Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом,\~в якому\~просить:\~визнати незаконним\~та скасувати\~наказ Головного\~управління Держгеокадастру\~в Харківській\~області №\~3056-СГ\~від 20\~березня 2017\~року про\~надання дозволу\~на розроблення\~проекту землеустрою\~щодо відведення\~у власність\~ [PERSON] \~земельної ділянки,\~площею 2,0000\~га,\~в тому\~числі рілля\~площею 2,0000 га кадастровий\~номер 6320888300:01:000:0257\~із земель\~сільськогосподарського призначення\~державної власності\~для ведення\~особистого селянського\~господарства,\~розташовану за\~межами населених\~пунктів на\~території Ульянівської\~сільської ради\~Богодухівського району\~Харківської області; визнати незаконним\~та скасувати\~наказ Головного\~управління Держгеокадастру\~в Харківській\~області №\~19793-СГ\~від 18\~жовтня 2017\~року про\~затвердження проекту\~землеустрою та\~надання у\~власність [PERSON] \~земельної ділянки,\~площею 2,0000\~га,\~в тому\~числі рілля\~площею 2,0000\~га кадастровий\~номер 6320888300:01:000:0257\~із земель\~сільськогосподарського призначення\~державної власності\~для ведення\~особистого селянського\~господарства,\~розташовану за\~межами населених\~пунктів на\~території Ульянівської\~сільської ради\~Богодухівського району\~Харківської області;\~скасувати державну\~реєстрацію права\~власності на\~земельну ділянку,\~площею 2,0000\~га,\~кадастровий номер\~6320888300:01:000:0257,\~розташовану за\~межами населених\~пунктів на\~території Ульянівської\~сільської ради\~Богодухівського району\~Харківської області,\~за [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку, площею 2,0000 га та вартістю 478 550 грн., кадастровий номер 6320888300:01:000:0257, розташовану за межами населених пунктів на території Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, шляхом складення акту прийому-передачі землі; стягнути судовий збір. Свої вимоги позивач мотивує тим, що прокуратурою вивчено питання законності надання земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення на території Богодухівського району Харківської області, в результаті чого встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №3056-СГ від 20 березня 20217 року [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області.У подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №19793-СГ від 18 жовтня 2017 року затверджено проект землеустрою та надано [PERSON] у власність земельну ділянку загальною площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га (кадастровий номер 6320888300:01:000:0257) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області. Відомості про право власності [PERSON] на вищевказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державним реєстратором Павлівської сільської ради Богодухівського району Харківської області Заяц М.М. 07 грудня 2017 року за №38571556. Відповідно до висновку спеціаліста ПП «Перспектива-Земля», вартість спірної земельної ділянки з кадастровим номером 6320888300:01:000:0257, складає 478 550 грн. Вищевказані накази Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №3056-СГ від 20 березня 2017 року та № 19793-СГ від 18 жовтня 2017 року підлягають визнанню незаконними та скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України (в редакції, що діяла на час спірних відносин) громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Водночас,\~під час\~опрацювання інформації,\~розміщеної у\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстрі прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Держаному реєстрі\~Іпотек,\~Єдиному реєстрі\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна,\~встановлено,\~що [PERSON] \~на підставі\~свідоцтва про\~право власності\~на нерухоме\~майно індексний\~номер:\~32169120,\~виданого 13\~січня 2015\~року,\~зареєстровано в\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно про\~реєстрацію права\~власності державним\~реєстратором Павлівської\~сільської ради\~Богодухівського району\~Харківської області\~Заяц М.М.\~13\~січня 2015\~року за\~№ 18592869\~право власності\~на земельну\~ділянку площею\~0,51\~га державної\~власності сільського\~господарського призначення\~для ведення\~особистого селянського\~господарства,\~розташовану за\~межами населених\~пунктів на\~території Ульянівської\~сільської ради\~Богодухівського району\~Харківської області. Зазначене підтверджує, що [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки вдруге використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Таким чином,\~всупереч вимог\~ст.ст.\~116,\~118,\~121\~Земельного кодексу\~України,\~ [PERSON] \~при зверненні\~до ГУ\~Держгеокадастру в\~Харківській області\~із заявою\~не повідомив,\~що вже\~скористався своїм\~правом на\~безоплатну приватизацію\~земельної ділянки\~для ведення\~особистого селянського\~господарства. Отже,\~земельна ділянка\~площею 2,0000\~га,\~в тому\~числі рілля\~площею 2,0000 га кадастровий\~номер 6320888300:01:000:0257\~сільськогосподарського призначення\~державної власності\~для ведення\~особистого селянського\~господарства,\~розташована за\~межами населених\~пунктів на\~території Ульянівської\~сільської ради\~Богодухівського району\~Харківської області,\~вибула із\~державної власності\~внаслідок незаконного\~використання [PERSON] \~права на\~повторну безоплатну\~приватизацію земельних\~ділянок одного\~виду використання,\~тобто поза\~волею власника\~цих земельних\~ділянок -\~держави в\~особі Головного\~управління Держгеокадастру\~в Харківській\~області. Обраний спосіб захисту в даному випадку спрямований на поновлення порушених прав, оскільки при визнанні факту відсутності у [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, підлягає поновленню право Головного управління Держгеокадастру в Харківській області. Таким чином, у судовому порядку вказані накази ГУ Держгеокадастру в Харківській області підлягають визнанню незаконним та скасуванню. Також,\~у відповідності\~до ст.\~26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень»,\~записи до\~Державного реєстру\~прав вносяться\~на підставі\~прийнятого рішення\~про державну\~реєстрацію прав\~та їх\~обтяжень.\~У разі\~скасування згідно\~рішення суду\~документів,\~на підставі\~яких проведено\~державну реєстрацію\~прав,\~до Державного\~реєстру прав\~вноситься запис\~про скасування\~державної реєстрації\~прав. Отже, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області допустило порушення вимог закону під час прийняття спірних наказів, а тому вони повинні бути визнані незаконними, скасувавши державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] . Звернення прокурора\~до суду,\~спрямоване на\~задоволення суспільної\~потреби у\~відновленні законності\~при вирішенні\~суспільно значимого\~питання додержання\~законності передачі\~земельних ділянок\~державної форми\~власності,\~яке проведене\~з грубим\~порушенням вимог\~чинного законодавства. Окрім того,\~суспільний інтерес,\~який полягає\~у поверненні\~у розпорядження\~держави земельної\~ділянки,\~що є\~умовою реалізації\~функцій держави\~з забезпечення\~громадян правом\~власності на\~земельні ділянки,\~забезпечення рівності\~можливостей всіх\~громадян використати\~своє право\~на землю,\~явно переважає\~приватний інтерес\~у неправомірному\~отриманні [PERSON] \~спірної земельної\~ділянки,\~який свідомо\~порушуючи закон\~набув право\~власності на\~неї. Отже, в основі інтересу держави (національного, суспільного інтересу) лежить потреба у здійсненні дій, спрямованих на охорону землі як національного багатства. У даному випадку порушення інтересу держави (національного, суспільного інтересу) відбулося через те, що [PERSON] , зловживаючи своїми правами набув спірну земельну ділянку у власність внаслідок вчинення неправомірних дій, а саме не повідомив ГУ Держгеокадастру у Харківській області про те, що раніше скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для аналогічних потреб, отримав незаконні переваги порівняно з іншими громадянами, чим порушено суспільний інтерес та законність у цій сфері, оскільки кожен громадянин має право лише одноразово використати своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для певної категорії потреб. Оспорювані накази\~видано,\~Головним управлінням\~Держгеокадастру у\~Харківській області. Відповідно до\~п.\~1\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~«Про оптимізацію\~системи центральних\~органів виконавчої\~влади» від\~10.09.2014\~№442\~утворено Державну\~службу України\~з питань\~геодезії,\~картографії та\~кадастру,\~реорганізувавши Державне\~агентство земельних\~ресурсів України,\~шляхом перетворення. Положення про\~Головне управління\~Держгеокадастру у\~Харківській області\~затверджене наказом\~Державної служби\~України з\~питань геодезії,\~картографії та\~кадастру від\~03\~березня 2015\~року №21. Згідно п.п. 13 п. 4 Положення вказане управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Харківської області. Таким чином, враховуючи факт, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області є відповідачем у справі, а одна й та сама особа (орган) не може бути одночасно позивачем і відповідачем за цим же позовом, оскільки це суперечить нормам цивільного законодавства, у спірних правовідносинах відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції (згідно ст. 122 Земельного кодексу України орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, тобто відповідач), у зв`язку з чим звертаючись із даним позовом прокурор набуває статусу позивача. Відсутність органу державної влади, уповноваженого реагувати на порушення закону у сфері розпорядження земельними ділянками державної форми власності, у відповідності до вимог ст. 131-1 Конституції України, покладає на органи прокуратури обов`язок представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, шляхом пред`явлення та підтримання у суді відповідного позову. \~ \~ \~ \~Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 11 березня 2020 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 16 листопада 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] \~адвоката Колєсніка І.А., про залишення без розгляду даного позову . Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 01 лютого 2021 року, було зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням по кримінальній справі №613/951/19 відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 190 КК України. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 23 листопада 2023 року , провадження у даній справі було поновлено . Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 27 травня 2024 року до участі у справі було залучено Богодухівську окружну прокуратуру Харківської області, як правонаступника первісного позивача замість Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 21 серпня 2024 року закрито підготовче засідання у даній справі та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач, представник Богодухівської окружної прокуратури Мітронов М.І. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, оскільки Харківська міська територіальна громада, на території якої знаходиться Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, включена до Переліку територій , на яких ведуться (велися) бойові дії ( території можливих бойових дій) , тому представник, як учасник судового процесу, на даний час позбавлений можливості прийняти участь у судовому засідання. Згідно раніше наданого до суду відзиву, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області проти задоволення позову заперечувало. Представником зазначено, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області позовні вимоги вважає необгрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 121 Конституції України представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом, покладається на прокуратуру. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», якою регулюється представництвом прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді, визначено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Згідно ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень шодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області , відповідно до покладених на нього завдань, зокрема здійснює розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності за межами населених пунктів Харківської області відноситься до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Прокурором безпідставно не визначено орган , за захистом охоронюваних прав та інтересів якого він звернувся. 06 березня 2017 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держкомзему в Харківській області із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами Ульнівської сільської ради Богодухівського району Харківської області. При цьому останній вказав, що не скористався своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для вказаного виду використань. Підставою відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Розглянувши вказану заяву [PERSON] та враховуючи те, що підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, передбачених ст. 118 Земельного кодексу України були відсутні, Головним управлінням було прийнято наказ від 20 березня 2017 року №3956-СГ про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва орієнтовною площею 2,0000 га яка розташована за межами населених пунктів Улянівської сільської ради на території Богодухівського району Харківської області. Окрім того зазначив, що 10 жовтня 2017 року до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся [PERSON] із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із кадастровим номером 6320888300:01:000:0257 площею 2.0000 га, що розташована за межами населеного пункту на території Улянівської сільської ради Богодухівського району, для ведення особистого селянського господарства та передати її у приватну власність. До вказаної заяви гр. [PERSON] додав проект землеустрою, що був розроблений та погоджений у встановленому порядку, витяг з Державного земельного кадастру про державну реєстрацію земельної ділянки. Головне управління Держгеокадастру у Харківській області розглянуло вищевказане звернення [PERSON] та додані до нього документи та за наслідками цього винесло наказ № 19793-СГ від 18 жовтня 2017 року про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки із кадастровим номером 6320888300:01:000:0257 площею 2,0000 га, що розташована за межами населеного пункту на території Улянівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства [PERSON] у приватну власність. Щодо посилання позивача на те, що [PERSON] вже використав своє право на приватизацію земельної ділянки для ведення садівництва, слід зазначити, що відповідно до відповідно до ст. 118, 122 Земельного кодексу України не передбачено обов`язків Головного управління перевіряти факти раніше здійсненої приватизації земельних ділянок громадянами за певним видом використання. Просив при ухваленні рішення врахувати позицію Головного управління Держгеокадастру у Харківській області. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] адвокат Колєснік І.А. надав до суду заяву в якій повідомив, що він не може прийняти участі у справі у зв`язку із зайнятістю в інших справах, при цьому зазначив, що він бажає прийняти участь у справі на стадії дослідження доказів та судових дебатів . Суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутність відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] , з тих підстав, що справа тривалий час перебуває в провадженні суду, з 18 лютого 2020 року. Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки … мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судуом порушених прав особи, оскільки будь яке зволікання може негативно відобразитись на правах, які підлягають захисту. Для встановлення розумності строку розгляду конкретної справи, Європейський Суд звертає увагу на : складність справи, поведінку учасників судового розгляду, поведінку судових та інших державних органів, важливість предмету розгляду для заявника. Довга тривалість розгляду справи може бути визнана розумною, якщо сама справа є складною як з фактичного так і правового боку. Як зазначено вище, справа перебуває в провадження суду майже п`ять років, з яких майже три роки провадження по ній було зупинено. Після поновлення провадження від представника відповідача адвоката Колєсніка І.А. неодноразово надходили заяви про відкладення розгляду справи, а саме: 14 січня 2024 року, 08 лютого 2024 року, 12 березня 2024 року, 09 квітня 2024 року, 19 вересня 2024 року, 28 жовтня 2024 року, що розцінюється судом, як навмисне затягування розгляду справи. Крім того, суд звертає увагу, що представником відповідача в підготовчому судовому засіданні було заявлено клопотання про виклик в судове засідання в якості свідка [PERSON] , яке судом задоволено. Свідок неодноразово викликалась до суду, що підтверджується поштовими повідомленнями, але в судові засідання не з`являлась. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Ані відповідач [PERSON] , ані його представник адвокат Колєснік І.А. в судове засідання не з`явились, та не забезпечили явку в судове засідання заявленного представником свідка. Суд не може вчиняти активних дій для забезпечення явки свідка, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності та неупередженості суду, відображеній, зокрема, у п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, що узгоджується з постановою КЦС ВС від 14 вересня 2023 року у справі №465/4873/20. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності в судовому засіданні сторін та їх представників. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи в їх сукупності приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення згоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 2 ст.\~15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] , через свого представника за дорученням [PERSON] , 06 березня 2017 року звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру у Харківській області з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення , яка розташована за межами населених пунктів на території Ульянівської сільського ради Богодухівського району Харківської області та передати її у власність. Своїм правом на отримання земельної ділянки безоплатно у власність, для ведення особистого селянського господарства в межах норм, визначених статтю 121 Земельного кодексу України, не скористався (т.1 а.с. 8). Згідно з копією наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області №3956-СГ від 20 березня 2017 року « Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства ( т.1 а.с. 11) Відповідно до копії наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області №19793-СГ від 18 жовтня 2017 року « Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність» , затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 6320888300:01:000:0257 із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства розташовану за межами населених пунктів на території Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області ( т.1 а.с. 12-13). Згідно з копією висновку спеціаліста ПП «Перспектива-Земля», вартість спірної земельної ділянки з кадастровим номером 6320888300:01:000:0257, складає 478 550 грн. ( т. 1 а.с. 14). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 07 грудня 2017 року, реєстраційний номер 1429935863208, земельна ділянка з кадастровим номером 6320888300:01:000:0257, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Харківської області Богодухівського району Ульянівської сільської ради, 05 грудня 2017 року зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] , на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №19793-СГ від 18 жовтня 2017 року « Про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність», що також підтверджується і інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ( т. 1 а.с. 16, 21-24). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] звернувся із заявою до голови Богодухівської РДА з проханням надати йому у власність земельну дялнку площею 0,51 га ріллі для ведення селянського господарства за рахунок земель запасу на території Ульянівської сільської ради за межами населеного пунку. Земельна ділянка була в постійному користуванні [PERSON] та припинено користування [PERSON] , розпорядження №25 від 29 січня 2009 року ( т. 1 а.с. 10). В подальшому [PERSON] звернувся до Богодухівської РДА із заявою про затвердження технічної документації землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та складання документу, що посвідчує право власності на ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,5100 га ріллі на території Ульянівської сільської ради за межами населеного пункту ( т. 1 а.с. 9). Згідно зі змістом копії довідки Управління Держкомзему у Богодухівському районі Харківської області №1135 від 01 грудня 2010 року, земельній ділянці , виділеній в натурі для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , площею 0,5100 га , розташованій на території Ульянівської сільської ради Богодухівського району, сформовано земельно кадастровий номер 6320888300:01:001:0267 ( т. 1 а.с.31). Відповідно до змісту копії розпорядження Богодухівської районної державної адміністрації №459 від 11 жовтня 2011 року, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо виділення меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для ведення особистих селянських господарств із земель запасу на території Ульянівської сільської ради на межами населеного пункту, зокрема [PERSON] площею ріллі 0,5100 га. Надано, зокрема [PERSON] , у власність земельну ділянку площею 0,5100 га ріллі за рахунок земель господарського призначення із земель запасу на території Ульянівської сільської ради за межами населеного пункту для ведення селянських господарств. [PERSON] замовити державний акт на право на землю та зареєструвати у встановленому чинним законом порядку ( т. 1 а.с. 25-26). Згідно із копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер:32169120 від 13 січня 2015 року, земельна ділянка, що знаходиться на території: Харківської області Богодухівський район Ульянівська сільська рада, кадастровий номер 6320888300:01:001:0267, для ведення особистого селянського господарства, площею 0,51 га. На праві приватної власності належить [PERSON] ( т. 1 а.с. 32). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованої 22 січня 2020 року, актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка кадастровий номер 6320888300:01:001:0267, площею 0,51 га. рілля, зареєстрована відділом Держземаганрства у Богодухівському районі Харківської області 15 жовтня 2013 року, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташована: Харківська область, Богодухівський район, Ульянівська сільська рада, номер запису про право власності : 8369784, дата державної реєстрації 13 січня 2015 року, державний реєстратор Заяц М.М., Богодухівське районне управління юстиції, Харківська область, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії та номер: [NUMBER] , видане 13 січня 2015 року, форма власності приватна, власник [PERSON] ( т.1 а.с. 21-24). Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 20 вересня 2023 року, прийнято відмову прокурора від підтримання державного обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування 01.02.2019 року за №42019221280000014 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Кримінальне провадження №42019221280000014 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України\~у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення ( т. 1 а.с. 212 213). Згідно з постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі за № 6-92цс13, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених Конституцією. Згідно ст.15-1 ЗК України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 14\~Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частиною першою статті 3\~ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно із ч.1 ст.116\~ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч.4 ст.116 ЗК України). Відповідно до ч.1 ст.121\~ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектар. Частиною першою статті 116\~ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3 ст.116\~ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частиною 4 ст.122\~ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Частиною 6 ст. 118 ЗК України, передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Згідно з частинами першою, другою, четвертою, шостою, сьомою, дев`ятою статті 118\~ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проєкту приватизації земель. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122\~цього Кодексу забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122\~цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до статті 121\~ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину у власність для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю). Розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим). Згідно зі статтею 80\~ЗК України право власності на землі державної власності належать державі Україна, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади. Відповідно до ст.125\~ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За таких обставин, реалізація повноважень Головного управління Держгеокадастру у Харківській області має здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, яке забороняє повторне отримання безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства (понад норми приватизації, встановлені Земельним кодексом України). Згідно ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Суд не погоджується із твердженням відповідача - ГУ Держгеокадастру у Харківській області - про те, що він не наділений функціями, повноваженнями та обов`язком перевіряти достовірність інформації про реалізоване право безоплатної приватизації земельних ділянок. Так, відповідно до п. 2 Положення «Про Головне управління Держгеокадастру в області» Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів \~ \~ \~ \~України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями Голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування також цим Положенням. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Основними завданнями Держгеокадастру є , окрема, реалізація державної політики у сфері земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) використання та охорони земель усіх категорій і форм власності (підпункт 1 п. З Положення «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру»). Відповідно до покладених на нього завдань Головне управління, Зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, вносить у встановленому порядку пропозиції щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин (підпункти 13,14п.4 Положення «Про Головне управління Держгеокадастру в області»). Таким чином, реалізація повноважень Головного управління має здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, яке забороняє повторне отримання безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Отже, в даному випадку, на стадії погодження розробленого проекту землеустрою, яке здійснювалось ГУ Держгеокадастру у Харківській області, останнє повинно було перевірити розроблений проект на відповідність вимогам законів, в тому числі ч. 4 ст. 116, п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України, і лише в разі встановлення такої відповідності його погоджувати. Прийняття Головним\~управлінням Держгеокадастру\~у Харківській\~області наказів\~№3956-СГ\~від 20\~березня 2017\~року та\~№19793-СГ\~від 18\~жовтня 2017\~року,\~на підставі\~яких [PERSON] \~ отримав\~у власність\~спірну земельну\~ділянку,\~не може\~оцінюватися як\~реалізація волі\~власника цієї\~земельної ділянки\~-\~держави на вибуття із її володіння. Воля держави як власника земель може виражатися виключно в таких діях органів державної влади, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави. Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної, комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес. Незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересові не відповідає. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не були заборонені законом, зокрема і правочинів. Відповідно до ст. 2 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ( державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності , а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідження судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає ( постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі 910/10987/18). Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15). Отже, земельна ділянка кадастровий номер 6320888300:01:001:0267, площею 0,51 га. зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] 15 жовтня 2013 року, відділом Держземагенства у Богодухівському районі Харківської області, а земельна ділянка кадастровий номер 6320888300:01:000:0257, площею 2 га. зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] 05 грудня 2017 року, державним реєстратором Богодухівського районного управління юстиції. Таким чином, [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки кадастровий номер 6320888300:01:000:0257 (наказ ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 18 жовтня 2017 року №19793-СГ) використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (розпорядження Богодухівської районної державної адміністрації №459 від 11 жовтня 2011 року). Всупереч вимогам ст.ст. 116, 118, 121\~ЗК України [PERSON] при отриманні у власність спірної земельної ділянки не повідомив той факт, що раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області. При цьому, у заяві від 06 березня 2017 року, представник останнього повідомила, що [PERSON] своє право на отримання земельної ділянки в порядку безоплатної приватизації в межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України, не використав. Отже, земельна ділянка площею 2,0000 га кадастровий номер 6320888300:01:000:0257, що знаходиться за межами населеного пункту на території Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, вибула із земель запасу державної власності внаслідок незаконного повторного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, що суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст.\~14\~Конституції України\~та ст. 5 ЗК України. Відтак на підставі ч. 1 статті 21\~ЦК України суд визнає незаконними та скасовує накази Головного управління Держгеокадастру в Харківські області №3956-СГ від 20 березня 2017 року та №19793-СГ від 18 жовтня 2017 року , як такі, що суперечать актам цивільного законодавства і порушують цивільні права або інтереси, і як наслідок скасовує державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 2,000 га, кадастровий номер 6320888300:01:000:0257, розташованої за межами населених пунктів на території Ульянівської сільської ради Богодухівського району Харківської області за [PERSON] . Із змісту висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 вбачається, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений незаконно. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388\~ЦК України\~залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388\~ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такі правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження№ 14-208цс18). Рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). У цій справі, [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 2, 0000 га (кадастровий номер6320888300:01:000:0257) із земель державної власності незаконно, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 19793 від 18.жовтня 2017 року , який прийнятий із порушенням вимог статей 116,121 ЗК України. Як вбачається\~з усталеної\~практики ЄСПЛ\~стаття 1\~Першого протоколу\~до Конвенції\~містить три\~окремі норми:\~перша,\~що виражається\~в першому\~реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту зазначеної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Потрібний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, потрібно застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади чи місцевого самоврядування. Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель сільськогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони цієї категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними. Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом державної влади, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель сільськогосподарського призначення. У даній справі, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не встановлено невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. Відтак, у даній справі, з огляду на характер спірних правовідносин, встановлені обставини та правові норми коли не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, також у зв`язку з тим, що підстави набуття [PERSON] права квласності на земельну ділянку визнані недійсними, вимога про витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння підлягає задоволенню, спірна земельна ділянка підлягає поверненню відповідачем [PERSON] - Державі. При цьому, суд відмовляє у задоволенні вимог в частині зобов`язання повернення у власність держави земельної ділянки, шляхом складення акту прийому передачі землі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1)\~визнання права; 2)\~визнання правочину\~недійсним; 3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право; 4)\~відновлення становища,\~яке існувало\~до порушення; 5)\~примусове виконання\~обов`язку\~в натурі; 6)\~зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8)\~відшкодування збитків\~та інші\~способи відшкодування\~майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, судом визначається спосіб захисту, а не встановлює яким шляхом вирішується спір про право. Суд вважає за необхідне зазначити, що представником позивача не надано до суду доказів, що земельну ділянку кадастровий номер 6320888300:01:000:0257, яка є предметом позову у даній справі передано Богодухівській міській раді, як органу який на даний час здійснює розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення комунальної власності за межами населених пунктів Богодухівського району Харківської області. Крім того, Богодухівська міська рада Харківської області не залучена до участі в розгляді вказаної справи, клопотання про її залучення, учасники судового розгляду не заявляли. Суд відхиляє доводи Головного управління Держгеокадастру у Харківській області стосовно безпідставного не визначення прокуратурою при подачі позову, органу держави, за захистом охоронюваних прав та інтересів якого він звернувся. Відповідно до ст.\~131-1\~Конституції України на органи прокуратурі покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключні: випадках і в порядку, що визначені законом. Одночасно, організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 3 ст.\~23\~Закону України\~«Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Згідно ч.4 ст. 56\~ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави,в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до рішення Конституційного\~суду України\~від 08.04.1999\~№3-рп/9 (п.2, 3 Резолютивної частини): під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», зазначеним у частині другій статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади; під представництвом прокуратурою України інтересів держави в господарському суді за змістом ст.\~131-1\~Конституції України та ст.\~56\~ЦПК України треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Ці дії включають подання прокурором до суду загальної юрисдикції позовної заяви, його участь у розгляді справи за позовною заявою, а також у розгляді судом будь-якої іншої справи за ініціативою прокурора чи за визначенням суду, якщо це необхідно для захисту інтересів держави. Згідно ст.1\~Закону України\~«Про основи\~національної безпеки\~України» до національних інтересів відносяться життєво важливі матеріальні, інтелектуальні і духовні цінності Українського народу як носія суверенітету і єдиного джерела влади в Україні, визначальні потреби суспільства і держави, реалізація яких гарантує державний суверенітет України та її прогресивний розвиток. Суб`єктами забезпечення національної безпеки є також органи прокуратури України. За приписами ст.ст. 13, 14\~Конституції України та ст.\~1\~Земельного кодексу\~України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв`язку з чим захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Отже, в основі інтересу держави (національного, суспільного інтересу) лежить потреба у здійсненні дій, спрямованих на охорону землі як національного багатства. Статтею 19\~Конституції України встановлено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Поряд із цим, інтерес держави (національний, суспільний інтерес) у вказаній сфері суспільних відносин полягає у дотриманні розпорядником та суб`єктом господарювання відповідно конституційних обов`язків здійснювати повноваження щодо реалізації прав на землю Українського народу та користуватися природними об`єктами права власності народу виключне відповідно до вимог Закону. Відповідно до п. 4 ст.\~10\~ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересам суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1, зокрема вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення. Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки шодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. У спірних правовідносинах органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції є Головне управління Держгеокадастру у Харківській області. Проте, як встановлено в судовому засіданні, вказаний орган є стороною спірних правовідносин, сам допустив порушення вимог законодавства, внаслідок чого є відповідачем у даній справі, тобто не здійснює захист інтересів держави відповідно до покладених на нього повноважень, а враховуючи подані заперечення на позовну заяву, здійснювати захист порушених інтересів держави і не збирався. За таких обставин, суд вважає, що прокурором обґрунтовано необхідність захисту інтересів держави, а відтак прокурор є належним позивачем у справі. Окрім того, суспільний інтерес, який полягає у поверненні у розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні [PERSON] спірної земельної ділянки, який свідомо порушуючи закон набув право власності на неї. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у цивільній справі № 587/430/16-ц, провадження № 14-104 цс 19. За приписами ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін; докази подаються сторонами; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (стаття 4 ЦПК України). Відповідно до вимог\~статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Частиною 1,3 ст.\~89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). ЄСПЛ указав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи позивача та відповідачів, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення. Виходячи з наведеного, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки спірна земельна ділянка була передана [PERSON] внаслідок того, що останній при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Харківської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та його затвердження, не повідомив, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства вже скористався, а навпаки зазначив недостовірну інформацію щодо невикористання ним права на безоплатну приватизацію земельних ділянок такого цільового призначення, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Зазначене також відповідає способу захисту, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 13\~484,25 грн. Позивачем заявлено до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області дві вимоги немайнового характеру, тобто стягненню підлягає судовий збір у розмірі 4\~204 грн., а до [PERSON] перша вимога майнового характеру, а друга немайнового характеру, тому з останнього підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 9\~280,25грн. При цьому, суд зазначає, що часткове задоволення вимоги майновового характеру до [PERSON] , по своїй суті, не впливає на розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів.

Outcome: partial