Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Ковельський відділ Державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування арешту майна. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири №207 від 13.05.2015 року. У січні 2024 року позивачка звернулася до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради з метою проведення реєстрації місця народження правнуки , при подачі документів адміністратором ЦНАП було встановлено наявність арешту нерухомого майна зареєстроване 12.08.2004 року за № 1235413, підстава обтяження- виконавчий лист, 2-1411 від 20.10.2003 року, власник - [PERSON] . Позивачка позбавлена права провести реєстрацію своєї правнучки, що порушує її право вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте до суду попередньо було подано клопотання предстаника позивача про проведення судового засідання за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не надала. Повідомлена за останнія відомим місцем проживання, а також через судове оголошення на сайті "Судова влада". Представник третьої особи Ковельський відділ Державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Беручи до уваги викладене, а також відсутність заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом частин четвертої та п`ятої\~ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 вказано, що за таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, належності та допустимості, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 13.05.2015 року № 20. Відповідно до копії Інформаційної довідки з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 1235413, підстава обтяження: виконавчий лист, 2-1411, 20.10.2003, Ковельський міський суд, позивач, є власником квартири за адресою вказаної вище квартири, на яку 12.08.2004 р. накладено арешт Ковельською держнотконторою як на власність відповідача на підставі виконавчого листа Ковельської ДВК. Як слідує з копії листа відповідача № 9988/18.8-27/5 від 19.01.2024 р., інформації про стан виконання виконавчого документа, згідно якого було накладено арешт на майно боржника, немає з огляду на те, що інформація про стан виконання виконавчого документа, згідно якого було накладено арешт на майно позивача як боржника відсутня, архівні справи знищено згідно з Інструкцією з організації примусового виконання рішень, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Право власності належить до основоположних прав людини. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в статті 41 Конституції, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Так, згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на існування у Єдиному Реєстрі заборон відчудження об`єктів нерухомого майна за станом на січень 2024 р. відомостей про таке обтяження майна як арешт, що накладений за заявою [INFO] , хоча виконавче провадження вже знищене, передбачених вказаною вище нормою закону дій в частині зняття арешту на квартиру, в ДВС зроблено не було. Однак, позивач є власником квартири, на яку накладений на арешт. Це обтяження є діючим і обмежує права позивача на реалізацію права розпорядження своїм нерухомим майном.Тому захист прав позивача може відбутись на даний час лише на підставі судового рішення про зняття арешту з майна. Отже, позовні вимоги позивача підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved