Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

[PERSON] 11.10.2024 через систему «Електронний суд» звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] в обґрунтування якої зазначив, що фактичні стосунки з відповідачкою почались у серпні 2020 року, у шлюбі вони не перебували, деякий час проживали однією сім`єю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. [INFO] народилась дитина [PERSON] , батьком дитини у свідоцтві про народження серії [NUMBER] записаний позивач. Оскільки сторони на час народження дитини у шлюбі не перебували, але зважаючи на те, що дитина була народжена під час спільного проживання, позивач був впевнений, що є біологічним батьком дитини, реєстрація дитини проводилась за спільною заявою та він визнав себе батьком. З середини 2023 року стосунки між сторонами почали погіршуватися та з грудня 2023 року вони припинили спільне проживання та спілкування. Згодом [PERSON] повідомила позивача, що дитина [PERSON] народився не від нього, у зв`язку з чим позивач не може бути біологічним батьком дитини. Позивач просить суд виключити [PERSON] з відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] від 02.09.2021 № 740., складеного Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (на теперішній час Четвертий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції); свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.10.2024 відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.12.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 24.12.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом доставки судових повісток до електронного кабінету. До відеоконференції не підключився, на телефонний зв`язок не вийшов, у подальшому подав заяву про підтримання позову та розгляд справи без його участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом доставки судових повісток до електронного кабінету. Представник третьої особи у судове засіданні не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом доставки судових повісток до електронного кабінету. Позивач заяви про згоду на ухвалення заочного рішення не подав, тому суд розглянув справу за відсутністю сторін у загальному порядку. Суд, дослідивши письмові докази, установив таке: згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьком дитини у свідоцтві зазначений [PERSON] (а.с. 24). Предметом спору у цій справі є оспорювання батьківства позивача, який записаний батьком дитини за власною заявою відповідно до статті 126 СК України. Відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до пункту першого статті 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно з статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (ч. 1 ст. 122 СК України). Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду (частина друга статті 125 СК України). Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 126 СК України). Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (ч.ч. 1, 2 ст. 136 СК України). Отже до предмету доказування у подібних справах входить доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (див. наприклад рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russian federation» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Крім того ЄСПЛ у справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) звертав увагу, що хоча найважливіше завдання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) це захист особи від довільних дій державних органів, можуть також існувати позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною «повагою» до приватного чи сімейного життя. Ці позитивні зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя, навіть у сфері міжособистісних стосунків людей (див. справу «Мікулич проти Хорватії» (Mikulic v. Croatia, № 53176/99) та справу «С. Х. та інші проти Австрії» (S.H. and Others v. Austria), № 57813/00). Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (див., наприклад, справу «Келін та інші проти Румунії» (Calin and Others v. Romania), № 25057/11). Аналіз вищенаведених норм міжнародного та національного права дає підстави для висновку, що суд не може допускати свавільного втручання у право дитини на повагу до приватного життя шляхом безпідставних (довільних) змін відомостей про її батьків. У цій справі дитина народилась у 2021 році, коли сторони не перебували у шлюбі між собою, однак відповідно до положень статті 126 СК України подали до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву, на підставі якої позивач був записаний батьком дитини. Під час розгляду справи позивач просив провести молекулярно-генетичну експертизу на підставі біологічних зразків дитини та батьків позивача (бабусі та дідуся дитини), ухвалою суду у задоволенні клопотання відмовлено з підстав неприпустимості проведення експертизи на предмет оспорювання батьківства без біологічних зразків позивача. Інших клопотань позивачем не подано, як і інших доказів для підтвердження або спростування його кровного споріднення із дитиною. Позивач фактично самоусунувся від власного позову, у клопотаннях посилався на свою відсутність на території України. Отже будь-яких доказів, які б підтверджували відсутність кровного споріднення між позивачем та дитиною суду не надано, разом із тим позивач та відповідачка подаючи у 2021 році до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву на підставі якої позивач був записаний батьком дитини мали б зважати на значення своїх дій, їх юридичні наслідки для дитини та неможливість в подальшому довільно, на власний розсуд, змінювати відомості про батька. Крім того, поведінка позивача, який самоусунувся від участі у справі, подав заяву про розгляд справи без його участі, після відмови у задоволенні клопотання про призначення експертизи жодних заяв чи клопотань суду не подав, свідчить про відсутність у нього зацікавленості у результатах розгляду справи. Суд звертає увагу, що кожна дитина має право зростати у стабільному та благополучному середовищі. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захисті піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини). За встановлених обставин суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки відсутність кровного споріднення між позивачем та дитиною не доведена.

Outcome: dismissed