Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

20.12.2024 року позивач [PERSON] в особі\~представника \~ [PERSON] звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з даним позовом, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №71692, вчинений 12.07.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчук Володимиром Вікторовичем. Стягнути з ТОВ «Свеа Фінанс» на її користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 3540, 29 грн. Стягнути з ТОВ «Свеа Фінанс» на її користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 12.07.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис № 1692 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Росвен Інвест\~України» заборгованості в розмірі 24 266,16 грн. Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за кредитним договором №013-07526-150512 від 15.05.2012 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест України». Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариства з обмеженою відповідальність «Росвен Інвест\~України» змінило назву на Товариства з обмеженою відповідальність «Свеа Фінанс». Наданий відповідачем нотаріусу примірник кредитного договору №013-07526-150512 від 15.05.2012 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] не був посвідчений нотаріально, тобто приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис №1692. 09.08.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяною Леонідівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59747234 про примусове виконання виконавчого напису №1692 від 12.07.2019 року. Згідно відповіді приватного виконавця Павелків Т.Л. від 10.12.2024 року на виконання виконавчого напису №1692 від 12.07.2019 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження №59747234 від 09.08.2019 року, з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа\~Фінанс» в рахунок погашення заборгованості утримано 3 540,29 грн. У зв`язку з вищезазначеним, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 20.12.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Відзиву від відповідача до суду не надходило. Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явились. Представник позивача Калінін С.К. надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без участі сторони позивача. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час, день та місце судового засідання був повідомлений належним чином, відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчук В.В. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час, день та місце судового засідання був повідомлений належним чином, відповідно до норм ЦПК України. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про час, день та місце судового засідання була повідомлена належним чином, відповідно до норм ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 12.07.2019 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинив виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №1692 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №013-07526-150512 від 15.05.2012 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», на користь ТОВ «Росвен Інвест України», як правонаступника ПАТ «Дельта Банк», заборгованості в розмірі 24 266,16 грн. В подальшому, на підставі заяви ТОВ «Росвен\~Інвест України» про примусове виконання виконавчого напису №1692, 09.08.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяною Леонідівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59747234 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест України» заборгованості в розмірі 24 266,16 грн. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариства з обмеженою відповідальність «Росвен Інвест\~України» змінило назву на Товариства з обмеженою відповідальність «Свеа Фінанс». Згідно відповіді приватного виконавця Павелків Т.Л. від 10.12.2024 року на виконання виконавчого напису №1692 від 12.07.2019 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження №59747234 від 09.08.2019 року, з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа\~Фінанс» в рахунок погашення заборгованості утримано 3 540,29 грн. За приписами ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Іншим актом законодавства, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у МЮ України 22.02.2012 року за №282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, що передбачено п.\~19 ст.\~34 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно згаданої норми, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, що підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки. Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Підпунктом 3.2 п. 3 гл. 16 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Порядок). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (пп. 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається зі спірного виконавчого напису, приватний нотаріус вчинив нотаріальну дію, відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, з огляду на що, суд зазначає наступне. Так, вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, згадана постанова, відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Зокрема, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2.\~Кредитні\~договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для\~одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Нормативно - правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова КМУ № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014 року, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №\~826/20084/14. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.07.2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №\~1172 в редакції від 29.11.2001 року, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п.\~2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29.01.2019 року. За умовами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у своїй постанові від 15.04.2020 року в справі №554/6777/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Так, з матеріалів справи не вбачається, що кредитний договір №013-07526-150512 від 15.05.2012 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», посвідчений нотаріально, водночас, відповідач не довів подання нотаріально посвідченого кредитного договору при вчиненні спірного виконавчого напису нотаріусом. Разом з тим, обов`язковою вимогою для видачі виконавчого напису є наявність нотаріально посвідченого кредитного договору, який в даному випадку відсутній. Відповідно до ч.\~3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Спосіб захисту щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відповідає положенню ст. 16 ЦК України, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Порушене саме відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку, адже справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом (постанова\~Верховного\~Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 200/3452/17). За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді , коли підстава , на якій воно було набуте , згодом відпала. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що повністю підлягають задоволенню. Відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач в особі представника просить суд стягнути з відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 5500 грн. На підтвердження розміру витрат на оплату професійної правничої допомоги представником позивача надано до суду: - копію договору № б/н/24 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 03.12.2024 року, який укладений між позивачем та адвокатським бюро «Калінін і Партнери» в особі керуючого Калініна Сергія Костянтиновича; - скан-копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльність №2212 від 26.06.2018 року на ім`я Калініна С.К.; - скан-копію ордеру на надання правничої допомоги Ковальчук Л.М.; - скан-копію рішення Ради адвокатів України №36 від 08.06.2024 року «Про внесення змін до Положення про ордер на надання правничої допомоги та до рішення РАУ №162 від 04.08.2017 року»; - скан-копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 19.12.2024 року; - скан-копію платіжної інструкції №1767590873 від 04.12.2024 року. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи на підтвердження витрат, які позивач понесла на оплату професійної правничої допомоги у цій справі в розмірі 5500,00грн., є належними та достатніми доказами, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказані витрати. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору за позовом, що пов`язаний з порушенням її прав. За таких\~обставин,\~з відповідача\~ТОВ «Свеа\~Фінанс» на користь держави підлягає стягненню: 1211,20 грн. - судового збору за подачу позову, 605,60 грн. судового збору за подачу заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved