Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] і просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] , який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 червня 2008 року серії [NUMBER] , а також на земельну ділянку кадастровий номер 6824283900:05:033:0042, площею 2,7014 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який належав померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №756531 від 29 грудня 2002 року. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . 23 жовтня 1997 року [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачці та відповідачу. Зазначає, що нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про прво на спадщину на цілу частку у спадковому майні, оскільки на день відкриття спадщини разом із спадкодавцем був зареєстрований її син [PERSON] . Уважає, що сама лише реєстрація за місцем проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини не свідчить про прийняття спадщини, оскільки спадкоємець має постійно проживати із спадкодавцем. Однак, [PERSON] понад десять років не проживав разом із [PERSON] , а тому у встановленому законом порядку не прийняв спадщину. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Вонсович М.М. підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив позов задовольнити з наведених у позові підстав. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, відзив на позов не подавав. Заслухавши представника позивачки, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 жовтня 2022 року. 23 жовтня 1997 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений того ж дня виконавчим комітетом Іршиківської сільської ради народних депутатів Старокостянтинівського району Хмельницької області, яким усе належне їй на день смерті майно заповіла своїй дочці [PERSON] та сину [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] разом із сином [PERSON] 18 березня 2023 року за заявою [PERSON] . Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 116/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] . [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] , який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 червня 2008 року серії [NUMBER] , а також земельна ділянка кадастровий номер 6824283900:05:033:0042, площею 2,7014 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який належав померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №756531 від 29 грудня 2002 року. Указані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть [PERSON] ; свідоцтвом про народження [PERSON] ; заповітом посвідченим виконавчим комітетом Іршиківської сільської ради народних депутатів Старокостянтинівського району Хмельницької області від 23 жовтня 1997 року; свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 26 червня 2008 року; державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №756531 від 29 грудня 2002 року; матеріалами спадкової справи №116/2023 від 18 березня 2023 року, яка заведена у Старокостянтинівській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , довідкою з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтнівської міської ради Хмельницької області № 2121/03-28/2023 від 12 вересня 2023 року. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що син [PERSON] . [PERSON] більше десяти років із матір`ю [PERSON] не проживав, оскільки виїхав до російської федерації, не навідував її, на її похованні не був. З часу відкриття спадщини пройшло більше шести місяців, протягом цього строку від [PERSON] не надходило заяв про відмову від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач [PERSON] не звертався. Спадкову справу заведено 18 березня 2023 року на підставі заяви про прийняття спадщини позивачки [PERSON] . При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. За змістом\~пунктів 3.21\~та 3.22\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~22\~лютого 2012\~року №\~296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. На день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відповідач був зареєстрований за місцем фактичного проживання спадкодавця: [ADDRESS] . Водночас фактичне місце проживання [PERSON] було відмінним, останні роки він не проживав з матір`ю за цією адресою. Наведені обставини матеріалами справи не спростовано. Оскільки [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] , був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому [PERSON] як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті матері, а отже, не набув права на спадкове майно. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. При цьому відповідно до усталеної судової практики, належним способом захисту є звернення до суду спадкоємця з позовом про визнання права власності на спадкове майно, а не встановлення факту непроживання із спадкодавцем та прийняття спадщини іншим спадкоємцем. Таким чином, судом достовірно встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , є її дочка [PERSON] . Відповідно до роз`яснень п.23\~Відповідно до роз`яснень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Проте нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі їй свідоцтва про право власності на спадкове майно в цілому, оскільки [PERSON] відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України уважається таким, що також прийняв спадщину після смерті [PERSON] , як другий спадкоємець за заповітом. Ураховуючи викладене, а також те, що спадкоємиця [PERSON] позбавлена можливості оформити свої спадкові права у позасудовому порядку, суд уважає, що є всі підстави для визнання за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] права власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] , який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 червня 2008 року серії [NUMBER] , а також на земельну ділянку кадастровий номер 6824283900:05:033:0042, площею 2,7014 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який належав померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №756531 від 29 грудня 2002 року, оскільки реєстрація місця проживання [PERSON] разом із спадкодавцем на час відкриття спадщин не може свідчити про автоматичне прийняття ним спадщини, а дослідженими судом доказами встановлено, що він постійно не проживав із спадкодавцем на час його смерті. Відтак позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Питання про судові витрати вирішено відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved