Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] \~ про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, посилаючись на наступні обставини. 10.06.2006 між нею, [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що зроблено відповідний запис № 601. Спільне життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Тому, через різні погляди на шлюбні відносини, вони з відповідачем розлучилися, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 224 від 27.03.2008 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу, Серія [NUMBER] . Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , яка наразі проживає із позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. У зв`язку з тим, що відповідач, як батько спільної дитини, матеріальної допомоги не надавав, на утримання доньки коштів не сплачував, вона зверталась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Так, на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 25.06.2007 року і до повноліття дитини. На даний час донька [PERSON] навчається у Фаховому коледжі «Освіта» закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» на 3-му курсі денної форми, ступеня освітньо-професійний рівень «фаховий молодший бакалавр». Термін навчання до 30 червня 2026 року. На даний час донька не має змоги працювати, оскільки її навчання є основним видом діяльності, а тому вона повністю перебуває на утриманні позивача, стипендію не отримує. Окрім оплати за навчання, дитина повинна бути забезпеченою і всім необхідним для організації їх навчального процесу, включаючи придбання підручників, зошитів, канцелярських принад, певних специфічних пристроїв. Знаючи, що дитина потребує постійної батьківської уваги та значної фінансової допомоги, відповідач на даний час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, її забезпеченню духовного та морального розвитку. Відповідач є працездатним та отримує дохід і має змогу сплачувати аліменти. Просила суд стягнути із [PERSON] , [INFO] , аліменти на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з досягнення донькою повноліття, а саме з 25.12.2024 року\~ і до закінчення її навчання , але не більше як до досягнення донькою 23 років\~ (а. с. 1-4). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2024 (а. с. 17-18) головуючим суддею визначено суддю Орєхова О.І. та матеріали справи передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч. 8 ст. 187 ЦПК України). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 882849\~ від 04.11.2024, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді щодо визначення підсудності, вбачається, що за вказаними параметрами особу [PERSON] не знайдено (а. с. 22). 04 листопада 2024 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача\~ до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області (а. с. 23). 28 листопада 2024 року за вх. № 63060 на адресу суду надійшла відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а. с. 24). Згідно отриманої інформації, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 25.05.2011 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіального громади, вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11.03.2011 року (а. с. 6). Також, за вищевказаною адресою зареєстрована і повнолітня [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Витягом з реєстру Білоцерківської міської територіального громади (а. с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 28 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Ухвалою судді від 29 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін на 08 січня 2025 року (а. с. 25-26). 06 січня 2025 року за вх. № 293 судом отримано від представника відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просив стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/8 частини, мотивуючи тим, що\~ відповідач має ще двох дітей крім доньки [PERSON] [INFO] , то на них він має нести витрати не менше тих, що йому будуть призначені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на доньку [PERSON] , так як рішення суду повинно ґрунтуватися на нормах чинного законодавства, що у тому числі врегульовують достатній розмір утримання, яке має надаватися всім дітям. Матір відповідача є інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою МСЕК та є непрацездатною. Крім того, матір відповідача хворіє на онкологію, що підтверджується Консультативним висновком від 17.12.2024. В 2014 році відповідач приймав участь в АТО, що підтверджується довідкою від 29.11.2014. 02 січня 2023 року перебуваючи на військовій службі в районі м. Бахмут Донецької області відповідач отримав бойове поранення, що підтверджується довідкою від 22.03.2023. Відповідач приймав участь у заходах з оборони України проти агресії Російської Федерації, що підтверджується довідкою від 26.03.2023. В результаті отримання відповідачем поранення при обороні України проти агресії Російської Федерації в нього встановлено 25 % втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 17.08.2023 ( а. с. 45-50 ). Ухвалою суду від 08.01.2025 задоволено клопотання представника відповідача адвоката Федак Максима Леонідовича про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів ( а. с. 65-66 ). 08 січня 2025 року за вх. № 756 судом отримано від представника позивача [PERSON] \~ відповідь на відзив, в якому зазначала про те, що відповідач жодним доказом своїй першій у справі заяві по суті справи (відзиві на позов) не надав жодного доказу, який би підтверджував факти чи обставини на які посилається відповідач як на причину зменшення аліментів. Наявними у загальному доступі джерелами інформації підтверджується, що [PERSON] не утримує своїх дітей від другого шлюбу [PERSON] та [PERSON] шляхом сплати аліментів, не здійснює їх фактичне утримання, оскільки місце їх проживання не визначено з ним. Щодо твердження про наявність матері, яка має інвалідність III групи, то це не є самостійною підставою зменшення суми аліментів, оскільки жодних доказів такого утримання матеріали справи не містять. Відповідач також не спростував жодного доказу, поданого позивачем та не відмовився від сплати аліментів. Відзив на позовну заяву в цілому є необґрунтованим та таким що не містить підтвердження вказаних у ньому фактів чи обставин, тому позов належить задовольнити ( а. с. 68-74 ). 08 січня 2025 року справа була знята зі складу в зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Київської області та відкладена на 03 лютого 2025 року ( а. с. 103 ). 03.02.2025 за вх. № 6161отримано від [PERSON] пояснення щодо стягнення судових витрат на користь позивача ( а. с. 107-111). В судовому засіданні 03.02.2025 представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги позивача [PERSON] , надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила задовольнити. Проти доводів відповідача, які викладені у відзиві заперечувала, надаючи обґрунтуванням аналогічні, викладеним у відповіді на відзив. В судовому засіданні 03.02.2025 представник відповідача\~ [PERSON] визнав позовні вимоги частково, надав при цьому пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~ В судовому засіданні\~ встановлено, що\~ [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі, якій було розірвано 27 березня 2008 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи копія\~ свідоцтва про розірвання шлюбу від 27 березня 2008 року, яка видана Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, серія [NUMBER] ( а. с. 9 ). Встановлено, що сторони по справі мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що не було спростовано, а навпаки підтверджено в судовому засіданні з боку представника відповідача. В матеріалах справи міститься копія паспорта, видане на ім`я [PERSON] , [INFO] , дата видачі 16.02.2021, орган, що видав 3210 (а. с. 7). Як встановлено, [PERSON] досягне повноліття у грудні 2024 року (25.12.2024 року). З довідки № 03.01.01./19-59625, вбачається, що [PERSON] є студенткою 3 курсу денної форми навчання, ступеня освітньо-професійного рівня «фаховий молодший бакалавр», за спеціальністю 081 Право, Фахового коледжу «освіта» закладу вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна». Термін закінчення навчання 30 червня 2026 року. Навчається за контрактом. Стипендію не отримує (а. с. 10). Крім того, в матеріалах справи міститься Договір № 03422 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 01.08.2022 року, укладений між Закладом вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», вступник [PERSON] , законний представник [PERSON] ( а. с. 12 на звороті -14 ). Також, Додаток 1 до договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти від 01.08.2022 № 03422, Договір № 03422-пп про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 01.08.2022 року, укладений між Закладом вищої освіти «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» та замовником [PERSON] для здобувача фахової передвищої освіти [PERSON] ( а. с. 11-14 ). За умовами вказаного Додатку 1 до вищевказаного договору, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 55 200 гривень. термін навчання з 01.09.2022 по 30.06.2026. Вартість платної послуги ( згідно графіка оплат ) за роками навчання становить: 2022/2023 13 800 грн; 2023/2024 13 800 грн; 2024/2025 13 800 грн; 2025/2026 13 800 гривень. Замовник здійснює оплату в безготівковій формі ( а. с. 11-12 ). Додано квитанції, датовані 2022, 2023 та 2024 роком про сплату [PERSON] суми в розмірі по 13 800 грн, призначення платежу: за навчання студентки [PERSON] ( а. с. 15 ). Отже, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] навчається на денній формі навчання, стипендію не отримує, а відтак потребує матеріальної допомоги, оскільки саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість її працевлаштування впродовж часу навчання. Звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач зазначає, що донька продовжує навчатись, їй одній без допомоги батька складно забезпечити належний рівень її утримання, тому вимушена звернутися з вищевказаними вимогами в судовому порядку. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають: той з батьків, з ким проживає дочка, син, які продовжують навчання; безпосередньо дочка, син, які продовжують навчання. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю, позивачем по справі, що підтверджується Витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 17.10.2024 (а. с. 8). Враховуючи вимоги статті 199 СК України позивач [PERSON] , як мати [PERSON] , з якою зареєстрована та проживає остання, має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~ Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Так, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання. Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом вищенаведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц. Такий правовий висновок міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19). Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, [PERSON] досягла повноліття у грудні 2024 року ( [INFO] ), тому у позовній заяві позивач звертаючись до суду з даним позовом, отриманий судом 01.11.2024 просила стягнути аліменти з відповідача саме з 25.12.2024. Як встановлено судом підтверджено матеріалами справи, на час розгляду даної справи, [PERSON] , [INFO] є повнолітньою, навчається на денній формі навчання, стипендію не отримує, а відтак потребує матеріальної допомоги, оскільки саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість її працевлаштування впродовж часу навчання. Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років. Такий правовий висновок міститься в\~ постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/20347/20. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Такої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21, провадження № 61-15542св21. Отже, судом встановлено, що не лише відповідач, а й позивач перебувають в рівних умовах щодо утримання їх повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання є обов`язком батьків, отже вимоги про сплату аліментів за цей період є законними (ВС/КЦС у справі №308/4214/18 від 13.04.2021). В зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий обов`язок покладається на батьків ст. 199 СК України. Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, встановлені обставини справи, оцінює надані докази в їх сукупності, виходячи з принципу розумності, при цьому суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпеченням необхідних для їх життєдіяльності, збереження рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька для забезпечення гармонійного розвитку. В свою чергу, відповідач визнав позовні вимоги позивача частково, позивач просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини, відповідач визнав в розмірі 1/8 частини. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Водночас, заперечуючи вимоги позивача в частині стягнення аліментів в розмірі1/4 частини, яку просила стягнути з нього позивач, відповідач ( його представник ) обґрунтовував тим, що останній має ще двох дітей крім доньки [PERSON] [INFO] , на них він має нести витрати не менше тих, що йому будуть призначені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на доньку [PERSON] , так як рішення суду повинно ґрунтуватися на нормах чинного законодавства, що у тому числі врегульовують достатній розмір утримання, яке має надаватися всім дітям. Матір відповідача є інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою МСЕК та є непрацездатною. Крім того, матір відповідача хворіє на онкологію, що підтверджується Консультативним висновком від 17.12.2024. В 2014 році відповідач приймав участь в АТО, що підтверджується довідкою від 29.11.2014. 02 січня 2023 року перебуваючи на військовій службі в районі м. Бахмут Донецької області відповідач отримав бойове поранення, що підтверджується довідкою від 22.03.2023 та в нього встановлено 25 % втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 17.08.2023. Аналізуючи надані з боку представника відповідача докази, суд приходить до наступного. Так, стосовно того, що відповідач приймав участь в АТО, що підтверджується довідкою від 29.11.2014 та 02 січня 2023 року перебуваючи на військовій службі в районі м. Бахмут Донецької області він отримав бойове поранення, що підтверджується довідкою від 22.03.2023 та в нього встановлено 25 % втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 17.08.2023 ( а. с. 60-64 ), то з цього приводу суд зазначає, що з боку останнього не надано жодного належного та допустимого доказу, що через отримані травми та наразі стан його здоров`я такий, що потребує постійного прийому ліків, проведення операцій, тощо. Не надано підтверджень, що взагалі відповідач приймає будь-які ліки ( їх придбання ). Навпаки, як встановлено в судовому засіданні, відповідач працює в ТЦК, має стабільний дохід, про що зазначав представник відповідача. Стосовно посилань з боку відповідача, що на утриманні останнього перебуває ще двоє дітей, стосовно яких він також має нести витрати, окрім доньки [PERSON] [INFO] , надано копії відповідних свідоцтв ( а. с. 55, 56 ), то суд звертає увагу не тому, що з боку останнього жодного доказу в зазначеному не було надано, ні рішення суду про стягнення аліментів, ні підтверджень надання такої допомоги. Крім того, за наявним матеріалами справи вбачається, що діти відповідача від іншого шлюбу [PERSON] та [PERSON] , місце їх проживання визначено з матір`ю ( [PERSON] ) ( а. с. 78-93 ). В свою чергу, не заслуговують на увагу і доводи представника відповідача, який під час розгляду справи заявляв, що відповідач надає кошти безпосередньо матері дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] на їх утримання, оскільки доказів зазначеному не було надано. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо посилань відповідача як на підставу зміни частки аліментів, яку просить стягнути позивач,\~ що матір останнього є інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою МСЕК та є непрацездатною та хворіє на онкологію, що підтверджується Консультативним висновком від 17.12.2024 ( а. с. 57-58, 59 ), то вказана підстава не є безумовною обставиною перебування матері відповідача на утриманні, не кажучи вже про перебування на утриманні саме відповідача, оскільки матеріали справи не містять відомостей, що така матеріальна допомога з боку останнього надавалась. Окрім доданої довідки МСЕК та Консультативного висновку від 17.12.2024 на ім`я [PERSON] ( а. с. 57-58, 59 ), з боку відповідача не надано підтверджень, що взагалі були придбані будь-які лики. До того ж, до матеріалів справи з боку відповідача не додано доказів, що [PERSON] , [INFO] дійсно є матір`ю останнього. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій ( ч. 4 ст. 12 ЦПК України ). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Тому, суд, оцінюючи докази в їх сукупності та виходячи при цьому із принципу розумності, враховуючи майновий стан як відповідача, так і позивача, вважає, що сторони перебувають в рівних умовах щодо утримання їх повнолітньої дочки, повинні надавати допомогу дитині, і, беручи до уваги, що дочка сторін навчається на денній формі навчання, потребує матеріальної допомоги, окрім навчання, існують побутові витрати, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт, придбання канцтоварів та іншого необхідного для навального процесу, дійшов висновку щодо можливого стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка\~ продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки, який є справедливим і не буде накладати непропорційний фінансовий тягар на відповідача та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, та буде співмірним з майновим станом сторін. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням\~ суду від дня\~ пред`явлення позову. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Тому, враховуючи вищенаведені обставини, матеріальне становище дитини та матері, матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , [INFO] , підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання доньки, яка продовжує навчання, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 25 грудня 2024 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років. З 1 січня 2024 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» ставки судового збору змінюються. Як визначено у Законі, судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6\~ ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави\~ підлягають стягненню судові витрати у сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок). Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved