Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

КП "Харківські теплові мережі" 23.12.2021 року звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання в сумі 101816,42 грн., та судовий збір в сумі 2270 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01.03.2012 року по 30.11.2021 року у сумі 93985,08 грн. В зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано 5525,15 грн. інфляційних витрат та 2306,19 грн. 3% річних. 17.12.2024 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Косінцевим К.В. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності, відмовити в задоволенні позовних вимог КП "Харківські теплові мережі" та врахувати стягнуту суму в рамках виконавчого провадження № 785919883 за виконавчим листом № 641/10209/21, який виданий 01.08.2024 року, а саме 54967,30 грн., та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. В обґрунтування заперечень посилається на те, що КП "ХТМ" звернулись до суду з позовом, в якому просять стягнути на свою корись з відповідачів заборгованість за період з 01.03.2012 року по 30.11.2021 року в розмірі 101816,42 грн., тобто поза межами строку позовної давності. Також зазначає, що 28.08.2024 відкрито виконавче провадження № 75919883 за виконавчим листом № 641/10209/21, виданим 01.08.2024 року. Ухвалою суду заочне рішення по справі № 641/10209/21 було скасовано. 04.12.2024 року було закінчено виконавче провадження № 75919883 за вищевказаним виконавчим листом. Залишок не стягненої суми заборгованості за виконавчим документом: 46849,12 грн., сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 1703,35 грн. Тобто стягнуто та перераховано КП "ХТМ" 54967,30 грн. 20.01.2025 року представником позивача подано клопотання про зменшення суми витрат на правову допомогу по справі № 641/10209/21, в якому він зазначає про те, що заявлений розмір витрат на надання правничої допомоги занадто завищений, враховуючи велику кількість практики Верховного Суду, сотні рішень судів першої та другої інстанцій, правове обґрунтування спірних правовідносин, вважає, що справа є невеликої складності, що підтверджується розглядом її в спрощеному провадженні. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.01.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2022 року по справі призначено судове засідання. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.05.2023 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» задоволено повністю. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.11.2024 року поновлено строк та прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.11.2024 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.05.2023 року скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Косінцев К.В. в поданому відзиві просить розглянути справу без його участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надаються КП "Харківські теплові мережі". Відповідно до відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання та підігріву води по особовому рахунку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.03.2012 року по 30.11.2021 року заборгованість за надані послуги складає 93985,08грн. В зв`язку з наявністю заборгованості позивачем за період з 12.2018 по 11.2021 року нараховано інфляційні витрати у сумі 5525,15грн. та 3% річних у сумі 7831,34грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Приватним виконавцем Ярмоленко О.В. 28.08.2024 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 75919883 з примусового виконання виконавчого листа № 641/10209/21 від 01.08.2024 року про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП "ХТМ" заборгованість за оплату послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за період з 01.03.2012 року по 30.11.2021 року у розмірі 101816,42 грн. 04.12.2024 року приватним виконавцем Ярмоленко О.В. прийнято постанову, якою закінчено виконавче провадження ВП № 75919883, з якої також встановлено, що залишок не стягнутої суми за виконавчим документом складає 46849,12 грн.; сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 1703,35 грн. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». У відповідності до\~статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем за період з 01.03.2012 року по 30.11.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 93985,08 грн. Розмір заборгованості підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем нараховано 5525,15 грн. інфляційних втрат та 2306,19 грн. 3% річних від простроченої суми. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, про що зазначено у відзиві. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою\~статті 267 ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої\~статті 261 ЦК України\~при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Враховуючи, що з 02.04.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги з 02.04.2017 року заявлені в межах строку позовної давності. При цьому, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період до 02.04.2017 р. задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь КП "Харківські теплові мережі" заборгованості за оплату послуг з опалення та постачання гарячої води за період з 02.04.2017 року по 30.11.2021 року в розмірі 75791,61 грн., а також 5525,15 грн. інфляційних втрат та 2306,19 грн. 3% річних, а разом у сумі 83622,95 грн. Щодо доводів представника відповідача про необхідність врахування грошових коштів в розмірі 54967,30 грн., стягнутих в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 641/10209/21 від 01.08.2024 року, то суд зазначає про те, що вказана сума стягнута з відповідачів на підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.05.2023 року, яке в подальшому за заявою відповідача було скасовано. З огляду на вказане відповідачі не позбавлені можливості звернутися з відповідною заявою до суду для вирішення питання про поворот виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.05.2023 року або до КП "Харківські теплові мережі" для зарахування грошових коштів, стягнутих у примусовому порядку на виконання заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.05.2023 року, в рахунок суми боргу, стягнутої за цим рішенням. За відсутності вказаних заяв відповідачів (відповідача, з якого фактично стягнуті кошти в межах виконавчого провадження) на теперішній час у суду при ухваленні рішення відсутні підстави для врахування коштів, стягнутих по виконавчому провадженню № 75919883. Таким чином, позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом КП "Харківські теплові мережі" сплачено 2270 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується квитанцією № 21202 від 14.12.2021 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, частка позовних вимог складає 82,13%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1864,35 грн. (2270грн.*82,13/100) підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача. При цьому, суд враховує, що відповідно до довідки до акта огляду МСЕК №326361 [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи безстроково, а тому відповідно до Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В обґрунтування розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: 1. Договір про надання правничої допомоги від 18.11.2024 року, укладений між адвокатом Косінцевим К.В. та [PERSON] ; 2. Додаток до договору про надання правової допомоги від 18.11.2024 року, підписаний сторонами 12.12.2024 року, згідно якого сторони домовились про те, що вартість послуг (гонорар) адвоката становить 10000 грн.; 3. Детальний опис робіт за надану правову допомогу від 16.12.2024 року, згідно якого адвокатом Косінцевим К.В, надано наступні послуги: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин - вартістю 1000 грн: правовий аналіз матеріалів справи та узгодження правової позиції клієнтом - вартістю 1000 грн: підготовка процесуальних документів, складання заяви про перегляд заочного рішення - вартістю 4000 грн.; складання відзиву на позовну заяву - вартістю 4000 грн. 4. Акт про прийняття-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 18.11.2024 року, підписаний сторонами 16.12.2024 року, згідно якого адвокат надав клієнту юридичні послуги відповідно до детального опису робіт від 16.12.2024 року, а замовник прийняв надані послуги. Вартість наданих послуг становить 10000 грн. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial