради із незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] . Усунення перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками природно-заповідного фонду шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок площею 9,8365 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0018, площею 7,8689 га з кадастровим номером 3223155400:01:001:0017, площею 3,74 га з кадастровим номером 3223155400:01:002:0004, з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо вказаних земельних ділянок, підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів на користь прокуратури підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved