Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

19.09.2023 [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має для неї юридичне значення.\~ Заявник просить суд:\~ - встановити факт її постійного проживання на території України станом на 1991 рік, у тому числі станом на 24.08.1991 та 13.11.1991. 10.10.2023 відкрито окреме провадження. 05.12.2023 заінтересована особа подала пояснення. Заявник звернення до суду пояснює тим, що вона народилась [INFO] в Карельській СРСР м. Сортавала та була документована паспортом громадянина СРСР. 03.08.1990 в м.м Одесі вона одружилась з громадянином України [PERSON] [INFO] вона народила в м. Одесі сина. Чоловік [PERSON] ще з 1980 проживав та був прописаний в гуртожитку в [ADDRESS] . Одружившись вони проживали там, проживають і досі. Однак в 1991 році [PERSON] не замінила паспорт, виданий СРСР, на паспорт громадянина України. Оскільки вона не мала і не має паспорту громадянина України немає зареєстрованого місця проживання, не працювала офіційно. Проте ніколи з 1991 року за межі території україни не виїжджала, оскільки немала паспорту громадянина України. Тобто, [PERSON] з 1991 року живе в м. Одесі, в Україні, не будучи документованою жодним документом. Заявник визнає, що така ситуація має місце з її вини. Це питання вона усе своє життя відкладала. Заінтересована особа просила залишити заяву без розгляду, посилаючись на те, що [PERSON] не зверталась до територіальних підрозділів міграційної служби із заявою встановленого зразка, не надала до ГУ ДМС в Одеській області документів, зазначених у Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Отже, не використала всі можливості для отримання статусу громадянина України. Звернення до суду із заявою про встановлення цього факту є передчасним. Результат встановлення факту проживання [PERSON] на території України прямо впливає на отримання нею статусу громадянина України. Провадження за заявами з питань надання дозволу входить до повноважень ДМС України та її територіальних підрозділів. Отже будь-які дії, спрямовані на проходження процедури набуття громадянства та/або документування паспортом громадянина України знаходяться у межах інтересів міграційної служби. В цілому заперечує проти задоволення заяви з підстав недоведення даного факту. Судом встановлено такі фактичні обставини. [INFO] в м. Сортавала Карельської АРСР\~ Чаховська народилась [PERSON] (Свідоцтво про народження [NUMBER] від 21.07.1964). 03.08.1990 [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) в Приморському відділі ЗАГСу м. Одеси зареєстрували шлюб, актовий запис\~ № 658. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (Свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] від 03.08.1990). 30.08.1990 [PERSON] ( [INFO] , уродженка м. Сортавала Карельської АРСР) документована паспортом громадянина СРСР Серії [NUMBER] , виданого відділом внутрішніх справ Ганцевицького райвиконкому Брестської області. На 26 сторінці паспорту громадянина СРСР зроблено запис про перебування [PERSON] станом на 26.06.1991 на обліку в 1-ій жіночій консультації пологового об`єднання №5 Приморського району м. Одеси. З довідки військової частини [NUMBER] від 15.03.1978 №160 в м. Одесі, що видана [PERSON] , вбачається, що 02.04.1980 він прописаний в [ADDRESS] . [INFO] в м. Одесі народився [PERSON] , батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] . З медичної картки новонародженого [PERSON] ( [INFO] ) вбачається, що дитина проживала в [ADDRESS] , перебувала на медичному обліку та отримувала лікування в дитячих поліклініках м. Одеси протягом 1991-2001 років.\~ З листа Приморського районного відділу ОМУ УМВС України в Одеській області вбачається, що [PERSON] звертався 25.02.2000 з метою прописки дружини [PERSON] в гуртожитку в [ADDRESS] , але отримав відмову через відсутність документів на гуртожиток. Висновки суду. Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України. Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - із 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. У даній справі заявник просить суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Цей факт має значення для встановлення належності заявника до громадянства України та для отримання паспорта громадянина України. Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття. Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України. Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року та/або на 13 листопада 1991 року. Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Враховуючи вищезазначене, належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство» і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення. Подібні правові висновки наведені\~ у постановах ВС від 24.02.2021 у справі №522/20494/18, від 05.04.2021 у справі №523/14707/19, від 07.08.2023 у справі №756/16751/21. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає, що надані заявником докази, а саме:\~ - реєстрація шлюбу [PERSON] у м. Одесі 03.08.1990 з [PERSON] , який проживав і проживає в [ADDRESS] в гуртожитку; - народження [PERSON] [INFO] в шлюбі сина, який перебував на обліку разом з матір?ю з 1991 по 2011 рік, як такий, що проживає у [ADDRESS] ; - звернення у 2000 році [PERSON] до органів внутрішніх справ щодо реєстрації в [ADDRESS] його дружини [PERSON] ; - показання [PERSON] як свідка, який є чоловіком [PERSON] підтверджують факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Доводи ГУ ДМС в Одеській області про недотримання заявником порядку досудового врегулювання спору (звернення з відповідною заявою до органів ДМС України) ге мають значення, оскільки пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Тобто, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Аналогічний висновок зробив ВС у постанові від 05.04.2021 в справі №523/14707/19. Доводи заінтересованої особи, що в даному разі наявний спір про право є помилковими, так метою встановлення факту постійного проживання на території України є отримання паспорту громадянина України, що свідчить про відсутність спору про право, що виключає спір.

Outcome: approved