Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

26.11.2024 року позивач в особі свого представника за довіреністю Мєшнік Костянтина Ігоровича засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номеру від 09.06.2020 року у розмірі 30510,65 грн. станом на 25.08.2024 року, а також судові витрати за розгляд справи у суді у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. Позивач також надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. В обгрунтування позову було зазначено, що 09.06.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір без номеру у порядку ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України на підставі анкети-заяви [PERSON] про приєднання до «Умов надання банківських послуг», «Тарифів банку», «Таблиці обчислення вартості кредиту» та «Паспорту споживчого кредиту», з якими відповідач ознайомився в письмовій формі. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з вищевикладеними документами складає між сторонами договір про надання банківських послуг, зокрема кредитний, зі сплатою на користь позивача процентів за користування кредитними коштами. Позивач вказав, що за умовами вказаного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених сторонами. Відповідач в процесі користування кредитним рахунком не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушив вимоги статей 526, 527, 530, 610, 1054 ЦК України, тобто ухилився від виконання взятих на себе зобов`язань, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою. Ухвалою судді від 02.12.2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по ній без повідомлення (виклику) сторін, наданий час сторонам по справі для подання усіх заяв по суті позову (а.с.56). Позивач та його представник про вказану ухвалу були повідомлені належним чином засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.58-59), а відповідач засобами поштового зв`язку (а.с.67). 26.12.2024 року на адресу суду з боку відповідача в межах визначеного строку надійшов відзив, в якому він повністю заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки сторони, по-перше, не погоджували саме процентний характер правовідносин між ними, оскільки відповідач підписав тільки заяву-анкету про приєднання до відповідних умов позивача, в якій про процентний характер кредитних правовідносин зазначено не було, по-друге, відсутні належні відповідно до норм законодавства про бухгалтерський облік докази наявності відповідної заборгованості відповідача перед позивачем, а, по-третє, наданні позивачем до позову умови та правила, не підписувалися відповідачем та складені вже після укладання між сторонами договору, що вказує, що їх умови відповідач не погоджував та вказані умови не можуть бути застосовані до правовідносин в даній справі (а.с.59-66). Позивач, отримавши відзив, в межах встановленого часу суддею при відкритті провадження для подання відповіді на відзив, надав вказану заяву по суті позову, до якої долучив докази виданої відповідачу картки, кредитного ліміту по ній та повідомив, що процентний характер правовідносин відповідач погодив, підписавши заяву-анкету 09.06.2020 року, в п.3 якої мова йде саме про кредитні процентні правовідносини між сторонами, докази нарахувань щодо відповідача були надані із первинним позовом, однак позивач деталізував їх, надавши виписку по руху коштів по картці. Нарешті, доводи відповідача в частині того, що відповідні умови та правила були надані не станом на час укладення між сторонами договору, пов`язані з тим, що вони оновлювалися, відповідач міг самостійно з ними ознайомитися на сайті позивача та за своєю правовою природою вони є ідентичними умовам та правилам від 29.05.2020 року, тобто на період укладання між сторонами договору (а.с.68-98). Інші заяви та клопотання від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 09.06.2020 року [PERSON] підписав заяву-анкету відповідно до вимог ст.634 ЦК України, в якій підтвердив, що він ознайомився з «Умовами надання банківських послуг», «Тарифами банку», «Таблицею обчислення вартості кредиту» та «Паспортом споживчого кредиту», які разом складають між відповідачем та позивачем договір про надання банківських послуг (а.с.22). Позивач первинно при зверненні до суду, окрім заяви-анкети відповідача та розрахунку проведеної ним заборгованості відповідача (а.с.18-21), надав суду також «Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал банк» при надання банківських послуг щодо продуктів monobank (а.с.23-35), умови випуску платіжних карт «чорна картка monobank» (а.с.36-37) та паспорт споживчого кредиту «чорна картка monobank» (а.с.38-40). Слід зазначити, що до відповіді на відзив позивач також надав виписку про рух коштів по картці [NUMBER] , емітованої на ім`я відповідача за період з 19.06.2020 року до 01.06.2023 року (а.с.77-94), довідку про строк дії картки відповідача, який визначений до 31.08.2024 року (а.с.95) та довідку про встановлення кредитного ліміту відповідачу (а.с.96). Вказані докази були надані разом із відповіддю на відзив без пояснення їх не подання разом із позовною заявою без клопотання про поновлення строку для їх подання і за своєю правовою природою були подані саме як правова реакція позивача на подання відповідачем відзиву. Саме тому суд їх до розгляду справи не приймає, оскільки позивач не подав їх разом із позовною заявою та не пояснив причини їх подання виключно із відповіддю на відзив. Таким чином, зазначені судом докази є неналежними, які при розгляді даної справи до уваги судом не приймаються. Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч.4 ст.83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. На підставі ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. В даній справі суд встановлює, що даних про погодження відповідача на кредитний характер правовідносин між сторонами надані позивачем докази не містять, оскільки навіть п.3 заяви-анкети від 09.06.2020 року містить посилання на те, що відсоткова ставка після виходу з пільгового періоду буде складати 3,2%. В той же час у розрахунку заборгованості позивач застосовував до відповідача за укладеним договором відсоткову ставку 37,2 та 19,2 відсотки, що не відповідає умовам укладеного договору. Враховуючи розмір погашеної відповідачем позивачу суми заборгованості за вирахуванням незаконно нарахованих відсотків, жодної заборгованості відповідач перед позивачем не має, тобто відсутня заявлена позивачем заборгованість. Крім цього, суд встановлює підміну понять позивачем, оскільки із розрахунку заборгованості чітко вбачається нарахування відповідачу, окрім самого боргу по, як встановлено судом вище безпроцентному кредиту, ще й відсотків, про що не зазначено у позовній заяві, що суд визначає як спробу ведення суд в оману, що увесь розмір боргу стосується саме тіла кредиту у сумі 30510,65 грн. В даній справі неможливо встановити строк дії договору між позивачем та відповідачем, оскільки з належних доказів (поданих позивачем первинно із позовною заявою) не можливо встановити строк дії виданої відповідачу картки. Те, що позивач перевів стан боргу у стан простроченого 27.08.2023 року не є належним доказом припинення договору між сторонами, оскільки вказану довідку формує позивач та з наданих суду доказів неможливо зрозуміти, чим саме користувався позивач, нараховуючи відповідачу борг та в подальшому переводячи його у стан простроченого. Це саме стосується питання нарахування боргу відповідачу станом на 25.08.2024 року, оскільки, як було зазначено вище, жодних підписаних відповідачем документів, які б підтверджували факт взагалі можливості нарахування йому процентів за користування коштами позивача, немає. Крім цього, при укладенні договору між сторонами 09.06.2020 року, до суду були надані умови та правила обслуговування в АТ «Універсал-банк» затверджені 24.11.2021 року та які набули чинності 27.11.2021 року (а.с.23), тобто більше, ніж через півтора роки після укладання договору. Які умови та правила діяли до вказаної дати суду не відомо, тобто позивач не надав суду доказ, на який сам посилався у відповідній редакції. Відповідач не повинен самостійно знайомитися із відповідними правилами на сайті позивача, оскільки такий його обов`язок ані укладеним договором, ані нормами цивільного законодавства не визначений. Із наданих позивачем доказів тільки анкета-заява від 09.06.2020 року містить підпис відповідача. Водночас, анкета-заява не містить відповідних істотних умов кредитного договору, в указаній заяві відсутні будь-які дані стосовно оформлення кредиту, зазначення суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, визначення взагалі розміру процентів за користування кредитом та інших істотних умов. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано виключно розрахунок заборгованості за договором від 09.06.2020 року станом на 25.08.2024 року, відповідно до якого зазначено про наявність боргу відповідачки перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 30510,65 грн. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За змістом пункту 62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З урахуванням того, що у наданих до позовної заяви додатках відсутні виписки з особового рахунку відповідача, що унеможливлює встановити рух коштів, відповідно суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що у відповідачв взагалі наявна заборгованість перед позивачем, у тому числі, у розмірі, вказаному у розрахунку. Розрахунок заборгованості в даному випадку не є первинним документом банку, отже є не належним доказом використання відповідачем кредитних коштів у межах кредитного ліміту або інших грошових правовідносин між сторонами. За відсутності доказів про розмір наданого кредиту не має можливості зробити висновок про належність, достовірність та достатність розрахунку позову, який є одностороннім документом позивача та не був погоджений з відповідачем. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «Універсал Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах. У постанові Великої Палати ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) стосовно порядку укладання договору кредиту було зазначено наступну правову позицію щодо належного стандарту доведення факту узгодження Умов та правил банківських послуг. Так, у вказаній постанові було зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вказані висновки суд вважає за необхідне застосувати в даній справі, не зважаючи на заперечення проти цього позивача у відповіді на відзив, оскільки вказані висновки не є індивідуальними для конкретної справи, а розповсюджують свою дію на усі релевантні до вказаної справи судові справи, а тому відповідні висновки слід застосувати і в даній справі. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судові витрати за результатами розгляду справи слід залишити за позивачем на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed