Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 29.09.2022 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Герцаївського районного управління юстиції, актовий запис № 06. Сторони мають спільного малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Наразі сімейне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та спільних поглядів на життя та шлюб. Крім того, позивач вважає, що шлюб між ними та відповідачкою є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер. Малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком, який сам і опікується та доглядає за сином. Спір про майно між сторонами відсутній. Крім цього, між сторонами досягнуто згоди стосовно місця проживання сина, участі у його вихованні та утриманні, що підтверджується договором між батьками про утримання та визначення місця проживання дитини з батьком. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам, просить суд задовольнити заявлені вимоги та розірвати шлюб та залишення малолітньої дитини на самостійному вихованні і утриманні батька. У судове засідання позивач не з`явився, проте подав до суду заяву у якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, однак до суду надійшла її письмова заява у якій вказує про визнання позову, та просить розірвати даний шлюб та розгляд справи проводити у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 29.09.2022 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , зареєстрований Герцаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західному міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), за актовим записом №47, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 29.09.2022 року. Від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 24.06.2023 року Герцаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Сторони досягли згоди стосовно місця проживання дитини, участі у його вихованні та утриманні, що підтверджується договором між батьками про утримання та визначення місця проживання дитини з батьком від 07.02.2025 року, посвідчений нотаріально за реєстровим №103, згідно якого визначили, що малолітній [PERSON] , [INFO] , залишається на самостійному вихованні та утриманні батька [PERSON] . Згідно зі ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. В силу ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У відповідності до ст.ст.104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин та у відповідності до положень ст.112 СК України, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як вбачається з матеріалів справи, питання щодо участі батьків у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначено за згодою їх батьків. З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо прав малолітніх дітей після розірвання шлюбу, суд бере до уваги позицію КЦС ВС, висловлену в постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року, постанові №338/143/20 (провадження №61-6809св21) а також домовленість батьків, зафіксовану в укладеному між ними договорі від 07.02.2025 року. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. На підставі ст.ст.109, 110, 112, 160 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved