Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

05\~грудня 2024\~року до\~Софіївського районного\~суду Дніпропетровської\~області надійшов\~позов представника\~позивача [PERSON] ,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] до\~відповідача [PERSON] \~згідно вимог\~позову якого\~просив розірвати\~шлюб,\~укладений між\~сторонами,\~який зареєстрований\~25\~жовтня 2003\~року \~відділом реєстрації\~актів громадянського\~стану Софіївського\~районного управління\~юстиції Дніпропетровської\~області,\~за актовим\~записом №\~88.\~Представник позивача\~вказує,\~що від\~шлюбу сторони\~мають неповнолітніх\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Одруження позивача\~з відповідачем\~виявилось невдалим.\~За час\~спільного проживання\~у них\~не були\~створенні нормальні\~сімейні стосунки,\~стало видно,\~що в\~них різні\~характери,\~погляди на\~життя.\~На цей\~час пропала\~взаємоповага між\~сторонами,\~ відносини\~переросли в\~повну байдужість\~один до\~одного.\~Також відсутня\~психологічна сумісність,\~повністю втрачено\~почуття кохання. Фактично між ними шлюбні відносини припинились на початку 2021 року і вони стали проживати окремо один від іншого, за цих обставин сумісне життя та збереження сім`ї стали не можливими. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна яке є їхньою спільною власністю на цей час немає. Син [PERSON] проживає разом із відповідачкою [PERSON] , а син [PERSON] залишився проживати разом з позивачем. Між ними досягнуто угоди про матеріальне утримання дітей. Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, натомість надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 25 жовтня 2003 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 88, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] виданим 25 жовтня 2003 року даним органом реєстрації (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується \~ \~ \~ \~свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданим 31 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1217 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданим 02 серпня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис № 65 (а.с.10,11). Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі\~ст.\~24\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з`ясувати прізвище відповідача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України\~передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8\~ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч.9\~ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки відповідачем [PERSON] не заявлено вимогу щодо відновлення свого дошлюбного прізвища, суд дійшов висновку про необхідність залишення відповідачу їй шлюбного прізвища « [PERSON] ». Відповідно до ст. 264\~ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача також належить стягнути на користь позивача судовий збір сплачений ним при зверненні з позовом до суду. Оскільки позивачем не заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача витрат зі сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Outcome: approved