Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Адвокат Семененко\~С.М.\~в інтересах\~позивачів [PERSON] (надалі\~ [PERSON] ),\~ [PERSON] (надалі\~ [PERSON] )\~ звернувся\~в суд\~із позовом\~до [PERSON] (надалі [PERSON] ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, у якому просить: скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яке було зареєстроване ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 10.05.2012 за №7365 (реєстраційний номер майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 36617265) на підставі договору довічного утримання від 24.06.1994 №1-2663; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на частку квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на частку квартири [ADDRESS] . В обгрунтування заявлених вимог представник позивача вказує на те, що [INFO] померла матір позивачів, [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на частину квартири [ADDRESS] . Дана квартира належала [PERSON] та її колишньому чоловікові [PERSON] на праві спільної сумісної власності, в рівних частках. При житті, а саме 13.02.2017 [PERSON] вчинила заповіт, згідно якого, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] , тобто ще до відкриття спадщини. Позивачі, як спадкоємці за заповітом, прийняли спадщину, про що у визначений законом шестимісячний строк, подали у держнотконтору свої письмові заяви. Проте, під час розгляду заяв позивачів, державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Попіль З.З. виявлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про те, що право власності на спірну квартиру зареєстроване не за померлою [PERSON] , а за відповідачем на підставі договору довічного утримання від 24.06.1994, зареєстрованого в Першій Тернопільській державній нотаріальній конторі за №1-2663. Відтак, позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, про що, державним нотаріусом Попіль З.З. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1373/02-31 від 12.08.2024 у зв`язку із відсутністю правовстановлючого документу на спірну квартиру. Також, позивач зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.11.2016, у справі №607/5116/16-ц, яке набрало законної сили, розірвано договір довічного утримання, укладений 24 червня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] . Відтак вважає, що [PERSON] , в силу вимог ч. 1 ст. 756 ЦК України, фактично знову набула право власності на належну їй частку квартири [ADDRESS] . Однак, зважаючи на свій похилий вік та хвороби, спадкодавець [PERSON] за життя не змогла повторно оформити своє право власності після скасування судом договору довічного утримання на частку у вказаній квартирі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскільки, на даний час, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про реєстрацію за відповідачем права власності на цілу квартиру [ADDRESS] , позивачі, як діти померлої [PERSON] та спадкоємці за заповітом, позбавлені можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] адвокат Іщук К.В. 10.10.2024 подав суду відзив на позовну заяву, у якому вказав, що відповідач позову не визнає. Зазначив, що між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено договір пожиттєвого утримання від 24.06.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2663. Предметом даного договору стало те, що [PERSON] та [PERSON] передають у власність відповідача належну їм на праві особистої власності однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Із Витягу про державну реєстрацію прав від 10.05.2012 року № 34080811 вбачається, що [PERSON] здійснено реєстрацію права власності на вказану квартиру 10.05.2012 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.11.2016 року у справі № 607/5116/16-ц частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та розірвано його у частині, що укладений [PERSON] та [PERSON] . Зазначене рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області набрало законної сили 25.11.2016 року. У жовтні 2023 року померла [PERSON] . Представник відповідача вважає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.11.2016 року у справі № 607/5116/16-ц не вирішувалось питання про визнання права власності чи скасування реєстраційних прав за відповідачкою. Натомість, за час свого життя, [PERSON] не вчинила жодних дій щодо вирішення питання визнання себе власником (співвласником) спірної квартири шляхом скасування державної реєстрації речових прав у відповідачки - [PERSON] також, представник відповідача вважає, що строк позовної давності про заявлення вимоги про визнання спадкодавцем [PERSON] права власності чи скасування державної реєстрації на частки спірної квартири закінчився 25.11.2019, тому на його думку відсутні підстави вважати померлу [PERSON] власником (співвласником) спірної квартири та вважати факт переходу її прав власності на спірну квартиру до спадкоємців. На підставі наведеного у задоволенні позову просить відмовити. Позивачі та їх представник відповіді на відзив не подавав. Протокольною ухвалою від 02.12.2024 закрито підготовче провадження у даній справі, а справу призначено до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Семененко С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Іщук К.В. позовні вимоги не визнали, з підстав, зазначених у відзиві на позов, у задоволенні позову просять відмовити за його безпідставністю. Крім цього, представник відповідача вважає, що позивачі не вірно обрали свій спосіб захисту, оскільки на його думку повинні були б звертатись із позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. \~ \~ \~ \~Представник Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. \~ \~ \~ \~ Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини. \~ \~ \~ \~ [INFO] народилася [PERSON] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 31.10.2023 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області); [INFO] народився [PERSON] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 10.07.1965 р. Тернопільським міським відділом ЗАГСу) та їх батьками є [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Після реєстрації шлюбу (27.02.1981 р.) [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». 13.02.2017 [PERSON] вчинила заповіт, згідно якого, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.11.2016, у справі №607/5116/16-ц, яке набрало законної сили, частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Ухвалено, розірвати договір довічного утримання, укладений 24 червня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] . У задоволенні вимог про розірвання договору довічного утримання між [PERSON] і [PERSON] , відмовлено. Як вбачається із означеного судового рішення судом встановлено, що «…24.06.1994 між [PERSON] і [PERSON] , непрацездатними за віком, та [PERSON] було укладено договір пожиттєвого утримання, посвідчений нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Василишин С.Й. за реєстровим №1-2663. Згідно з п.1 договору, [PERSON] і [PERSON] передали у власність [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого і зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 23 травня 1994 року за реєстровим №7365. Відповідно до зазначеного свідоцтва вказана квартира\~належить [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Свідоцтво видано згідно з розпорядженням (наказом) від 20 травня 1994 року №7228...». «…Оскільки суд на підставі зібраних у справі доказів прийшов до переконання, що [PERSON] не виконує належним чином своїх обов`язків пожиттєво повністю утримувати [PERSON] , договір довічного утримання, укладений 24 червня 1994 року між [PERSON] і [PERSON] підлягає до розірвання відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України..». Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, у даній не підлягають доказуванню виконання [PERSON] своїх обов`язків за договором довічного утримання, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] . В силу вимог ч.1 ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Відтак, як свідчать наведені обставини, відчужувачами за договором довічного утримання, укладеного 24.06.1994 та який посвідчений нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Василишин С.Й. за реєстровим №1-2663, який розірвано судом у частині, який було укладено між [PERSON] \~та [PERSON] , були [PERSON] , а набувачем [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 17.10.2023 р. Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частину квартири [ADDRESS] . Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. \~ \~ \~ \~ Частиною 1 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. \~ \~ \~ \~Особами, визначеними у заповіті, які мають право на спадкування після смерті [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 12 серпня 2024 року №00046461879, [PERSON] помер [INFO] , тобто до відкриття спадщини. 14 листопада 2023 року, Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №736/2023 за заявами [PERSON] та [PERSON] за №2102 та №2103 відповідно. Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Попіль З.З. від 12 серпня 2024 року, відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та відсутності державної реєстрації на ім`я спадкодавця на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 серпня 2024 року за № 390606966, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 24.06.1994, посвідчений нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори за №1-2663. Згідно довідки №675, виданої 04 квітня 2024 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», згідно обліку технічної інвентаризації, станом на 29.12.2012 року, квартира [ADDRESS] , зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого 24 червня 1994 року за реєстровим №1-2663, право власності на яку зареєстровано ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 10 травня 2012 року за №7365. За приписами статей\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ч.3 ст.653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Частиною 3 статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до\~пункту 1\~частини сьомої\~статті 37\~цього Закону,\~посадовою особою\~Міністерства юстиції\~України.\~При цьому\~дата і\~час державної\~реєстрації набуття\~речових прав,\~обтяжень речових\~прав,\~що були\~припинені у\~зв`язку з\~проведенням відповідної\~державної реєстрації\~та наявні\~в Державному\~реєстрі прав,\~у тому\~числі в\~його невід`ємній\~архівній складовій\~частині,\~залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до\~статті 37\~цього Закону. \~Відповідно до частини другої\~статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно примірника такого судового рішення. \~Таким чином, суд вважає, що згідно із\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~рішення суду про розірвання правочину, яке набрало законної сили, не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт. \~ Таким чином, суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , слід задовольнити частково, скасувавши державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 23,5 кв.м., житловою 14,1 кв.м., реєстраційний номер майна: 36617265, яку було проведено на підставі договору довічного утримання, що укладений у частині між [PERSON] та [PERSON] 24.06.1994, посвідчений нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-2663 та який у подальшому судом було розірвано. При цьому, задовольняючи позов частково, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачів про визнання за ними права власності у порядку спадкування на частину спірної квартири, оскільки підставою для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії були відсутність правовстановлюючого документу, а саме відсутність державної реєстрації на ім`я спадкодавця на квартиру [ADDRESS] . Також, задовольняючи позов частково, суд вважає, що позивачами не пропущено строк позовної давності, оскільки останні звернулись із даним позовом після з`ясування причин відмови нотаріусом у видачі їм свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , тобто відсутність реєстрації на ім`я спадкодавця на спірне нерухоме майно. При цьому, суд вважає, що обраний спосіб захисту позивачами є належним та буде сприяти у поновленні їх прав на спадкування спірного майна, яке стало належати спадкодавцю після набрання рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.11.2016 року законної сили (26.11.2016) про розірвання вказаного договору довічного утримання, у силу вимог ч.1 ст.756 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23). \~ \~ \~ \~На підставі наведеного,

Outcome: partial