Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

25 листопада 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю. Свої вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що перебувала\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~ [PERSON] з 20 червня 1986 року, який був розірваний рішенням Жовтоводського міського суду від 22 серпня 2005 року. Вказаним судовим рішенням встановлено, що фактично сімейні відносини між подружжям припинилися ще у 2002 році, після чого кожен із них вів окреме господарство та мав власний бюджет. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 09 вересня 2003 року, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] за особисті кошти, отримані від підприємницької діяльності, придбала у власність житловий будинок та земельну ділянку, за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим Жовтоводською державною нотаріальною конторою та зареєстрованим в БТІ. У 2008 році приватизувала земельні ділянки під домоволодінням та отримала державні акти на право власності. Після смерті [PERSON] [INFO] року його спадкоємці (відповідачі) не заявляли прав на спірне домоволодіння, оскільки достеменно знали, що воно придбане нею за її особисті кошти та не входило до спільної власності подружжя. При зверненні до приватного нотаріуса з метою відчуження вказаного житлового будинку та земельної ділянки було відмовлено, оскільки на момент укладання договору купівлі-продажу у 2003 році перебувала у шлюбі, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду. На підставі наведеного, просить задовольнити позовні вимоги та визнати за нею право особистої приватної власності на домоволодіння, розташоване за адресою [ADDRESS] . Ухвалою від 19 грудня 2024 року відкрито провадження та постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Сторони у підготовче судове засідання не з`явились, у своїх заявах просили розглянути справу у підготовчому судовому засіданні у їх відсутність. При цьому позивач позов підтримав, а відповідачі визнали позовні вимоги. Відповідно до\~ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Зважаючи на заяви сторін, судом приймається рішення про розгляд справи по суті у підготовчому судовому засіданні та у відповідності до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією паспорта (а.с.10). До одруження, позивач мала дівоче прізвище - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.16). 20 червня 1986 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі РАЦС Жовтоводського міськвиконкому Дніпропетровської області, про що зроблений актовий запис № 262. Після реєстрації шлюбу, дошлюбне прізвище позивача змінено на « [PERSON] ». (а.с.16) Від даного шлюбу, у подружжя народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час повнолітні. (а.с.31,32) Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2005 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно встановлених судовим рішенням обставин, сторони на час ухвалення рішення протягом трьох останніх років не підтримували сімейні відносини. (а.с.17) Вказане рішення набрало законної сили 22 вересня 2005 року. Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального упрвління юстиції у Дніпропетровській області 04 жовтня 2005 року складено відповідний актовий запис № 153 та видано позивачу свідоцтво про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , повторне. (а.с. 18) На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, який посвідчений державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Гречка Н.В. купила у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1482701 від 15 вересня 2003 року, домоволодіння за адресою [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві приватної власності в цілому. (а.с.20) На замовлення позивача проведено інвентаризацію нерухомого майна та виготовлено технічний паспорт на жтловий будтнок, та відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки вартість житлового будинку [ADDRESS] становить 279507 грн.(а.с.21-23,40) Як зазначає позивач у позовній заяві, зазначений будинок був придбаний за особисті кошти, отримані від підприємницької діяльності. Згідно виписи з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААА № 028442 (а.с.28) [PERSON] з 26.11.1998 року зареєстрована як фізична особа підприємець. (а.с.26-29) Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] , помер [INFO] . (а.с.30). Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми позивача та померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.15), свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.31,32,33,34). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 72863740 від 17 червня 2023 року вбачається, що приватним нотаріусом Дудник Т.І. була заведена спадкова справа № 116/2022 та видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом № 70801890 на майно померлого, а саме, земельну ділянку, площею 3,1359 га кадастровий номер 3524981900:02:000:1030, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Петрівської ТГ (Зеленської сільської ради) Олександрійського району Кіровоградської області. (а.с.36,37) Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 72863736 від 17 червня 2023 року вбачається, що приватним нотаріусом Дудник Т.І. було також видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом № 70801888 на майно померлого, а саме, однокімнатна квартира загальною площею 29.8 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] . (а.с.38) Відповідно до пункту 1 розділу VII\~"Прикінцевих\~положень"\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. З огляду на вищевказані правові норми порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України. Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України). Згідно зі статтею 24\~КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до частини першої статті 69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 28\~КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Аналогічні положення закріплені в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного\~Суду України\~від 24\~травня 2017\~року у\~справі N\~6-843цс17 та постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~22\~вересня 2020\~року у\~справі N\~214/6174/15-ц (провадження N 14-114цс20), конструкція норми статті 60\~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 2, 3 частини першої статті 57 СК України). З урахуванням того, що на майно, яке придбано за час шлюбу розповсюджується презумпція спільності права власності подружжя на майно, то тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на ту особу, яка її спростовує. За приписами ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, у відповідності з ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно роз`яснень, наданих у п. 24 Постанови Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Для правильного застосування статті 60\~СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном (Постанова ВС у справі 595/324/17). Згідно вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З наведених вище доказів вбачається, що спірний будинок хоча й був придбаний під час шлюбу, але за особисті кошти позивача, за кошти, які були нею отримані від здійснення підприємницької діяльності. Тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі та визнати за нею право особистої приватної власності на спірний будинок. Позивачем не заявлялась вимога про відшкодування йому судових витрат, тому судом не вирішувалось питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved