Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

30.08.2024 (згідно штампу на поштовому конверті) представник позивача звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з останньої заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №26015-04/2024 в розмірі 40090,50 грн, яка складається із 15000 грн заборгованості по простроченому кредиту, 453 грн заборгованості по відсоткам, 16987,50 грн заборгованості по простроченим відсоткам, 7550 заборгованості по штрафам, та стягнути судовий збір у розмірі 3028 грн та 5500 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначено, що 20.04.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №26015-04/2024, відповідно до умов якого, позивач надає відповідачу фінансовий кредит в розмірі 15100 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надано строком на 120 днів, в останній день вказаного строку, тобто 17.08.2024, клієнт зобов`язаний погасити наданий кредит. Денна процентна ставка 1,50% та застосовується у межах строку кредитування. Позивач виконав зобов`язання передбачені вказаним договором, надавши грошові кошти відповідачу, остання свої зобов`язання належним чином не виконувала, за весь період дії договору сплачено один платіж в розмірі 5662,50 грн, у зв`язку з чим станом на 30.07.2024 у відповідача виникла заборгованість у розмірі 40090,50 грн, наслідком чого є звернення позивача з даною позовною заявою до суду ( а.с. 1-5). 11.09.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано судді Кіндратишин Л.Р. 12.09.2024 - відкрито провадження, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. 18.10.2024 представник відповідача, адвокат Усенко А.В., через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі, у яких зазначив, що до матеріалів справи не долучено акцепту позичальника та оферти ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» щодо укладання договору, крім того будь-яких доказів які б свідчило про волевиявлення прийняття (акцепту) пропозицію (оферту) щодо укладення договору про надання фінансового кредиту №26015-04/2024 саме відповідачем, в даному випаду відсутні. ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» не надало суду жодних доказів на підтвердження проведення ідентифікації [PERSON] при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Одночасно з цим слід зазначити, що [PERSON] не підписувала та не укладала договір про надання фінансового кредиту №26015-04/2024. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази отримання відповідачем коштів згідно договору. В матеріалах справи, наявна довідка Вих. №3426_240828135830 від 28.08.2024, однак цей документ не є належним доказом отримання відповідачем коштів, з довідки неможливо встановити на яку саме платіжну карту були зараховані кошти, чи належить вказана картка відповідачеві, що виключає можливість встановлення обставин про отримання відповідачем від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» вказаної суми коштів. Одночасно з цим, в матеріалах справах наявна квитанція про сплату №377657722 від 20.04.2024 про зарахування 15100 грн на картку [NUMBER] , в квитанції вказано реквізити одержувача ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» Код ЄДРПОУ 44022416, IBAN: [NUMBER] , Банк: АТ «ПУМБ». Також, зазначив, що попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс в очікує у зв`язку із розглядом справи складає : 4000 грн за підготовку додаткових пояснень та очікує понести у зв`язку із розглядом справи 5000 грн - участь адвоката у судових засіданнях. Надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не визнаються Відповідачем, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують, укладення договору з Відповідачем, отримання коштів та розмір заборгованості перед позивачем за вказаним договором. Просив у задоволення позову відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати ( а.с. 58-66). 12.11.2024 представником позивача, адвокат Шишка Ю.О., через систему «Електронний суд» подала додаткові пояснення у справі, у яких зазначила, що відповідач не використав своє право щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку і строки передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, однак стороною відповідача 18.10.2024 були подані додаткові пояснення у справі. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне, проте, попередньо дозволу на подання «Додаткових пояснень у справі» від 18.10.2024 р. відповідачу судом надано не було. Таким чином, «додаткові пояснення у справі» від 18.10.2024 відповідача підлягають залишенню без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК, в зв`язку із закінченням строку на їх подання. Щодо укладання вказаного договору зазначила, що, у Заявці клієнт зобов`язаний вказати повні, точні і достовірні особисті дані відповідно до ідентифікаційних документів Клієнта, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту Клієнт (п. 2.7. Договору про надання фінансового кредиту). Зокрема, на виконання п. 2.7. вищевказаного договору Відповідачем в п.п. 1-17 Заявки (міститься в матеріалах справи) власноручно зазначено персональні дані для прийняття рішення Позивачем про надання кредиту. Натискаючи кнопку «Погоджуюсь» відповідач погодилася (підписала) та надала запевнення, згоду: що всі його персональні дані, які містяться у цій заявці, є правильно викладеними та достовірними. Також 14.05.2024 було здійснено перерахунок коштів в розмірі 5662,50 грн оплати за кредитним договором 26015-04/2024 від 20.04.2024, тобто не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Крім того, стороною відповідача не надано жодних доказів щодо спростування інформації про отримання грошових коштів в розмірі 15 100 грн на банківську картку № [NUMBER] - 74xx - xxxx - 1356, зазначену останньою під час заповнення Заявки та укладення Договору про надання фінансового кредиту, та відповідачем не оспорюється факт, що банківська картка № [NUMBER] - 74xx - xxxx - 1356 відкрита саме на ім`я [PERSON] . Просила задовольнити позовну заяву у повному обсязі ( а.с. 90-97). 09.01.2025 ухвалою суду витребувано докази ( а.с. 121-123). Представник позивача, адвокат Шишка Ю.О., у судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила її задоволити. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомленні про дату і час судового засідання. Причин своєї неявки не повідомили. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. 20.04.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №26015-04/2024, відповідно до умов якого, позивач надає відповідачу фінансовий кредит в розмірі 15100 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором ( п. 1.1.). Відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, мета отримання кредиту - власні потреби клієнта, кредит надається строком на 120 днів, дата надання кредиту 20.04.2024, клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування, дата погашення кредиту 17.08.23024. Тип процентної ставки фіксована ( п. 1.4.), денна процентна ставка становить - 1,50% та застосовується у межах строку кредитування, денна процентна ставка розрахована за формулою: ДПС=(ЗВСК/ЗРК)/t*100%, де ДПС - денна процентна ставка, ЗВСК - загальні витрати за кредитом ( сума всіх нарахувань згідно Графіку платежів), ЗРК - загальний розмір кредиту, t - строк кредитування у днях ( п. 1.4.1.). Відповідно до п. 1.6. кредит надається клієнту в безготівковій формі на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Згідно з графіком платежів, який є додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №26015-04/2024 від 20.04.2024 загальна вартість кредиту становить 42280 грн, реальна річна процентна ставка 11188,14 %, проценти за користування кредитом - 27180 грн. Договір укладено у електронній формі та підписано [PERSON] електронним підписом [NUMBER] ( а.с. 6-9). Про вказане також свідчить паспорт споживчого кредиту ( а.с. 12-13). Відповідно до листа №3426_240828135830 від 28.08.2024 ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», 20.04.2024 на картку № [NUMBER] було зараховано платіж у сумі 15100 грн ( а.с. 14). Згідно з квитанцією про сплату №377657722 від 20.04.2024 ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», картка платника : [NUMBER] , призначення платежу зарахування 15100 грн на картку [NUMBER] ( а.с. 15). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором 26015-04/2024 від 20.04.2024 станом на 30.07.2024 загальна сума заборгованості становить 40090,50 грн, та складається із 15000 грн заборгованості по простроченому кредиту, 453 грн заборгованості по відсоткам, 16987,50 грн заборгованості по простроченим відсоткам, 7550 заборгованості по штрафам, 14.05.2024 здійснено оплату по відсоткам у сумі 5662,50 грн ( а.с. 16). Згідно з повідомленням про повернення кредиту ( досудова вимога), 03.08.2024 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надіслало [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту за договором договір про надання фінансового кредиту №26015-04/2024 від 20.04.2024 та сплату всіх нарахованих процентів за користування кредитом, неустойку у вигляді пені, у розмірі 40091 грн ( а.с. 18). У листі ТОВ «ПЕЙТУК УКРАЇНА» №20241025-184 від 25.10.2024, зазначено, що між ТОВ «ПЕЙТУК УКРАЇНА» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» було укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №0902-2 від 09.02.2024, відповідно до якого з платіжної карти споживача на рахунок ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" : 14.05.2024 на суму 5662,50 грн; призначення платежу погашення кредиту від споживача відповідно укладеного договору, маска картки [NUMBER] ( а.с. 81). Відповідно до квитанції №df7759cb-1b2d-43f8-800a-372ac4a6cdc1 від 14.05.2024 ТОВ «ПЕЙТУК УКРАЇНА», здійснено платіж на суму 5662,50 грн, призначення платежу оплата кредиту відповідно до договору кредитування №26015-04/2024 від 20.04.2024 ( а.с. 82). Згідно з інформацією АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-250113/4145-БТ від 21.01.2025, наданої на виконання ухвали суду, на ім`я [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» емітовано картку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій з 19.04.2024 по 21.04.2024: [NUMBER] . У виписці за договором №б/н за період 19.04.2024 - 21.04.2024, наданої АТ КБ «ПриватБанк», вказано, що 20.04.2024 на карту [PERSON] , надійшло 15100 грн., деталі операції IPAY_CREDIT_MC1, Banderu 9 ( а.с. 129-130). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, з договору та його додатків вбачається, що між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають чинному законодавству. Так, відповідач через особистий кабінет на вебсайті Позивача (https://starfin.com.ua) подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого позивачем було надіслано за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді SMS- коду, який Відповідач використав дію в підтвердження підписання Договору про надання фінансового кредиту. У Розділі 8 Договору про надання фінансового кредиту «Реквізити та підписи сторін» та додатках до нього зазначено електронний підпис фізичної особи Відповідача: W3690. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 року у справі №132/1006/19 (провадження №61-1602св20), від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01.11.2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21), від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20 (провадження №61-16059св21), від 08.08.2022 року у справі №234/7298/20 (провадження №61-2902св21), що враховується судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав відповідачу грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК України, було укладено. За правилами, встановленими статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до умов кредитного договору про надання фінансового кредиту денна процентна ставка становить 1,50% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.4.1. цього Договору. Таким чином, суд вважає правомірним нарахування процентів за користування кредитом в межах строку дії кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, суд не погоджується із нарахуванням заборгованості по штрафам в сумі 7550 грн. за договором №26015-04/2024 від 20.04.2024 з огляду на таке. У зв`язку з військовою агресією рф проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і наразі триває. . Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також цією нормою установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи наведене, заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №26015-04/2024 від 20.04.2024 становить 32440,50 грн., з яких: 15000 грн.- заборгованість по простроченому кредиту; 453 грн. - заборгованість по відсоткам; 16987,50 грн.- заборгованість по простроченим відсоткам. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд, зважаючи на позиції сторін щодо цього питання, дійшов такого висновку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 5500 гривень витрат на професійну правничу допомогу в рамках договору про надання правничої допомоги укладеного між Адвокатським об`єднанням «КН ПЕРШИЙ ЮРИДИЧНИЙ ОФІС» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» від 17.07.2024, які і заявив до стягнення з відповідача. На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази: Договір про надання правничої допомоги від 17.07.2024 (а.с. 20-22); додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 17.07.2024 - реєстр ( позичальників/боржників) ( а.с. 23), ордер серії АА №1485091 від 16.09.2024 ( а.с. 37). Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. У частині 1 статті 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 5500 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правничої допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг. Враховуючи характер виконаної адвокатським об`єднанням роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, частковість задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн. Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 2450 грн. На підставі та

Outcome: approved