Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

14 лютого 2022 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] в інтересах якого діє законний представник [PERSON] до [PERSON] , про визнання недійсним договорів дарування будинку, земельної ділянки. Справа була розподілена до провадження судді Васюченка О.Г. Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року суддя Васюченко О.Г. задовольнив заяву про самовідвід та справа була направлена на повторний розподіл. 15 лютого 2022 року справу згідно автоматизованої системи «Д-3» було розподілено до провадження судді Бойка О.М. Ухвалою суду від 15 лютого 2022 року суддя Бойко О.М. прийняв до свого провадження справу та було відкрито провадження по справі із призначенням підготовчого судового засідання. В позовній заяві просить суд: - визнати недійсним договір дарування житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), посвідчений Колодієм Романом Олександровичем, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 04 вересня 2015 р., зареєстровано в реєстрі за № 1293; - визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,120 га, кадастровий номер 1221486200:05:007:0047, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), посвідчений Колодієм Романом Олександровичем, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 04 вересня 2015 р., зареєстровано в реєстрі за № 1296; - скасувати державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 717697212214, проведену за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодія Романа Олександровича № 24176321 від 04.09.2015 р., з одночасним припиненням права власності [PERSON] на вказаний житловий будинок (номер запису про право власності: 11051368); - скасувати державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку площею 0,120 га, кадастровий номер 1221486200:05:007:0047, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 717727612214, проведену за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодія Романа Олександровича № 24176512 від 04.09.2015 р., з одночасним припиненням права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності: 11051485). Обґрунтовує позовні вимоги тим, що Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 р. у справі № 175/1190/21-ц, яке набрало законної сили 17 травня 2021 р., [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Дніпропетровська, визнано обмежено дієздатним та встановлено над ним піклування. Піклувальником обмежено дієздатного [PERSON] призначено його сина, [PERSON] , [INFO] . Виходячи зі змісту ст. 55 ЦК України, завдання піклування над повнолітніми особами полягає у забезпеченні особистих немайнових і майнових прав та інтересів таких осіб. Згідно з Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 р. №34/166/131/88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 р. за № 387/3680, опікуни (піклувальники) мають право управляти майном підопічних на користь останніх і зобов`язані захищати права та інтереси підопічних. Виконуючи обов`язки піклувальника, [PERSON] перевірив наявність і стан майна, яке належить його батькові, перевірив наявність правовстановлюючих та інших документів тощо. В результаті такої перевірки піклувальник з`ясував, що документи відсутні, а все майно, яке раніше належало на праві власності підопічній особі - [PERSON] , станом на сьогодні перереєстровано на ім`я [PERSON] . Так, згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договорів дарування, укладених 04 вересня 2015 р. [PERSON] здійснив відчуження належного йому житлового будинку і земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , а саме: -згідно з договором дарування, посвідченим Колодієм Р.О., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 04 вересня 2015 р., зареєстровано в реєстрі за № 1293, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,120 га, яка приватизована, кадастровий номер 1221486200:05:007:0047 (опис об`єкту: житловий будинок літ. А будинок, ракушняк, обшитий сайдингом, житловою площею 79,7 кв.м., загальною площею 356,7 кв.м., літ. К - колодязь, мет. труби, з/я - зливна яма, з/б кільця, № 1-3 - огорожа, метал., цегла). Дар (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, далі за текстом - Будинок) сторонами оцінений в 149 200,00 грн. (Сто сорок дев`ять тисяч двісті грн. 00 коп.); -згідно з договором дарування, посвідченим Колодієм Р.О., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 04 вересня 2015 р., зареєстровано в реєстрі за № 1296, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку площею 0,120 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1221486200:05:007:0047. Дар (земельна ділянка) сторонами оцінений в 135 026,89 грн. (Сто тридцять п`ять тисяч двадцять шість грн. 89 коп.). Про наявність вищезазначених договорів і про відчуження [PERSON] всього належного йому майна піклувальнику [PERSON] стало відомо лише в травні 2021 року, коли він приступив до виконання обов`язків піклувальника згідно з рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2020 р. у справі № 175/1190/21-ц. Сам [PERSON] пояснити про обставини і причини укладення цих договорів не може, наполягає на тому, що він не пам`ятає, щоб укладав договори дарування. В будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає сам [PERSON] та його піклувальник [PERSON] . Позивач вважав і вважає будинок і земельну ділянку своєю власністю, наявність договорів дарування вказаного майна пояснити не може. Позивач вважає, що договори дарування будинку і земельної ділянки, укладені 04 вересня 2015 року, між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] є недійсними з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] , хоча і перебувають станом на сьогодні в зареєстрованому шлюбі, але разом не проживають вже протягом значного часу (кілька років), шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Наприкінці 2015 року [PERSON] виїхала з місця реєстрації проживання у с. Новоолександрівка, фактично проживає у м. Дніпро. В телефонній розмові з піклувальником позивача [PERSON] відповідачка повідомила, що майно - будинок і земельна ділянка належать їй одноосібно, вона має намір продати їх і виселити [PERSON] , який, як зазначено вище є особою, що визнана обмежено дієздатною, та до того ж не має іншого місця проживання, ніж будинок у с. Новоолександрівка. Ухвалою суду від 11 квітня 2022 року було витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Колодія Романа Олександровича належним чином завірені копії наступних документів: - матеріалів нотаріальної справи щодо нотаріального посвідчення договору дарування житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, посвідчений 04 вересня 20015 року, зареєстрований в реєстрі за № 1293; - матеріалів нотаріальної справи щодо нотаріального посвідчення договору дарування земельними ділянками, посвідчений 04 вересня 20015 року, зареєстрований в реєстрі за№ 1296; - належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності за [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, посвідченого 04 вересня 20015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1293 (номер запису про право власності: 11051368, дата, час державної реєстрації: 04.09.2015 18:37:56, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 717697212214); - матеріалів реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 04 вересня 20015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1296 (номер запису про право власності: 11051485, дата, час державної реєстрації: 04.09.2015 18:51:10, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 717727612214). 08 липня 2022 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшли витребуванні матеріали від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Колодія Романа Олександровича. Ухвалою суду від 20 липня 2023 року було призначено психіатричну експертизу. На вирішення експертів поставити наступні питання: - В якому стані знаходився [PERSON] ( [INFO] ) під час вчинення правочинів договору дарування житлового приміщення та договору дарування земельної ділянки укладених 04 вересня 2015 року? - Чи міг [PERSON] ( [INFO] ) за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент вчинення правочинів - договору дарування житлового приміщення та договору дарування земельної ділянки на момент їх укладення - 04 вересня 2015 року? Проведення судової психіатричної експертизи доручено експертам Дніпровської філії судово психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (49006, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Надії Алеєксеенко, буд. 84). 31 жовтня 2024 року матеріали цивільної справи, після проведення судової експертизи повернулись до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №400-ц вбачається, що [PERSON] під час вчинення правочинів (договору дарування житлового приміщення та договору дарування земельної ділянки, укладених 04 вересня 2015 року) виявляв хронічний стійкий психічний розлад у формі вираженого розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складного генезу (травма головного мозку, атеросклероз судин головного мозку, гіпертонічна хвороба, енцефалопатія, атрофічний процес головного мозку). Під час вчинення правочинів (договору дарування житлового приміщення та договору дарування земельної ділянки, укладених 04 вересня 2015 року) іспитований [PERSON] за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. У судове засідання законний представник позивача [PERSON] [PERSON] не з`явився. Про час та місце був належним чином повідомлений. У судове засідання представник законного представника позивача [PERSON] адвокат Науменко С.Б. не з`явилась. Про час та місце була належним чином повідомлена. Надала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи провести у її відсутність та вимоги позовної заяви задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Про час та місце була належним чином повідомлена. Клопотань не надавала. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2021 р. у справі № 175/1190/21-ц, яке набрало законної сили 17 травня 2021 р., [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Дніпропетровська, визнано обмежено дієздатним та встановлено над ним піклування. Піклувальником обмежено дієздатного [PERSON] призначено його сина, [PERSON] , [INFO] . Виходячи зі змісту ст. 55 ЦК України, завдання піклування над повнолітніми особами полягає у забезпеченні особистих немайнових і майнових прав та інтересів таких осіб. Згідно з Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 р. №34/166/131/88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 р. за № 387/3680, опікуни (піклувальники) мають право управляти майном підопічних на користь останніх і зобов`язані захищати права та інтереси підопічних. Виконуючи обов`язки піклувальника, [PERSON] перевірив наявність і стан майна, яке належить його батькові, перевірив наявність правовстановлюючих та інших документів тощо. В результаті такої перевірки піклувальник з`ясував, що документи відсутні, а все майно, яке раніше належало на праві власності підопічній особі - [PERSON] , станом на сьогодні перереєстровано на ім`я [PERSON] . Так, згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договорів дарування, укладених 04 вересня 2015 р. [PERSON] здійснив відчуження належного йому житлового будинку і земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , а саме: -згідно з договором дарування, посвідченим Колодієм Р.О., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 04 вересня 2015 р., зареєстровано в реєстрі за № 1293, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,120 га, яка приватизована, кадастровий номер 1221486200:05:007:0047 (опис об`єкту: житловий будинок літ. А будинок, ракушняк, обшитий сайдингом, житловою площею 79,7 кв.м., загальною площею 356,7 кв.м., літ. К - колодязь, мет. труби, з/я - зливна яма, з/б кільця, № 1-3 - огорожа, метал., цегла). Дар (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, далі за текстом - Будинок) сторонами оцінений в 149 200,00 грн. (Сто сорок дев`ять тисяч двісті грн. 00 коп.); -згідно з договором дарування, посвідченим Колодієм Р.О., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 04 вересня 2015 р., зареєстровано в реєстрі за № 1296, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку площею 0,120 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1221486200:05:007:0047. Дар (земельна ділянка) сторонами оцінений в 135 026,89 грн. (Сто тридцять п`ять тисяч двадцять шість грн. 89 коп.). Про наявність вищезазначених договорів і про відчуження [PERSON] всього належного йому майна піклувальнику [PERSON] стало відомо лише в травні 2021 року, коли він приступив до виконання обов`язків піклувальника згідно з рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2020 р. у справі № 175/1190/21-ц. Сам [PERSON] пояснити про обставини і причини укладення цих договорів не може, наполягає на тому, що він не пам`ятає, щоб укладав договори дарування. В будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає сам [PERSON] та його піклувальник [PERSON] . Позивач вважав і вважає будинок і земельну ділянку своєю власністю, наявність договорів дарування вказаного майна пояснити не може. Як встановлено вищевказаним рішенням суду про визнання [PERSON] обмежено дієздатним, в кінці 2002 року він у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями переніс ряд операцій, у тому числі на головному і спинному мозку, в подальшому його стан погіршився через онкологічні захворювання та лікування туберкульозу. З початку 2016 року у [PERSON] почали проявлятись симптоми психічного захворювання (неадекватне сприйняття навколишнього світу, не орієнтується та неправильно оцінює життєві ситуації). Проте і до того часу, починаючи з 2002 року, коли [PERSON] переніс важкі травми і численні операції, зокрема, на головному мозку, він інколи втрачав зв`язок з реальністю, не орієнтувався в часі, не міг пригадати свого імені та імен рідних, не розумів, де він знаходиться тощо. Піклувальник [PERSON] звертається з цим позовом від імені та в інтересах [PERSON] , вимоги позову полягають у визнанні договорів дарування будинку і земельної ділянки, укладених 04 вересня 2015 року, недійсними з підстав, визначених ст. 225 ЦК України (як таких, що вчинені дієздатною фізичною особою, яка у момент вчинення відповідних правочинів не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а також у скасуванні державної реєстрації права власності відповідачки на вищезазначені будинок і земельну ділянку. У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Позивач вважає, що договори дарування будинку і земельної ділянки, укладені 04 вересня 2015 року, між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] є недійсними з наступних підстав: [PERSON] та [PERSON] , хоча і перебувають станом на сьогодні в зареєстрованому шлюбі, але разом не проживають вже протягом значного часу (кілька років), шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Наприкінці 2015 року [PERSON] виїхала з місця реєстрації проживання у с. Новоолександрівка, фактично проживає у м. Дніпро. В телефонній розмові з піклувальником позивача [PERSON] відповідачка повідомила, що майно - будинок і земельна ділянка належать їй одноосібно, вона має намір продати їх і виселити [PERSON] , який, як зазначено вище є особою, що визнана обмежено дієздатною, та до того ж не має іншого місця проживання, ніж будинок у с. Новоолександрівка. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. У частині першій статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну свідому уяву про предмет договору та досягли згоди про всі його істотні умови. Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Дарувальник [PERSON] в день укладення спірних правочинів - договорів дарування будинку і земельної ділянки знаходився у такому психічному стані, який не дозволяв йому ні розуміти значення своїх дій, ані керувати ними. Такий його стан був зумовлений стійким прогресуючим психічним розладом, пов`язаним з численними серйозними тілесними ушкодженнями, отриманими ним в 2002 році, низкою серйозних хірургічних втручань, в тому числі на головному мозку, а також подальшим погіршенням здоров`я внаслідок перенесеного туберкульозу і онкологічного захворювання. Крім того, його психічний стан був погіршений у зв`язку з емоційним хвилюванням, стресом, викликаними наступними обставинами - значне погіршення фінансового стану, неможливість працювати і забезпечувати собі гідні умови життя та постійну підтримку здоров`я на принаймні ? стабільному рівні, стійка втрата соціальних зв`язків через тривалі хвороби (з друзями, колегами, партнерами по бізнесу тощо), постійні сварки з дружиною - відповідачкою [PERSON] , яка неодноразово висловлювала намір розлучитися з позивачем, покинути його. Спірні договори дарування, укладені позивачем 04 вересня 2015 року, є недійсними, оскільки волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, в момент підписання договорів він не розумів, які саме документи підписує, які наслідки підписання таких документів, наміру передавати своє єдине житло у власність відповідачці він не мав. Після укладення правочинів [PERSON] про них ніколи не згадував, не пам`ятає ні дати, ні обставин їх укладення, ні навіть самого факту дарування всього свого майна. Житловий будинок, що є предметом одного із спірних договорів дарування, був придбаний [PERSON] до укладення шлюбу з відповідачкою (шлюб зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 18 вересня 2010 року, актовий запис № 737, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ). Право власності [PERSON] на будинок виникло на підставі договору купівлі-продажу від 06 червня 2008 року, згідно з яким [PERSON] придбав будинок і земельну ділянку, на якій він розташований, за адресою: [ADDRESS] , за ціною 1 089 930,00 грн. (Один мільйон вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять грн. 00 коп.), що на той час було еквівалентом 224 500 доларів США. Фактично, враховуючи стан здоров`я [PERSON] , відсутність через це можливості працювати, здійснювати підприємницьку діяльність, заробляти гроші, це було єдине майно, в якому позивач планував і планує проживати все своє життя. Згідно з оспорюваними договорами дарування загальна вартість будинку і земельної ділянки визначена в розмірі 224 226,89 грн., що становило на момент укладення цих договорів еквівалент 12 900 доларів США. Така колосальна (майже в 20 (!) разів) різниця у вартості придбання і відчуження майна також додатково підтверджує невідповідність волевиявлення внутрішній волі дарувальника на укладення спірних правочинів. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої ст. 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судову психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. З огляду на зазначене, до цієї позовної заяви додається клопотання позивача про призначення судової психіатричної експертизи. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України. Саме тому до цієї позовної заяви додаються відповідні докази, які додатково до висновку експертизи мають довести психічний стан [PERSON] на день укладення спірних правочинів, відсутність його волі на дарування нерухомого майна відповідачці та про відсутність у нього повної свідомої уяви про предмет договорів в момент їх укладення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною першою ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Викладені в даній позовній заяві обставини підтверджені письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. Ухвалою суду від 20 липня 2023 року було призначено психіатричну експертизу. На вирішення експертів поставити наступні питання: - В якому стані знаходився [PERSON] ( [INFO] ) під час вчинення правочинів договору дарування житлового приміщення та договору дарування земельної ділянки укладених 04 вересня 2015 року? - Чи міг [PERSON] ( [INFO] ) за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент вчинення правочинів - договору дарування житлового приміщення та договору дарування земельної ділянки на момент їх укладення - 04 вересня 2015 року? Проведення судової психіатричної експертизи доручити експертам Дніпровської філії судово психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (49006, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Надії Алеєксеенко, буд. 84). 31 жовтня 2024 року матеріали цивільної справи, після проведення судової експертизи повернулись до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №400-ц вбачається, що [PERSON] під час вчинення правочинів (договору дарування житлового приміщення та договору дарування земельної ділянки, укладених 04 вересня 2015 року) виявляв хронічний стійкий психічний розлад у формі вираженого розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складного генезу (травма головного мозку, атеросклероз судин головного мозку, гіпертонічна хвороба, енцефалопатія, атрофічний процес головного мозку). На підставі спірного договору дарування житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, укладеного сторонами і посвідченого Колодієм Р.О., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 04 вересня 2015 р., зареєстровано в реєстрі за № 1293, було здійснено державну реєстрацію права власності відповідачки [PERSON] на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 717697212214, номер запису про право власності: 11051368, дата, час державної реєстрації: 04.09.2015 18:37:56, державний реєстратор: приватний нотаріус Колодій Р.О., Дніпропетровський міський нотаріальний округ, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24176321 від 04.09.2015). На підставі спірного договору дарування земельної ділянки, укладеного сторонами і посвідченого Колодієм Р.О., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 04 вересня 2015 р., зареєстровано в реєстрі за № 1296, було здійснено державну реєстрацію права власності відповідачки [PERSON] на земельну ділянку площею 0,120 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1221486200:05:007:0047 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 717727612214, номер запису про право власності: 11051485, дата, час державної реєстрації: 04.09.2015 18:51:10, державний реєстратор: приватний нотаріус Колодій Р.О., Дніпропетровський міський нотаріальний округ, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24176512 від 04.09.2015). Для ефективного захисту права власності позивача одночасно з вимогами про визнання недійсними договорів дарування майна заявляються вимоги про скасування державної реєстрації права власності на спірне майно (будинок і земельну ділянку), здійсненої державним реєстратором за відповідачкою [PERSON] на підставі зазначених договорів дарування. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Відповідно до частини другої ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з положеннями Цивільного кодексу України захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом: визнання цих прав, припинення або зміни правовідношення тощо. Пунктами 2, 3 частини третьої ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Отже, саме ухвалення судом рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав (в даному випадку договорів дарування), а також скасування державної реєстрації прав є максимально ефективним засобом захисту права власності позивача на спірне майно, яке дозволить відновити становище, що існувало до порушення цього права, а саме відновити державну реєстрацію права власності за позивачем. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Згідно\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3969,60 грн. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3969,60 грн. Отже, на підставі вищезазначеного, та

Outcome: approved