Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

20 березня 2024 року представник позивача Столітній М.М. через систему «Електронний суд» направив до суду позовну заяву, якою просить суд: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 33\~721,68 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 березня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 3794637 про надання споживчого кредиту, відповідно якого остання отримала кредит в розмірі 10300,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою 1,90 % за кожен день користування кредитом. 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно якого право вимоги за кредитним договором № 3794637 від 09 березня 2021 року укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». Позивач зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за договором виконав повністю та надав грошові кошти в обумовленому договором розмірі шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Оскільки, відповідач порушила умови договору, має заборгованість за кредитним договором в розмірі 33721,68 грн., з яких : 10280,94 грн. - тіло кредиту, 23440,74 грн. - відсотки за користування кредитом, в добровільному позасудовому порядку заборгованість не повертає, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулось до суду за захистом власних майнових прав. Ухвалою суду від 27 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Проте, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач до суду не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Заяв чи клопотань, відзиву на позов до суду не направила. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно вимог ст.\~223,\~280,\~281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Відповідно ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дослідивши подану позивачем заяву, матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2\~передбачено, що відповідно ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~\~ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5\~\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що 09 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір\~\~№ 3794637 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п.1.2 договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Пунктами 1.3, 1.4, 1.5.1 ,1.6 договору визначено, що сума кредиту складає 10300 грн.; строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору; стандартна процентна ставка становить 1,90% в день; мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Пунктом 2.1 договору визначено, що кредитні кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Кредитний договір 09 березня 2021 року підписаний сторонами, зокрема [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором М347595. У такий же спосіб був підписаний додаток № 1 до договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» та паспорт споживчого кредиту (а.с. 15-22). 08 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір №087/20-П про надання послуг з переказу платежів. За інформацією ТОВ ФК «Контрактовий дім» від 04 травня 2023 року товариством 09 березня 2021 року успішно здійснено переказ коштів за платіжною операцією № [NUMBER] на картковий рахунок № [NUMBER] за номером замовлення № 15779666 на суму 10 300 грн. (а.с.94-99). Відповідно листа АТ «Райффайзен Банк» від 31 жовтня 2024 року вих.№ 81-15-9/10367-БТ та виписки за картковим рахунком, картка № [NUMBER] належить [PERSON] та кошти в сумі 10 300,00 грн. надходили на картковий рахунок 09 березня 2021 року. 18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 18.04/23-Ф від 18 квітня 2023 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3794637 від 09 березня 2021 року, в загальному розмірі 33721,68 грн., з яких : 10280,94 грн. - тіло кредиту, 23440,74 грн. - відсотки за користування кредитом (а.с. 144-153). Згідно положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилан-ня комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електрон-ній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження заявлених позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надало копію договору № 3794637 про надання споживчого кредиту від 09 березня 2021 року, додатку № 1 до договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» та паспорта споживчого кредиту. Зі змісту вказаних документів вбачається, що вони були\~\~підписані відповідачем\~\~електронним підписом одноразовим ідентифікатором М347595 09 березня 2021 року. Листом АТ «Райффайзен Банк» від 31 жовтня 2024 року вих.№ 81-15-9/10367-БТ та виписки за картковим рахунком, картка № [NUMBER] належить [PERSON] та кошти в сумі 10 300,00 грн. дійсно надходили на картковий рахунок 09 березня 2021 року. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованості по тілу кредиту. Щодо стягнення процентів за користування кредитом суд приходить до наступного висновку. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Згідно доданих до позовної заяви розрахунків ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»\~\~просило стягнути з [PERSON] заборгованість за відсотками, які були нараховані з 09 березня 2021 року по 19 лютого 2022 року (а.с. 37-75). Разом з тим, у п. 1.4. договору № 3794637 про надання споживчого кредиту від 09 березня 2021 року визначено, що строк кредиту\~\~становить 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Графік платежів до договору про надання споживчого кредиту, №3794637 від 09 березня 2021 року, що є Додатком №1 до договору. У вказаному Графіку також визначено строк кредитування 30 днів,\~\~із зазначенням, що, виходячи із суми кредиту 10300,00 грн., розмір процентів за користування кредитом складе 5577,45 грн., загальна сума за розрахунковий період 15877,45 грн. (а.с. 22). ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зазначало, що в даному випадку мала місце пролонгація строку кредиту відповідно положень п. 4 договору. Водночас, зазначення у договорі про можливість пролонгації стоку кредиту не вказує на продовження сторонами строку користування кредитом, оскільки такий строк визначений п. 1.4. договору, і з урахуванням визначеного строку сторонами було розраховано загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит. Позивачем не було надано доказів на підтвердження відображення зміни умов договору щодо строку кредитування та нової дати повернення кредиту в особистому кабінеті\~\~споживача, як це було передбачено п. 6.1. договору. Таким чином, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» мало право на нарахування [PERSON] відсотків за користування кредитом виключно в межах строку кредитування, визначеного у п. 1.4. договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості, [PERSON] сплатила 08 квітня 2021 року 5577,45 грн., що відповідає загальній сумі відсотків, визначеній\~\~в Графік платежів до договору про надання споживчого кредиту, що є Додатком №1 до договору № 3794637 про надання споживчого кредиту від 09 березня 2021 року (а.с. 38). Відтак, у суду відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відсотків за користування кредитом. Відтак, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягає стягненню заборгованість за договором № 3794637 про надання споживчого кредиту від 09 березня 2021 року в розмірі 10300,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту. Відповідно ст. 141 ЦПК України\~\~пропорційно до задоволених вимог (позов задоволений на 22%) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» має право на відшкодування за рахунок відповідача 532,92 грн. судового збору за подання позовної заяви (2422,40 грн. : 100% х 22%). З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» також заявлено вимогу про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надало укладений із адвокатом Столітнім М.М. договір про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10 липня 2023 року,\~ордер на надання правничої (правової) допомоги, виданого на підставі вказаного договору, звіт про надання правової допомоги та платіжну інструкцію № 340 від 24 квітня 2023 року. Відповідно до наданих документів вартість витрат на правничу допомогу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» складає 10 000 грн. Надання правничої допомоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокатом Столітнім М.М. підтверджується матеріалами справи, а тому ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» має право на відшкодування витрат на правничу допомогу. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу [PERSON] не заявляла.\~\~ Відтак, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», з [PERSON] , пропорційно до задоволених вимог, підлягають стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2200 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial