Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Пєтухов Андрій Юрійович звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача основну суму боргу за розпискою від 10.02.2021 у розмірі 24 000, 00 доларів США та 3% річних від простроченої суми за період з 11.02.2022 до 23.02.2022 у розмірі 28, 32 доларів США та судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначає, що 10.02.2021 року позивач, [PERSON] передав, а відповідач, [PERSON] прийняв у борг 25 000, 00 доларів США та зобов`язався повернути позивачу натомість 31 000, 00 доларів США у строк до 10.02.2022 (включно) за наступним графіком: 10.05.2021 року - 1 500,00 доларів США; 10.08.2021 - 1 500,00 доларів США; 10.11.2021 - 1 500,00 доларів США; 10.02.2022 - 26 500, 00 доларів США, що підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою від 10.02.2021 року. Відповідач повернув позивачу лише 7 000, 00 доларів США. Позивач не одноразово звертався до відповідача з проханням повністю погасити борг у добровільному порядку, однак відповідач не виконав своє зобов`язання за вищезазначеною розпискою в повному обсязі. У порушення вимог розписки відповідачем не виконано зобов`язання щодо повернення коштів у встановлений строк, в результаті чого [PERSON] має заборгованість у розмірі 24 028, 32 доларів США, з яких 24\~000,\~00\~доларів США - сума боргу та 28, 32 доларів США. - 3% річних від простроченої суми за період з 11.02.2022 року до 23.02.2022 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.11.2024 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.12.2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] \~та його\~адвокат Пєтухов\~А.Ю. не з`явилися, представником подано до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за відсутності позивача та представника позивача та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який оформлено відповідною розпискою, відповідно до умов якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 25 000, 00 доларів США на строк до 10.02.2022 (включно) року. Відповідно до розписки вбачається, що [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 25 000, 00 доларів США від [PERSON] та зобов`язався повернути у строк до 10.02.2022 (включно) за наступним графіком: 10.05.2021 року - 1 500,00 доларів США; 10.08.2021 - 1 500,00 доларів США; 10.11.2021 - 1 500,00 доларів США; 10.02.2022 - 26 500, 00 доларів США. Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач сплатив позивачу частину заборгованості в розмірі 7 000, 00 доларів США. Наявність заборгованості за розпискою від 10.02.2021 року та невиконання [PERSON] зобов`язань щодо повернення заборгованості зумовила звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Статтею 627 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Отже,\~суд приходить\~до висновку,\~щодо необхідності\~задоволення позовних\~вимог [PERSON] \~та стягнення\~з відповідача\~на його\~користь грошових\~коштів у\~розмірі 24 000, 00 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У контексті статей 524, 533, 535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У зв`язку із простроченням відповідачем терміну повернення боргу, позивачем нараховано 28, 32 доларів США грн. 3% річних від простроченої суми за період з 11.02.2022 року до 23.02.2022 року. Представником позивача адвокатом Пєтуховим А.Ю. було надано розписку від 10.02.2021 року. Наявність розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12). В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В розписці від 10.02.2021 року зазначено, що відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 10.02.2022 року Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відтак,\~в судовому\~засіданні було\~встановлено,\~що на\~теперішній час\~сума боргу\~залишається неповернутою,\~а тому\~суд приходить\~до висновку\~про,\~те що\~є всі\~підстави для\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~суми боргу\~у розмірі\~24\~028,\~32 доларів США, а саме: - 24 000, 00 доларів США основної заборгованості; - 28, 32 доларів США грн. 3% річних від простроченої суми за період з 11.02.2022 року до 23.02.2022 року. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved