Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Горностаївський райагрохім» (далі - ТОВ «Торговий дім «Горностаївський райагрохім») про припинення трудових відносин. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 04.03.2009 був прийнятий Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Горностаївський райагрохім» на посаду обліковця від. с. Василівка (Херсонська область). Після повномасштабного вторгнення рф на територію України та окупацію Херсонської області, відповідач передав позивачу трудову книжку без запису про звільнення. Позивач переїхав на підконтрольну частину України та 29.09.2022 став на облік як внутрішньо переміщена особа у м. Київ. 22.10.2022 у зв`язку з досягненням пенсійного віку позивачу було оформлено пенсію за віком. Із квітня 2023 року позивач працевлаштувався у ЗДО №611 Управління освіти районної в м. Києві адміністрації, проте за сумісництвом, з огляду на те, що трудові відносини за основним місцем роботи у ТОВ «Торговий дім «Горностаївський райагрохім» не припинені, що перешкоджає йому належним чином працевлаштуватися на основне місце роботи. 16.11.2024 з метою припинення трудових відносин позивач подав через електронний кабінет Державної служби зайнятості заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору. 25.11.2024 була отримана відповідь Херсонського обласного центру зайнятості, у якій повідомлено позивача, що відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус зареєстрованого безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії, відтак, рекомендовано звернутися до суду. Аналогічна відповідь отримана з Київського міського центру зайнятості за №08-2207/10-16/24 від 26.11.2024. Позивач зазначає, що з вересня 2022 року ним не здійснювалась будь-яка трудова діяльність на користь відповідача, заробітна плата не нараховується та не виплачується, відсутня можливість припинити трудові відносини з відповідачем, подавши відповідну заяву на звільнення. Листування з окупованими територіями не здійснюється, позивач засобами електронного зв`язку на раніше відому електронну пошту відповідача направляв заяви про звільнення, які залишені без відповіді та задоволення. З огляду на те, що будь-які зв`язки з відповідачем втрачені, невідоме його фактичне місцезнаходження та/або його виконавчого органу, керівництва або інших уповноважених осіб на підконтрольній частині України, товариство не ліквідоване, проте не здійснює свою діяльність відповідно до законодавства України, враховуючи, що позивачеві призначено пенсію за віком, з метою отримання можливості в подальшому безперешкодно реалізувати своє право на працю, просить суд визнати припиненими із 15.11.2024 трудові відносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Горностаївський райагрохім». Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05.12.2024 прийнято до провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлялися, при цьому, 04.02.2025 на адресу суду від позивача та представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Заперечень щодо заочного розгляду справи не висловили. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся, шляхом направлення судової повістки через засоби поштового зв`язку та розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади України. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду від відповідача не надходило, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань до суду не надходили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та правовідносини між сторонами. Судом встановлено, що з 04.03.2009 [PERSON] був прийнятий ТОВ «ТД «Горностаївський райагрохім» на роботу на посаду обліковця від с. Василівка на підставі наказу №23 від 04.03.2009, що підтверджується записом №21 у трудовій книжці № [NUMBER] від 10.07.1980, виданої на ім`я [PERSON] . Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ТОВ «ТД «Горностаївський райагрохім» зареєстроване за адресою: Херсонська область, Горностаївський район, смт.Горностаївка, вул. Об`їзна, буд.8. Як убачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, Форми ОК-5 та Форми ОК-7, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Горностаївський райагрохім» здійснювало нарахування заробітної плати та страхових платежів позивачу до грудня 2021 року. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75, яким було затверджено «Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)», який був чинний до 22.12.2022, а також відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, яким затверджено «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Горностаївська селищна територіальна громада з 24.02.2022 включена до переліку територій, які тимчасово окуповані російською федерацією. З 29.09.2022 позивача взято на облік як внутрішньо-переміщену особу, фактичне місце проживання: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №3005-7501325763 від 29.09.2022. [PERSON] є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення від 26.10.2022 серія [NUMBER] . 15.11.2024 позивач надіслав заяву про звільнення від 15.11.2024 на електронну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Горностаївський райагрохім», на підставі ст.38 КЗпП України. Як вбачається із матеріалів справи, відсутні відомості про вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Горностаївський райагрохім» дій щодо звільнення [PERSON] на підставі його заяви від 15.11.2024. Як зазначає позивач, 16.11. 2024 через електронний кабінет Державної служби зайнятості він подав заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору на підставі абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». 26.11.2024 Київський міський центр зайнятості повідомив позивача про те, що оскільки він є пенсіонером, а згідно із ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема, за віком, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна працювати, вона не має права на отримання статусу безробітного. Крім того, листом Херсонський обласний центр зайнятості від 25.11.2025 також підтверджено, що позивач, який є пенсіонером, не має можливості оформити звільнення через Центр зайнятості. Зважаючи на той факт, що підприємство, в якому позивач працював, знаходиться на непідконтрольній владі України території, трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, позивач позбавлений можливості оформити припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує його конституційні права. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Згідно із частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Згідно зі ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Згідно з ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно зі статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено ст. 38 КЗпП України, згідно з якою працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника, або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Статтею 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Так, у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури). Законом України від 21.04.2022 року №2220-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування сфер зайнятості та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття під час дії воєнного стану», що набрав чинності 07.05.2022 року, передбачено спрощену процедуру набуття статусу безробітного, зокрема для осіб які перебувають на тимчасово окупованій території, які перебувають на території, на якій ведуться бойові дії, для внутрішньо переміщених осіб. На виконання вказаного Закону розділ XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про зайнятість населення» доповнено п.5.2. Відповідно вказаного пункту для отримання статусу безробітного внутрішньо переміщені особи, а також особи, які перебувають на територіях, на яких ведуться бойові дії, у яких не розірвані трудові договори з роботодавцем, подають до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору за формою, визначеною центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, про що повідомляються роботодавець (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними), територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та територіальний орган Пенсійного фонду України. Частину 4 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" доповнено абзацом 2 згідно якого «Внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору". Після абзацу другого доповнено п`ятьма новими абзацами такого змісту: "Датою припинення трудового договору є день, наступний за днем подання такої заяви. Центр зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи у день припинення трудового договору повідомляє про це: роботодавця (будь-якими засобами комунікації, у тому числі електронними); територіальний орган Пенсійного фонду України; територіальний орган Державної податкової служби". Припинення трудових відносин тісно пов`язано зі свободою його праці, оскільки праця може виконуватися саме до того часу, поки останній не вирішить припинити її виконання або з інших підстав. При цьому, припинення трудових правовідносин має безпосередній вплив на можливість мати реалізацію прав на зайнятість (не заборонену законодавством діяльність осіб, пов`язану із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі), працевлаштуванням на роботі (посаді). Враховуючи обставини цієї справи та факт порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Горностаївський райагрохім» будь-яких заперечень на позов та доказів на спростування заявлених позивачем вимог до суду не подано. З урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи те, що товариство відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території України, позивач є пенсіонером і не може припинити трудові відносини, звернувшись до Центру зайнятості в односторонньому порядку , відтак, у позивача відсутня можливість припинити трудові відносини в інший спосіб, окрім звернення до суду, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання припиненими трудових відносин між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Горностаївський райагрохім» на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача є ефективним. Суд враховує позицію ЄСПЛ, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved