Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

29.11.2024 року позивач в особі свого представника за довіреністю Ляр Дмитра Юрійовича засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номеру від 11.12.2020 року станом на 12.11.2024 року у розмірі 60272,57 грн., з яких: 50362,67 грн. заборгованість за кредитом та 9009,90 грн. заборгованість по відсоткам, а також судові витрати за розгляд справи у суді у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. В обгрунтування\~позову було\~зазначено,\~що 11.12.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір без номеру у порядку ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України на підставі заяви відповідача про приєднання до Умов та правил надання послуг у позивача, які відповідач підписав одноразовим електронним підписом, повністю ознайомившись із її змістом та своїми обов`язками за вказаною заявою, зокрема зі розміром процентів, які відповідач повинен сплатити позивачу за користування коштами Позивач вказав, що за умовами вказаного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених сторонами. Відповідач в процесі користування кредитним рахунком не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушив вимоги статей 526, 527, 530, 610, 1054 ЦК України, тобто ухилився від виконання взятих на себе зобов`язань, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 04.12.2024 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, наданий час сторонам по справі для подання усіх заяв по суті позову (а.с.56). Позивач та його представник про вказану ухвалу були повідомлені належним чином засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.58-59), а відповідач у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України (а.с.60). Відзив від відповідача не надходив. Заяви, клопотання від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України\~за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 11.12.2020 року [PERSON] підписав Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у позивача, в якій підтвердив, що між сторонами укладений кредитний договір, відповідачу встановлений кредитний ліміт на його картку, строк договору становить 12 місяців з автоматичною пролонгацією (а.с.21-28). 02.12.2020 року відповідач підписав паспорт кредиту з відповідними умовами (а.с.28, зворотній бік 30), який суд до уваги не приймає, оскільки він не є частиною кредитного договору, а крім цього мав обмежений у часі строк дії до 17.12.2020 року, тобто діяв до часу підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил. Слід зазначити що ані позовна заява, ані жоден із долучених до позовної документів не містить даних про видані відповідачу позивачем картки «Універсальна» або будь-яку іншу, що по-перше, не дозволяє суду встановити строк дії договору між позивачем та відповідачем, оскільки в даних правовідносинах він забезпечується строком дії виданої відповідачу картки, яку позивач, з власних мотивів, суду не надав. По-друге, відповідно до п.2.1.1.9 підписаної відповідачем заяви про приєднання до умов та правил надання послуг встановлено, що договір між сторонами «починає діяти з дня встановлення кредитного ліміту на картці та діє до повного виконання сторони своїх зобов`язань. Договір вважається автоматично продовженим на наступні 12 місяців в разі, якщо за 30 днів до дати закінчення цього договору жодна із сторін не заявила про намір його розірвання». Таким чином, за відсутності наданої суду інформації про видані або видану відповідачеві з боку позивача картку неможливо визначити не тільки наявність самого боргу відповідача, а сам факт початку дії договору між сторонами. Розрахунок заборгованості відповідача, наданий позивачем (а.с.14-18), як і виписка по рахунку відповідача за період 06.01.2021 року до 12.11.2024 року не може прийнята судом до уваги, оскільки є внутрішнім документом позивача (хоч і бухгалтерським документом), не містить ані рахунку відповідача у позивача, ані прив`язки до будь-якої картки, виданої відповідачу, а тому не може бути прийнято судом як належний доказ і самого розрахунку заборгованості, так і існування діючого договору між сторонами. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За змістом пункту 62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З урахуванням того, що у наданих до позовної заяви додатках відсутні належні документи видачі відповідачу позивачем картки та встановлення кредитного ліміту по ній, позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідач дійсно отримав грошові кошти у позивача, а також наявність у відповідача взагалі заборгованості перед позивачем, у тому числі, у розмірі, вказаному у розрахунку заборгованості та виписці по рахунку. За відсутності вказаних судом доказів не має можливості зробити висновок про належність, достовірність та достатність доказів на підтвердження позиції позивача. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У постанові Великої Палати ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) стосовно порядку укладання договору кредиту було зазначено наступну правову позицію щодо належного стандарту доведення факту узгодження Умов та правил банківських послуг. Так, у вказаній постанові було зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У частині четвертій\~статті 263 ЦПК України\~вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed