Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право влансості на житловий будинок з надвірними будівлями з [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.02.1995 виконкомом Володарсько-Волинської ради народних депутатів прийнято рішення №40 про виділення їй під забудову земельну ділянку за вищевказаною адресою. На підставі цього рішення районною архітектурою видано будівельний паспорт на забудову. У подальшому, позивач збудувала житловий будинок, будівельні роботи завершено в 1999 році, однак, через відсутність належного оформлення права власності відповідні документи не були зареєстровані. 22.03.2024 виготовлено технічний паспорт на зазначений будинок. На переконання позивача, будівництво було здійснено на законних підставах, будівля фактично існує та має технічну документацію, а тому наявні підстави для визнання в судовому порядку права власності на житловий будинок, а тому [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16.12.2024 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві. Також зазначила, що раніше не мала можливості оформити документацію на будинок через брак коштів та вільного часу. Земельна ділянка, на якій здійснено будівництво, не перебуває у її власності та не належить на праві оренди, проте виділена їй для будівництва житла. Також зазначила, що не подавала документацію до відповідного органу для введення в експлуатацію та реєстрацію об`єкту нерухомості. Лише зверталася в місцевий ЦНАП, де їй усно роз`яснили про необхідність звернення до суду з даним позовом. Представник відповідача, Хорошівської селищної ради, в судове засідання не з`явився,\~селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради за наявними документами, зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та правовідносини. Рішенням виконкому Володарськ-Волинської селищної ради народних депутатів від 10.02.1995 №40 [PERSON] було виділено під забудову земельну ділянку площею 0.12 га по [ADDRESS] (копія рішення а.сп. 7). 22.03.2024 КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради за замовленням [PERSON] виготовило технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом, житловий будинок збудовано у 1999 році (а.сп. 13-22). 10.05.2024 виконавчим комітетом Хорошівської селищної ради Житомирського району видано довідку про те, що на підставі технічного паспорта від 22.03.2024 за [PERSON] рахується будинок за адресою: [ADDRESS] (а.сп. 12). Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті\~15, частини першої статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. У частині першій та другій\~статті 2 ЦПК України\~закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За змістом частини першої\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У частині другій\~статті 331 ЦК України\~вказано, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі\~статтею 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються\~статтею 376 цього Кодексу\~(частини друга-четверта\~статті 375 ЦК України). Частиною 1 статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій\~статті 376 ЦК України\~ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Рішенням виконкому Володарськ-Волинської селищної ради народних депутатів від 10.02.1995 № 40 [PERSON] було виділено під забудову земельну ділянку площею 0.12 га по [ADDRESS] . Цим же рішенням попереджено [PERSON] , що до одержання будівельного паспорта і реєстрації його у виконкомі селищної ради народних депутатів починати будь-які будівельні роботи забороняється. Після закінчення будівництва необхідно пред`явити житловий будинок і господарські будівлі для прийняття комісією, призначеною виконкомом селищної ради народних депутатів (а.сп.7). В ході судового розгляду справи встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , є самочинним будівництвом, оскільки об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту. Так, позивачем суду не надано копії зареєстрованого у встановленому порядку будівельного паспорта, який би надавав їй можливість починати будівельні роботи. Відповідно до частин другої, третьої, п"ятої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В матеріалах справи відсутні докази того, що земельна ділянка, яка знаходиться по [ADDRESS] , на даний час перебуває на праві власності чи праві користування у позивача. В судовомі засіданні [PERSON] повідомила, що таке право наразі за нею не зареєстровано в установленому законом порядку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2021 року у справі № 640/10719/17 (провадження № 61-4449св19) зроблено висновок, що «суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Аналогічні висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 520/17520/14, від 16 травня 2019 року у справі № 446/1654/11 (провадження № 61-10359св18), а також у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 28 січня 2015 року у справі 6-225цс14». В контексті даної справи слід зазначити, що [PERSON] з відповідними документами до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, про прийняття забудови до експлуатації, не зверталася, відповідного рішення про відмову в цьому питанні компетентними органами не прийнято. Доказів на спростування вищевказаного суду не представлено. При цьому, необхідно враховувати положення частини першої\~ст. 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, яка здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту,\~а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил під час будівництва об`єкта. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15. Суду не надано доказів, які б підтверджували, що при будівництві житлового будинку [PERSON] були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми, а також не порушено прав інших осіб. У свою чергу, встановити наявність або відсутність відхилень від вимог будівельних норм можливо за результатами експертизи проектів будівництва, в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів від 11.05.2011 року № 560. Разом з тим, матеріали справи не містять результатів експертизи будівництва, як доказу відсутності істотних порушень будівельних та архітектурних норм і правил у побудованому об`єкті нерухомості. Суд не приймає визнання відповідачем позовних вимог, оскільки законом чітко визначені підстави для визнання права власності на самочинне будівництво. У даному випадку, задоволення позову суперечитиме вимогам закону, зокрема статті 376 ЦК України. Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до віисновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, які є самочинним будівництвом. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed