Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що після смерті [INFO] його батька відкрилась спадщина на 1/5 частину квартири [ADDRESS] та земельні ділянки з кадастровими номерами 3221055100:03:002:0270, 3221055100:02:001:0339, 3221055100:02:001:0416, розташовані на території Бородянської селищної ради. Крім нього спадкоємцем за законом після смерті батька є його (позивача) рідна сестра [PERSON] . Про смерть батька він дізнався, перебуваючи за кордоном, куди виїхав на початку 2022 року. З батьком періодично підтримував телефонний зв`язок. В жовтні 2024 року йому зателефонував [PERSON] і запитав чи збирається він приймати спадщину після смерті батька та розповів, що у нього знаходиться заповіт його (позивача) батька, відповідно до якого він (позивач) є спадкоємцем усього батькового майна. Оскільки він протягом тривалого часу проживає за межами України, то нічого не знав про спадкове майно, тому що батько повідомляв, що все своє майно залишить [PERSON] . Звернувшись до нотаріуса, йому стало відомо, що приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Леденьовим І.С. відкрита спадкова справа. При зверненні до приватного нотаріуса Леденьова І.С. отримав роз`яснення, що він пропустив строк для прийняття спадщини, але за позовом спадкоємця, який пропустив цей строк з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. Оскільки він нічого не знав про складений батьком заповіт та про наявність спадкового майна, то вважав, що строк для прийняття спадщини пропустив з поважних причин. Тому просив визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] батька [PERSON] , терміном один місяць з моменту набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 09 грудня 2024 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідачки [PERSON] зазначив, що підстав для визнання поважними причин пропуску строку для прийняття спадщини немає, оскільки: позивач обмежується загальними фразами про те, що з батьком спілкувався періодично, не вказує коли востаннє з ним спілкувався і чому такого спілкування не було протягом як мінімум 6 місяців (з моменту смерті до спливу строку для прийняття спадщини). Доказів про те, що з початку 2022 року він перебуває за межами України не надає, не вказує на якій правовій підставі залишив територію України та не зазначає, що заважало йому повернутись в Україну коли дізнався про смерть батька, для встановлення обставин для прийняття спадщини (наявності чи відсутності заповіту, визначення кола спадкового майна). В позовній заяві він не вказує та не надає доказів, що існували непереборні невідворотні причини, через які він не міг подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, не вказує причини, через які не звернувся до консульської установи за кордоном для оформлення та посвідчення заяви про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку з моменту її відкриття. Фактично він не долучив до позову жодного доказу існування непереборних перешкод, які не дозволили йому вчинити дії щодо направлення нотаріусу заяви про прийняття спадщини. За таких обставин відповідач приходить до єдиного правомірного висновку про відсутність таких об`єктивних, неминучих та невідворотних перешкод для позивача, тому строк для прийняття спадщини пропущений позивачем через особисту недбалість та безвідповідальне ставлення до свого права на прийняття спадщини. З урахуванням вказаних обставин вважав, що в позові необхідно відмовити. Ухвалою суду від 10 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, викладене підтвердила. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засідання проти позову заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] , представника відповідачки [PERSON] , покази свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку в квартирі [ADDRESS] та земельні ділянки (а.с.6,12,13,54-58). За життя, 08 лютого 2023 року, [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, і взагалі те, що буде належать йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своєму сину - позивачу по справі [PERSON] (а.с. 66). Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи, спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка - відповідачка по справі [PERSON] подавши 13 квітня 2024 року до нотаріуса відповідну заяву про прийняття спадщини (а.с.39,44-45). 19 вересня 2024 року позивач, перебуваючи у м.Гданьск Республіки Польща, оформив заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , засвідчену нотаріусом нотаріальної контори м. Гданьськ, яку за його довіреністю від 20 вересня 2024 року повіреним [PERSON] 20 жовтня 2024 року було подано до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Леденьова І.С. Своїм листом від 21 жовтня 2024 року нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском ним строку для прийняття спадщини та роз`янив, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (а.с.7,69-71,76-79). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що на прохання позивача, який з 2022 року перебуває за межами України, він (свідок) протягом останніх двох років надавав допомогу його батьку [PERSON] , до самої його смерті. Восени 2024 року, перебираючи папери померлого, він (свідок) знайшов заповіт, оформлений померлим на користь позивача, про що відраху ж повідомив останнього. До цього позивач вважав спадкоємицею свою сестру, так як зі слів батька вона возила його до нотаріальної контори, де він щось підписував, про наявність вказаного заповіту нічого не знав. Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статтями 1216-1218 ЦК визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). У частині третій статті 1272 ЦК України зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже віднесення будь-яких обставин до поважних є оціночним та таким, що безпосередньо належить до волі суду та його оцінки. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військової агресією Російської Федерації проти України на території України введено воєнний стан, який продовжується і на теперішній час. 24.02.2022 р. у зв`язку з широкомасштабною військовою агресією Російської Федерації проти України, на території України введено військовий стан, який і досі триває. 21 жовтня 2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Леденьова І.С. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого [INFO] батька [PERSON] . Судом встановлено, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущено в результаті військового вторгнення Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року та встановленням обмежувальних заходів у зв`язку з цим, перебування його за межами України, що в сукупності свідчить про поважність причин пропуску строку, встановленого статті 1270 ЦК України. Крім того, суд враховує, що пройшов незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини (24 липня 2024 року) та подачею заяви про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (28 жовтня 2024 року). Доказів, які спростовують твердження позивача щодо поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, суду не надано. Суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналізуючи зібрані по справі докази у світлі наведених правових норм та встановлених судом обставин, виходячи із засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності і розумності, враховуючи, що позивач має право на спадщину за заповітом, а також введення воєнного стану в Україні, встановлення у зв`язку з цим обмежувальних заходів, перебування позивача з 2022 року за межами України, необізнаність його з наявністю заповіту на його користь, строк який позивач пропустив є незначним, суд дійшов до висновку, що причини пропуску строку для прийняття спадщини, зазначені позивачем, є поважними, а тому визнає необхідним визначити позивачу додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, терміном три місяці з моменту набрання чинності даним рішенням.

Outcome: approved