Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

у листопаді 2024 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки усіх видів від доходу [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення із січня 2017 року, і до повноліття дітей. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідач є батьком їх спільних дітей - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. [PERSON] зауважує, що відповідач із січня 2017 року не проживає разом з нею та дітьми, виїхав за кордон і перестав надавати матеріальну допомогу на дітей, а її звернення щодо необхідності належного матеріального утримання дітей та виконання ним своїх батьківських обов`язків, залишені без належного реагування. У зв`язку з викладеним, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 04.12.2024 року відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 33). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.08.2008 року. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2024 року в справі № 752/3537/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 17-19). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 21, 22). Відповідно до змісту ст. 180 СК України відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення від сплати аліментів, кошти на утримання стягуються в судовому порядку. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок щодо утримання неповнолітніх і малолітніх дітей не може бути покладено виключно на одну матір. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання неповнолітніх і малолітніх дітей на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК Україниаліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати,суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.11.2024 року (день подання позовної заяви) і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України судове рішення необхідно допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial