Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 17.05.2023 року відповідач, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21091», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » у м. Новояворівська допустив зіткнення з транспортним засобом «FORD F150», державний номерний знак « [NUMBER] ». Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу засобом «ВАЗ 21091», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AP/3584087. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови суду відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124 та ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти. На підставі вище зазначеного страхового акту ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 20180 грн. Позивач зазначив, що оскільки, відповідно до постанови суду водій забезпеченого транспортного засобу керував останнім без права на його керування, то у ПрАТ «СК «Універсальна» виникло право подати регресний позов на фактично виплачену суму до водія. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь завданні збитки в порядку регресу у розмірі 20180 грн. а також сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. /а.с.1-3/. Розгляд справи відповідно до ухвали від 14.11.2024 року про відкриття провадження та призначення справи до розгляду проводиться без виклику сторін цивільного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.\~1\~ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (пропорційність у цивільному судочинстві). Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Постановою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 червня 2023 року, яка відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України має преюдиційне значення, встановлено, що відповідач 17.05.2023 о 19:00 год. керував транспортним засобом марки « ВАЗ 21091» д.н.з. [NUMBER] в м. Кропивницькому на перехресті вулиць Гоголя В.Панченка, рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю FORD F 150 д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення, внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Працівником поліції у відношенні відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 435610 від 17.05.2023 за порушення п. 16.11 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 124 КУпАП. Крім того, відповідач 17.05.2023 о 19:00год. керував транспортним засобом марки « ВАЗ 21091»д.н.з. [NUMBER] по вул. Гоголя, 58/27, будучи особою, позбавленою права керування транспортними засобами, вчинене повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1 а Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП /а.с.8-10/. 24.05.2023 року потерпілий звернувся із заявою про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП /а.с.12/. Зі світлокопії інформації №31/11-1742 від 05.06.2023 року виданої Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Кіровоградській області вбачається, що станом на 05.06.2023 року у ЄДР МВС інформація щодо видачі посвідчення водія громадянину [PERSON] , [INFO] відсутня /а.с.20/. 15.06.2023 року між ПРАТ «Страхова компанія «Універсальна» та [PERSON] було укладено договір про погодження розміру та умов виплати страхового відшкодування відповідно до якого узгоджений розмір страхового відшкодування страхового випадку, який мав місце 17.05.2023 року у [ADDRESS] (автомобіль FORD F-150 5.0 1FTFW1EF9GFC62537) складає 20180 грн./а.с.47/. Вказана сума страхового відшкодування була перерахована позивачем (ПРАТ «СК «Універсальна» на рахунок потерпілого [PERSON] відповідно до світлокопії платіжної інструкції №49501 від 21.06.2023 року/а.с.50/. Відповідно до положень частин 5 та 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з постанови Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07.06.2023 року, яка набрала законної сили, в останній встановлено певні фактичні обставини справи, а саме зазначено, що [PERSON] визнано винуватим у вчиненні вказаного ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за\~ст. 124 КУпАП. Крім того, вказаною постановою встановлено, що [PERSON] керував транспортним засобом, будучи особою, позбавленою права керувати транспортними засобами, правопорушення вчинено повторно протягом року, за що був притягнутий до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Вирішуючи даний цивільний позов, суд застосовує наступні норми матеріального права. Ч. 1 ст. 1 ЦК України вказує, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно частин 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. У частинах 1 та 2 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа\~має\~право\~на захист\~свого\~цивільного\~права у\~разі\~його\~порушення,\~невизнання\~або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. П. п. 8 та 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України вказує, що способом захисту\~цивільних\~прав\~та інтересів\~може\~бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. У статтях 81, 82 \~ЦПК\~України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу доказування між сторонами. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов`язків доказування. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. З огляду на викладене, встановлені у вищезазначеному рішенні суду, а саме у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов`язковими для суду, що вирішує даний цивільній спір. Згідно частин 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В ч.\~1\~ст.\~1187\~ЦК України\~дано поняття\~джерела підвищеної\~небезпеки,\~зокрема джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільна правова відповідальність за заподіяну шкоду передбачена у ч. 2 ст. 1187 ЦК України, так відповідно до приписів, якої шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З аналізу зазначеної норми права слідує, що особа, яка володіє на відповідній правовій підставі джерелом підвищеної небезпеки, повинна відшкодувати шкоду заподіяну цим джерелом в повному обсязі у спосіб визначений законом, звільнення від цивільної відповідальності настає тільки за двох обставин викладених у ч. 5 ст. 1187 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 1188 ЦК України шкода,\~завдана внаслідок\~взаємодії кількох\~джерел підвищеної\~небезпеки,\~відшкодовується на\~загальних підставах,\~а саме: 1)\~шкода,\~завдана одній\~особі з\~вини іншої\~особи,\~відшкодовується винною\~особою; 2)\~за наявності\~вини лише\~особи,\~якій завдано\~шкоди,\~вона їй\~не відшкодовується; 3)\~за наявності\~вини всіх\~осіб,\~діяльністю яких\~було завдано\~шкоди,\~розмір відшкодування визначається у\~відповідній частці\~залежно від\~обставин,\~що мають\~істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Абзацом б) п. 1 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Суд з урахуванням наведених норм права та обставин встановлених у вищезазначеній постанові суду першої інстанцій приходить до висновку, що необережними діями відповідача внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди було заподіяної шкоди власнику автомобілю FORD F 150, державний номерний знак [NUMBER] , яка в подальшому була відшкодована позивачем. В розумінні ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Тобто після відшкодування шкоди (перерахування коштів) 21.06.2023 року у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача. За таких обставин, враховуючи вмотивоване, суд приходить до обґрунтованого висновку про повне задоволення позовних вимог з наведених вище мотивів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню витрати, понесені ним при зверненні до суду (сплачений судовий збір). На підставі наведеного та

Outcome: approved