Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

19.11.2024 року позивачка [PERSON] , в особі представника - адвоката Гренджа В.Ю., звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає про те, що [INFO] в селі Синевир Хустського району Закартпатської області, у віці 88 років померла її мати - [PERSON] , 1923 року народження, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За життя, 06.07.2009 року [PERSON] [INFO] залишила заповіт, згідно якого розпорядилася, на випадок своєї смерті передати все своє майно [PERSON] , 1955 року народження. Заповіт посвідчений секретарем Синевирської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області Шпілька О.М. 06.07.2009 року та зареєстрований в книзі нотаріальних дій за №18. Заповіт не змінювався та не скасовувався. Позивачка вказує, що до спадкової маси померлої [PERSON] , 1923 року народження входить наступне майно: житловий будинок з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] що підтверджується випискою з погосподарської книги житлового будинку [ADDRESS] , виданою Сільською радою за №648 від 23.02.2023 року; земельна ділянка загальною площею 0,5318 га, яка належала за життя померлому [INFO] [PERSON] , батьку позивачки, згідно Державного акту серії IV-ЗК № 010527, виданого Синевирською сільською радою 15.02.1997. Спадкоємцем першої черги є [PERSON] , дружина померлого. На час смерті [PERSON] , 1923 року народження, яка померла [INFO] в [ADDRESS] , разом з нею постійно ніхто не проживав та не був зареєстрований, що підтверпджується довідкою №1693 від 02.10.2023 року, виданою виконкомом Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області. Позивачка [PERSON] вказує, що у встановлений законом шестимісячний строк спадщину за заповітом не прийняла, окільки їй не було відомо про заповіт [PERSON] та рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16.08.2023 року (справа №302/512/23), позивачці [PERSON] було визначено додатковий строк на прийняття спадщини за заповітом, тривалістю три місяці. Позивачка [PERSON] прийняла спадщину до майна померлої [PERSON] [INFO] шляхом подання 28.09.2023 року заяви нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом, внаслідок чого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Дунаєвим Ю.М. було заведено спадкову справу № 76/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Позивачка зазначає, що її рідний брат [PERSON] не заперечує щодо прийняття спадщини за заповітом [PERSON] його сестрою [PERSON] . Також позивачка вказує, що інші спадкоємці першої черги за законом, або за заповітом, спадкоємці на обов`язкову частку до майна померлої [INFO] [PERSON] , відсутні. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини, чи про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачка зазначає, що до спадкової маси померлої [INFO] [PERSON] входить нерухоме майно, успадковане за життя [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: житловий будинок з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] , що побудований у 1971 році, та згідно погосподарської книги №8 за 2001-2005 роки, власником вказаного будинку є [PERSON] будинку [ADDRESS] , виданої сільською радою за вих.№ 648 від 23.02.2023 року; земельна ділянка кадастровий номер 2122486900:01:013:0121 урочище «Біля Хати», цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1363 га, яка належала за життя [PERSON] , згідно Державного акту серії IV-ЗК № 010527, виданого Синевирською сільською радою 15.02.1997 року. Померла [PERSON] за життя прийняла спадщину до майна померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , оскльки на день його смерті була зареєстрована та проживала з ним, а тому вважається належним спадкоємцем за законом першої черги, на підставі положень ст.525,526,529,549 ЦК УРСР. [PERSON] , яка проживала на день смерті разом з [PERSON] , доводилася останньому донькою та вона не була заміжня, дітей не мала та померла [INFO] . На час смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та разом з нею були ареєстровані: племіниця [PERSON] із сім`єю та яка є донькою [PERSON] , [INFO] . Незважаючи на ті обставини, що спадкове майно померлої [PERSON] не є спірним, приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєв Ю.М. на заяву представника позивачки Гренджі В.Ю. про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виніс Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, до майна померлої [INFO] [PERSON] : на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку загальною площею 0.35 га, що знаходиться на території Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області, з тих підстав, що на дане спадкове майно відсутні правоустановчі документи та відсутня інформація в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеного вище нерухомого майна, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, та в якому позивачка [PERSON] просить: визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1363 га, кадастровий номер 2122486900:01:013:0121, місце розташування с.Синевир, урочище «Біля хати», цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та судові витрати по справі покласти на позивача. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20.11.2024 відкрито провадження у справі №302/1676/24 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.49-50). Ухвалою суду від 20.11.2024 року витребувано завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , мешкала за адресою [ADDRESS] (а.с.56) Ухвалою суду від 20.12.2024 залучено до участі у справі №302/1676/24 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.109-110). В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] та її представник Гренджа В.Ю. не з`явилися, про день та час його проведення були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду подано 11.02.2025 письмову заяву представника позивача адвоката Гренджа В.Ю., в якій висловлено проханням розглянути справу без її участі та без участі її довірителя [PERSON] , за наявними у справі матеріалами. Заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять позов [PERSON] задовольнити за наведеними у позовній заяві підставами. Представник відповідача Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області в підготовче судове засідання не з`явився, про день та час проведення підготовчого засідання були судом повідомлені своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено, заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог на адресу суду не подано. Проте, до суду подано 26.11.2024 року письмову заяву керівника Синевирської сільської ради, в якій вони просять розглянути справу без участі уповноваженої особи сільської ради, за наявними у даній справі матеріалами, проти заявлених [PERSON] позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно не заперечують, такі підтримують, додаткових заяв, клопотань, доповнень не мають (а.с.58). В підготовче судове засідання третя особа на стороні відповідача [PERSON] не з`явився, про день та час проведення підготовчого засіданя був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду подано 21.01.2025 року письмову заяву третьої особи [PERSON] , в якій він просить розглянути справу без його участі, заявлені [PERSON] позовні вимоги про визнання рава власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] просить задовольнити. У поданій заяві також вказує, що він не претендує на спадкове майно померлої матері та спадщина, яку бажає оформити на своє ім`я [PERSON] , не є спірною (а.с.122). Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). З врахуванням приписів ч.1 ст.198, ч.3 ст.211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи обставину, що відповідач визнав позовні вимоги [PERSON] , заперечень проти їх задоволення не висловив, відзив до суду не подав, третя особа із самостійними вимогами щодо предмету спору до суду не зверталася, і таке визнання відповідачем позовних вимог відповідає Закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Дослідивши у повному обсязі матеріали справи № 302/1676/24, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цієї справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , позивачка у справі, народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , копія якого є в матеріалах справи (а.с.11) та відповідно до вказаного свідоцтва, в графі «батько» зазначено [PERSON] , а в графі «мати» - [PERSON] (а.с.11). Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії № [NUMBER] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] », та копії вказаного свідоцтва є в матеріалах справи (а.с.12). Батько позивачки [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] у віці 75 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 23.02.2023 року (повторно) Міжгірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, копія якого є в матеріалах справи (а.с.26). Згідно довідки Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області за № 1694 від 02.10.2023 року [PERSON] , [INFO] , був постійним мешканцем [ADDRESS] , на теперішній час будинок [ADDRESS] та разом на день його смерті в зазначеному будинку проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON] , 1923 року народження та [PERSON] , [INFO] . У відповідності до перенумерації будинків, проведеної з 1998-2000 роки в с.Синевир, колишній номер житлового будинку був [ADDRESS] , який на сьогодні змінений та діючий номер будинку [ADDRESS] (а.с.27,29). [INFO] в с.Синевир померла мати позивачки [PERSON] , у віці 88 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 18.01.2012 Синевирською сілььскою радою Міжгірського району Закарпатської області, копія якого є в матеріалах справи (а.с.9). Згідно довідки, виданої виконкомом Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області за вих.№1693 від 02.10.2023 року, померла [PERSON] на день смерті [INFO] проживала в будинку [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] в даному будинку ніхто не проживав і не був зареєстрований (а.с.13). Як вбачається з матеріалів справи, при житті [PERSON] , [INFO] склала заповіт, який посвідчений 06 липня 2009 року секретарем Синевирської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області Шпілька О.М. та зареєстрований в книзі нотаріальних дій за №18, та відповідно до складеного заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі на що вона за законом матиме право на день смерті заповіла [PERSON] , 1955 року народження та копія цього заповіту є в матеіалах справи (а.с.10). Даний заповіт не змінювався, не скасовувався та є чинним, про що свідчать відомості з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М. від 06.11.2024 за №79026975 та з вказаних відомостей вбачається наявність заповіту [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), мешканки [ADDRESS] , посвідченого 06.07.2009 року Синевирською сільською ради Міжгірського району Закарпатської області, який зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №18, та вказаний заповіт на теперішній час є чинним (а.с.93). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74136470 від 28.09.2023 року, за майном померлої [INFO] [PERSON] , заведена спадкова справа №76/2023 приватним нотаріусом ХНО Дунаєвим Ю.М. (а.с.73 зворот). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.08.2021 року (а.с.131). Та [PERSON] була зареєстрована та проживала на час смерті разом з померлим [INFO] [PERSON] , що підтверджується довідками Синевирської сільської ради № № 1694,1695 від 02.10.2023 року, які є в матеріалах справи (а.с.27,28). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16.08.2023 року, яке набрало законної сили 16.09.2023 року (справа № 302/512/23) позивачці [PERSON] судом визначено додатковий строк на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , тривалістю три місяці, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та копія якого є в матеріалах справи (а.с.14-16). Як вбачається з витребуваної судом від приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєва Ю.М. копії спадкової справи №76/2023 вбачається, що із заявою про прийнтяття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] звернулася 28.09.2023 року її донька [PERSON] , позивачка у даній справі (а.с.63). Згідно матеріалів спадкової справи № 76/2023, заведеної 28.09.2023 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю.М. також вбачається, що 28.09.2023 року до вказаного нотаріуса звернулася представник [PERSON] - Гренджа В.Ю. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на спадкове майно у виді житлового будинку [ADDRESS] , та у заяві зазначила, що спадщину [PERSON] прийняла шляхом подання нотаріусу 28.09.2023 заяви про прийняття спадщини за заповітом (а.с.86). Постановою приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєва Ю.М. від 06.11.2024 року відмовлено [PERSON] позивачу по справі, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за майном померлої [INFO] [PERSON] , яка була постійною мешканкою [ADDRESS] , з тих підстав, що відповідно до п.4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про право власності на майно, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, на вищевказаний житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи, відсутня інформація в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеного вище житлового будинку, та виявлені суттєві розбіжності у площі земельної ділянки (а.с.17). Згідно виписки погосподарської книги житлового будинку [ADDRESS] , відображеної у довідці Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області а вих.№648 від 23.02.2023 року вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була постійною мешканкою будинку [ADDRESS] . Згідно погосподарської книги №8 за 2001-2005 р.р., власником житлового будинку [ADDRESS] була [PERSON] , 1923 року народження. Зазначений будинок побудований орієнтовно в 1971 році. Свідоцтво про право власності на даний житловий будинок сільською радою не видавалося (а.с.18). З Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІV-ЗК №010527 від 15.02.1997 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,5318 га, за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , на підставі рішення Синевирської сільської ради від 31.12.1996 року та за кількісною характеристикою земель, переданих у приватну власність всього земель 0,5318 (в тому числі: під будівлями 0,02 га,сільськогосподарських угідь 0,5118, із них: ріллі 0,18) та копія вказаного Державного акту знаходиться матеріалах спрваи (а.с.19). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4600516292024 від 12.06.2024, розробленого із документації [PERSON] , вбачається, що було проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1363 га, за цільовим призначенням 02.01 (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розиташована в урочищі «Біля хати» с.Синевир Хустського району Закарпатської області та цій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 2122486900:01:0123:0121. Та у Витязі зазначено що вказана земельна ділянка на праві власності належить [PERSON] на підставі Державного акту серії ІV-ЗК № 010527, виданого згідно рішення Синевирської сільської ради від 31.12.1996 року (а.с.20-25). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: будинок [ADDRESS] , та виготовленого ФОП [PERSON] станом на 29.08.2024 року на замовлення [PERSON] вбачається, що вказаний будинок складається з: коридору площею 5,3 кв.м., прихожої площею 15,1 кв.м., житлової кімнати площею 12,9 кв.м., коридору площею 3,1 кв.м., кладової площею 9,1 кв.м. житлової кімнати площею 8,1 кв.м., кухні 6,9 кв.м., коридору площею 11,5 кв.м., загальною площею приміщень 71,8 кв.м., житлова площа складає 21,00 кв.м., допоміжна - 50,8 кв.м., що вбачається з копії технічного паспорту, який є в матеріалах справи (а.с.31-37). Як вбачається зі Звіту про оцінку житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , складеного оцінювачем ПП «Експерт-Сервіс» [PERSON] зазначено, що станом на дату оцінки - 08.11.2024 року вартість вищевказаного об`єкту нерухомого майна становить - 146403,00 гривні (а.с.38-43). Довідкою, виданою ФОП [PERSON] підтверджено, що проведенням вимирів електронним приладом GPS щодо відновлення меж земельної ділянки було виявлено розбіжності в площі земельної ділянки. При відновленні меж земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно Державного акту серії ІV-ЗК № 010527, зареєстований від 15.02.1997 року №53, виявлено розбіжність у площі земельної ділянки. У Державному акті площа земельної ділянки - 0,35 га, але фактична площа земельної ділянки - 0,1363 га. Розбіжність в площі становить - 0,2137 га. Вказане обумовлено тим, що попереднім розробником Державного акту допущені помилки у промірах і вирахуванні площі земельної ділянки (а.с.30). Згідно довідки виконкому Синевирської сільської ради № 17 від 30.01.2025 року вбачається, що за померлим [PERSON] під житловим будинком за адресою: [ADDRESS] (колишній номер будинку [ADDRESS] ) обліковується земельна ділянка загальною площею 0,1363 га, виділена під будівництво та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] (згідно Державного акту серії ІV-ЗК № 010527), яка передана у приватну власність (а.с.130). Згідно Витягу Держгеокадастру № НВ-995 3168892024 від 09.11.2024 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2122486900:01:0123:0121 станом на 09.11.2024 року становить 165897,40 грн. (а.с.43). Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1,2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.89 ЦПК України). До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року . На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч.1 ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст..ст.549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду 25.03.2020 у справі № 305/235/17. Зважаючи на встановлені у даній справі обставини, [PERSON] , 1923 року народження прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.82), вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майно, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою [ADDRESS] та земельною ділянкою площею 0,5318 га, що знаходиться в урочищі «Біля хати» с.Синевир Хустського району Закарпатської області, але спадкових прав після чоловіка не оформила. На спадкові правовідносини після смерті спадкодавці [PERSON] , яка померла [INFO] , поширюються норми ЦК України (в ред.2001 року). Відповідно до ст.ст.1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з нормами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.152 ч.3 п.«а» Земельного кодексу України передбачає, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦКУкраїни спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п.11 ч.1 ст.346 ЦК України). Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). В свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з п.п.1,2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до п.23 вказаної Постанови Пленуму, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Таким чином, позивач [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16.08.2023 року (справа №302/512/23), яке набрало законної сили 16.09.2023 року та протягом визначеного судом строку [PERSON] звернулася до органу нотаріату із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк. Докази про інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину або претендують на неї, в матеріалах справи відсутні. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що позивачка [PERSON] не має можливості оформити спадкове майно за заповітом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно у виді житлового будинку [ADDRESS] , а тому питання визначення належності нерухомого майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду є правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Встановлені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини підтверджуються сукупністю вивчених судом фактичних даних за наданими документами, що дає суду підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] . Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини по даній справі, а також визнання позову відповідачем Синевирською сільською радою, та відсутність заперечень зі сторони третьої особи на боці відповідача [PERSON] та ті обставини, що прийняттям спадщини за заповітом позивачкою [PERSON] , з огляду на положення ст.1258,1265 ЦК України, права інших осіб (спадкоємців) не порушуються, оскільки інші спадкоємці до нотаріуса із заявами про прийняття спадшини після смерті [PERSON] не зверталися, окрім доньки спадкодавця, позивачки [PERSON] , тому повно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, а також матеріали спадкової справи № 76/2023, та оцінивши у сукупності наявні у цивільній справі докази, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Приймаючи ті обставини, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася лише [PERSON] , позивачка по даній справі, та реєстрація об`єкту нерухомого майна у виді житлового будинку [ADDRESS] своєчасно проведена не була та правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок відсутні, в подальшому, у вирахуванні площі земельної ділянки за Державним актом серії ІV-ЗК № 010527 виявлені певні розбіжності у вимірах попереднім розробником Державного акту та, приймаючи до уваги ті обставини, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б мали право на обов`язкову частку до майна померлої, на вказане спадкове майно, не має. Крім того, заявлені [PERSON] позовні вимоги відповідачем не оспорені, відзив, письмові заперечення проти позову відповідачем не подані, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги про визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0.1363 га, кадастровий номер 2122486900:01:013:0121 в урочищі «Біля Хати» в селі Синевир Хустського району Закарпатської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами. Враховуючи, що позивач [PERSON] прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовану в урочищі «Біля хати» в с.Синевир, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , є обґрунтованими і, відповідно в межах заявлених позовних вимог підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачкою при зверненні до суду в загальній сумі 3123,00 грн. (а.с.1). Натомість, враховуючи що стороною позивача за окремо поданою завою не заявлялено вимог про відшкодування судових витрат за рахунок відповідача, тому на підставі ст.13 ЦПК України суд не розглядає зазначене питання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved