Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

До суду із позовом звернувся [PERSON] до Новомиргородської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, вказавши, що у 2010 року позивач побачив безхазяйне майно - напівзруйнована будівля колишнього складу для зберігання мінеральних добрив (будівельні матеріали) в к-ті 1 шт., місцезнаходження майна: Кіровоградська обл., Новоукраїнський району, смт.Капітанівка. На час придбання майно позивачем, було в занедбаному стані в ньому ніхто не проживав. За період часу з 2003 року по даний час до майна ніхто не приходив та ніхто не проживав в ньому. Позивач неодноразово звертався до відповідача щодо приведення вказаної нежитлової будівлі в належний стан. Позивач за власні кошти, самостійно, неодноразово проводив ремонтні роботи вказаного майна, а саме підтримував стан стін зсередини та ззовні, поміняв двері та посклив вікна і з того часу, так як власників майне не було, почав відкрито володіти даною нежитловою будівлею, тобто з 2010 року. Позивач володіє вказаною нежитловою будівлею відкрито, ніяких дій для приховування цього факту позивач не здійснює. Під час догляду за нежитлової будівлі, позивач неодноразово проводив косметичний ремонт в даному майні за власні кошти. Просив суд визнати за [PERSON] в порядку набувальної давності, право власності на напівзруйновану будівлю колишнього складу для зберігання мінеральних добрив (будівельні матеріали) в к-ті 1 шт. літ. «А», загальною внутрішньою площею 187,89 кв.м, місцезнаходження майна: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про день і час розгляду, до суду надав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору непред`явив вимоги про його повернення, вона набуває правовласності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно-через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2\~Цивільного кодексу\~України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Як роз`яснила Велика Палата Верховного суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, провадження № 12-291гс18, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі\~України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344\~Цивільного кодексу\~України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Як вбачається\~з матеріалів\~позовної заяви у 2010 року позивач побачив безхазяйне майно - напівзруйнована будівля колишнього складу для зберігання мінеральних добрив (будівельні матеріали) в к-ті 1 шт., місцезнаходження майна: Кіровоградська обл., Новоукраїнський району, смт. Капітанівка. Разом з тим, у ході судового розгляду у справі позивач повідомив, що придбав дане майно, при цьому до матеріалів справи будь яких доказів, які б підтверджували вказаний факт до суду надано не було. Позивач в позовній заяві вказав, що неодноразово звертався до відповідача щодо приведення вказаної нежитлової будівлі в належний стан, проте доказів такого звернення та відповідей на таке звернення до суду не було надано. Окрім того, позивачем зазначено, що позивач за власні кошти, самостійно, неодноразово проводив ремонтні роботи вказаного майна, а саме підтримував стан стін зсередини та ззовні, поміняв двері та посклив вікна, проте будь-яких доказів здійснення таких робіт та витрат на такі роботи та/або матеріали до суду не були надані. Доказів власності на нежитлове нерухоме майно до суду не було надано. У відповідності до технічного паспорту №03/03/2024 виготовленого на замовлення [PERSON] склад для зберігання мінеральних добрив (будівельних матеріалів) знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площа 187,89 м.кв.(а.с.6-10) Згідно висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки від 14.06.2024 року вартість складу для зберігання мінеральних добрив (будівельних матеріалів), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площа 187,89 м.кв. становить 140703 грн. (а.с.11-24) У відповідності до акту обстеження матеріально-побутових умов життя від 06.01.2025 року встановлено, що [PERSON] в 2010 році придбав приміщення складу в смт. Капітанівка і з того часу до 06.01.2025 року здійснює догляд за будівлею. (а.с.67) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що [PERSON] придбав напівзруйновану будівлю колишнього складу для зберігання мінеральних добрив, що розташований поблизу смт. Капітанівка Новомиргородської ТГ Новоукраїнського району Кіровоградської області, здійснював там прибирання, підтримував приміщення в належному стані, проте, вже протягом п`яти - семи років не користується даним майном. В ході судового засідання позивачем надано до суду Акт обстеження матеріально-побутових умов життя позивача від 06.01.2025 року, що проживає в [ADDRESS] , складеного комісією у складі депутата Новомиргородської міської ради Кіровоградської області та двох представників громадськості, що [PERSON] в 2010 році придбав приміщення складу в смт. Капітанівка і з того часу до 06.01.2025 року здійснює догляд за будівлею. (а.с.67). Суд, критично відноситься до вказаного Акту щодо належності та достовірності, як письмовому доказу на підтвердження факту саме користуванням приміщенням складу право власності на який просить визнати позивач. Проаналізувавши вищевказані беззаперечно встановлені в судовому засіданні обставини, суд прийшов до безсумнівного висновку про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт законності об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; безперервне користування нерухомим майном протягом останніх 10 років. Таким чином позивачем не доведено наявності підстав для набуття права власності на нерухоме майно за давністю володіння. Отже, у ході судового розгляду у справі встановлено відсутність підстав, передбачених\~ст.344 ЦПК України, для визнання за позивачем права власності на напівзруйновану будівлю колишнього складу для зберігання мінеральних добрив (будівельні матеріали) в к-ті 1 шт. літ. «А», загальною внутрішньою площею 187,89 кв.м, місцезнаходження майна: [ADDRESS] за набувальною давністю. На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed