Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

до суду надійшли матеріали позовної заяви, поданої в інтересах позивача [PERSON] її представником адвокатом Ярмоловичем Олексієм Євгеновичем, до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26 серпня 2022 року в книзі реєстрації шлюбів РАЦСу в Соколові Соколовського району, Чеська Республіка, номер запису 94. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спільне життя сторін не склалося у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, що поступово призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Шлюбні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 30 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, її представник адвокат Ярмолович О.Є. направив до суду клопотання, в якому просить розглянути справу без його та позивачки участі, а також зазначив, що позивач позов підтримує, наполягає на його задоволенні, просить не надавати строків на примирення та згодна на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судові засідання не прибув, про дату, час та місце судових засідань був повідомлений належним чином (на підставі п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), що стверджується також відміткою пошти (на повернутому суду конверті з повісткою) про відсутність адресата за адресою реєстрації. Причин своєї неявки відповідач не повідомив, правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву не скористався. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280\~ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Частинами першою,\~другою статті\~3\~ЦПК України\~передбачено,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~відповіднодо Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Як встановлено судом, шлюб між сторонами громадянами України укладено за межами України, на території Чеської Республіки. Зокрема, шлюб зареєстрований 26 серпня 2022 року в книзі реєстрації шлюбів РАЦСу в Соколові, Соколовський район, Чеська Республіка, у книзі 18, рік 2022, сторінка/аркуш 43, номер запису 94. Отже правовідносини, пов`язані з розірванням вказаного шлюбу, є такими, що містять «іноземний елемент», оскільки юридичний факт - факт укладення шлюбу, який створив правовідносини між подружжям, мав місце на території іноземної держави. Зокрема, згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється, зокрема, в такій формі: юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Відтак суд під час вирішення вказаної справи керується положеннями Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до\~п.\~1,\~п.3\~ ч.\~1\~ст.\~2\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право»\~цей Закон\~застосовується до\~питань,\~що виникають\~у сфері\~приватноправових відносин\~з іноземним\~елементом,\~зокрема,\~ визначення\~застосовуваного права; підсудність судам України справ з іноземним елементом. Частиною національного законодавства України є чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 9 Конституції України). Чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України»). При цьому, суд не може застосувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються, інакше як міжнародний договір. У той же час міжнародні договори застосовуються, якщо вони не суперечать Конституції України (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»). Відповідно до\~ст.28\~Договору між\~Україною та\~Чеською Республікою\~про правову\~допомогу в\~цивільних справах,\~ратифікованого Законом\~України «Про\~ратифікацію Договору\~між Україною\~та Чеською\~Республікою про\~правову допомогу\~в цивільних\~справах» №\~2927-III\~від 10.01.2002,\~що набрав\~чинності 19.02.2002:\~ \~умови укладення\~шлюбу для\~кожного з\~подружжя \~визначаються законодавством\~Договірної Сторони,\~громадянином якої\~він є. Форма укладення шлюбу та перешкоди до його укладення визначаються законодавством Договірної Сторони, на території якої шлюб укладається. Згідно з п.1, п.3, п.5 ст.30 вказаного Договору: у справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на час подачі заяви про розлучення. У справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 цієї статті, компетентними є органи юстиції Договірної Сторони, громадянами якої подружжя є на час подачі заяви про розлучення. Якщо на час подачі заяви про розлучення обоє з подружжя є громадянами однієї Договірної Сторони і проживають на території другої Договірної Сторони, то компетентними є органи юстиції обох Договірних Сторін, які при розгляді справи застосовуватимуть матеріальне право тієї Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя. Якщо справу про розірвання шлюбу розглядає суд, він також є компетентним у вирішенні питань виховання й утримання неповнолітніх дітей подружжя, що розлучається. Правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право». Зокрема, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Аналіз вказаної статті дає підстави для висновку, що законодавець України визначив чотири колізійні прив`язки у визначенні закону, яким має керуватися подружжя під час вирішення питання про припинення шлюбу: 1) спільний особистий закон подружжя; 2) закон спільного місця проживання подружжя, за умови, що один з подружжя продовжує проживати у цій державі; 3) право держави, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином; 4) закон, обраний подружжям. Спільним особистим законом подружжя (сторін у справі), яке є громадянами України, не залежно від місця їхнього постійного проживання є право України, а тому розірвання шлюбу між ними здійснюється за законодавством України. Крім цього, як зазначено вище, пунктом 1 ст.30 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах визначено, що у справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на час подачі заяви про розлучення. Згідно з ст. 58 Закону України «Про міжнародне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Як встановлено судом, шлюб між сторонами [PERSON] \~та [PERSON] зареєстрований 26 серпня 2022 року в книзі реєстрації шлюбів РАЦСу в Соколові, Соколовський район, Чеська Республіка, у книзі 18, рік 2022, сторінка/аркуш 43, номер запису 94, що стверджується копією свідоцтва про шлюб з перекладом на українську мову, що засвідчений нотаріально. Подружжя має сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Згідно з\~ст.13\~Закону України\~«Про міжнародне\~приватне право»\~документи,\~що видані\~уповноваженими органами\~іноземних держав\~у встановленій\~формі,\~визнаються дійсними\~в Україні\~в разі\~їх легалізації,\~якщо інше\~не передбачено\~законом або\~міжнародним договором\~України.\~ Так,\~відповідно до\~ст.18\~Договору між\~Україною та\~Чеською Республікою\~про правову\~допомогу в\~цивільних справах:\~документи,\~складені або\~засвідчені компетентним\~ органом\~однієї Договірної\~Сторони та\~підтверджені підписом\~уповноваженої особи\~й \~офіційною \~печаткою,\~є дійсними\~на території\~ другої\~Договірної Сторони\~без подальшого\~засвідчення.\~Те ж\~саме стосується\~і засвідчення\~підпису громадянина,\~копій і\~перекладів документів,\~засвідчених компетентним\~органом. Документи, про які йдеться у пункті 1 цієї статті, мають однакову доказову силу на територіях обох Договірних Сторін. Отже вищевказане свідоцтво про\~шлюбє дійсним на території України і не потребує жодного додаткового оформлення чи посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля) та підлягає розірванню за законодавством України. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України). Згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та\~особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.\~56\~СК України). Суд установив, що перебування сторін у шлюбі є формальним, сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім`ї стало те, що в них виявилися різні погляди на сімейне життя, в результаті чого вони стали чужими людьми. Суд враховує ту обставину, що в сторін є малолітня дитина, проте з огляду на вищенаведені обставини справи, розцінює як таку, що не перешкоджає прийняттю рішення про розірвання шлюбу. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно, та її збереження за таких обставин суперечило б інтересам позивачки та малолітньої дитини. При зверненні до суду з позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позову, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору.

Outcome: approved