Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

29.09.2023 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується анкетою-заявою до Договору про надання банківських послуг від 29.03.2023. Відповідно до зазначеного договору відповідачу надано кредитний ліміт у розмірі до 20000,00 грн., що підтверджується довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту від 18.07.2024. Згідно з розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, станом на 04.07.2024відповідач через неналежне виконання умов договору від 29.09.2023 має заборгованість в розмірі 23\~098,10 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Проте, суд не погоджується з визначеним позивачем розміром заборгованості відповідача за тілом кредиту, з огляду на таке. Зазначена позивачем сума заборгованості 23\~098,10 грн. перевищує встановлений відповідачу кредитний ліміт (20000,00 грн.). З аналізу розрахунку заборгованості судом встановлено, що відповідачем у період з 05.01.2024 по 16.02.2024 використано кредитний ліміт на суму 19999,20 грн. Водночас в подальшому позивач нараховував відповідачу відсотки, які щомісячно включав до суми заборгованості за кредитом, а саме: 29.02.2024 1066,93 грн, 31.03.2024 663,71 грн., 30.04.2024 662,70 грн., 31.05.2024 705,56 грн., а всього на суму: 1066,93 + 663,71 + 662,70 + 705,56 = 3098,90 грн. Отже, позивачем було збільшено суму заборгованості відповідача за тілом кредиту на суму нарахованих відсотків: 19999,20 + 3\~098,90 = 23\~098,10 грн. При цьому, позивачем у позовній заяві не обґрунтовано, з посиланням на умови укладеного між сторонами договору, можливості включення нарахованих відповідачу відсотків до основної суми боргу за кредитом, а вимогу про стягнення відсотків за кредитом позивачем не заявлено. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що коли договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують наявність у відповідача станом на 04.07.2024заборгованості за кредитним договором від 29.09.2023 за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 19\~999,20 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню в межах заявлених вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту на суму 19\~999,20 грн. В іншій частині, а саме щодо нарахованих відсотків за кредитом на суму 3\~098,90 грн., які позивачем безпідставно включені до основної суми боргу (тіла кредиту), суд визнає позов необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До позовної заяви додано платіжну інструкцію від 19.08.2024 № CF_84500, якою підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 3028,00 грн., отже з урахуванням часткового задоволення позову на суму 19\~999,20 грн., що становить 86,58% від ціни позову, сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 3028,00*86,58% = 2621,64 грн. Інші судові витрати, понесені учасниками справи, відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial