Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки (піклування) та стягнення аліментів. 24 червня 2024 року справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження. Позивачка позовні вимоги мотивує наступним. Позивачка є бабою неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини є: [PERSON] (син позивачки) та [PERSON] (колишня невістка), далі - відповідачі у справі. Останні перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.2007 року. Їхній шлюб розірвано на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28.03.20017 р., справа №454/534/17. Після розірвання шлюбу відповідач 2 залишилась проживати з дитиною у будинку позивачки, а відповідач 1 почав проживати у с.Бережне, Червоноградського р-ну, де проживає і по цей час та має іншу сім`ю. За деякий час відповідач 2 також покинула спільне місце проживання з позивачкою та залишила їй на виховання свого сина [PERSON] . Спочатку відповідач 1 добровільно надавав кошти відповідачці 2 на утримання їхнього сина, а остання передавала їх позивачці. Однак вже на упродовж більш як 5 років відповідач 1 повністю усунувся від надання будь якого матеріального утримання. Свою позицію останній мотивує тим, що у нього є інша сім`я та діти, а тому він не має матеріальної можливості сплачувати кошти на сина від першого шлюбу. Відповідачка 2 також жодних коштів на утримання дитини не надає. Остання перебуває у фактичних шлюбних відносинах і фактично мешкає у м.Червонограді (зараз - місто Шептицький). Тому онук позивачки [PERSON] залишився на її повному матеріальному утриманні та вихованні. У свою чергу батьки останнього самоусунулись від своїх батьківських обов`язків та переклали їх на бабу [PERSON] , позивачку. Згідно з актом № 494-12 від 28.12.2023 р., складеним старостою виконавчого комітету Червоноградської міської ради Чіпак І.М., [PERSON] , 1961 р.н. виховує та спільно проживає з внуком - [PERSON] , 2007 р.н. Згідно з листом виконавчого комітету ЧМР за № 08-01 від 09.01.2024 р., [PERSON] , [INFO] , з народження зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . Неповнолітній [PERSON] проживає зі своєю бабою - [PERSON] , 1961 р.н., яка самостійно займається його вихованням та навчанням більше 5-ти років. На даний час (з 01.09.2023 р.) [PERSON] навчається у Червоноградському гірничо- економічному фаховому коледжі. Дирекцією коледжу надано характеристику на останнього, з якої вбачається, що за період його навчання батьки не цікавились навчанням, успіхами та поведінкою сина. Навчальний заклад не відвідували. Усіма питаннями щодо виховання та навчання [PERSON] займається бабуся [PERSON] . Позивачка є особою старшого віку, перебуває на пенсії за віком. Останній матеріально важко самій утримувати неповнолітнього внука, який потребує належної матеріальної допомоги, пов`язаної з його утриманням, навчанням. Батьки останнього належної участі у цьому не беруть. Свої батьківські обов`язки останні перекинули на бабу, у такий спосіб упродовж тривалого часу ухиляються від виконання останніх. На жодні зауваження позивачки щодо зміни своєї поведінки, зміни ставлення до свого сина, відповідачі не реагують. Тому позивачка вважає, що позбавлення батьківських прав, як крайній захід впливу на батьків дитини, буде доцільним та виправданим, оскільки жодні інші методи впливу на останніх не дають жодного результату. Стан здоров`я позивачки, стверджує вона, дозволяє здійснювати піклування за внуком, адже вже упродовж останніх 6 років фактично здійснює таку опіку (піклування) над ним. Тому позивачка вважає за доцільне просити суд призначити піклувальником неповнолітнього [PERSON] її, його бабу - [PERSON] , яка фактично здійснює догляд та виховання дитини. Позивачка є власницею будинку по [ADDRESS] . За станом здоров`я остання також може бути опікуном (піклувальником). Згідно довідки про доходи № 81387 4631 1636 1397 від 28.12.2023 р. вбачається, що позивачка перебуває на обліку в органах ПФУ, як одержувач пенсії за віком. Ситуація, що склалася та ставлення відповідачів до своєї дитини та батьківських обов`язків, позивачка вважає неприпустимими. Застосування до відповідачів такого крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення їх батьківських прав є виправданим, оскільки усі заходи, які проводились позивачкою, не дали належного результату. Відповідачі надалі нехтують своїми обов`язками з утримання та виховання сина, своєю поведінкою вкотре підтверджують свою нездатність забезпечити інтереси сина. Відповідачі не подали відзиву на позов. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені належним чином про час та місце його проведення, про причини неявки суд не повідомили, не подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Представник органу опіки та піклування Червоноградської міської радив судове засідання не прибув, проте подав заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 27.08.2024 № 186 п.11 про недоцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їхнього сина [PERSON] -підтримав. Судом було з`ясовано думку неповнолітнього [PERSON] , який щодо позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо нього поклався на думку суду. У судовому засіданні були досліджені усі наявні в матеріалах справи докази. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є сином позивачки, [PERSON] . Згідно з актом № 494-12 від 28.12.2023 р., складеним старостою виконавчого комітету Червоноградської міської ради Чіпак І.М., [PERSON] , 1961 р.н. виховує та спільно проживає з внуком - [PERSON] , 2007 р.н. Даний акт складений зі слів сусідів. Згідно з листом виконавчого комітету ЧМР за № 08-01 від 09.01.2024 р., [PERSON] , [INFO] , з народження зареєстрований та проживає в [ADDRESS] зі своєю бабою - [PERSON] , 1961 р.н,. яка самостійно займається його вихованням та навчанням більше 5-ти років. Встановлено, що згідно з довідкою про доходи № 81387 4631 1636 1397 від 28.12.2023 р. вбачається, що позивачка перебуває на обліку в органах ПФУ, як одержувач пенсії за віком. Відповідно до характеристики від 06.02.2023 року, наданої директором НВК Дзьобою А., [PERSON] навчався у Острівському НВК і характеризувався лище з позитивної сторони. Відповідно до характеристики, наданої в.о.директора Червоноградського гірничо-економічного коледжу [PERSON] , [PERSON] навчається з 01.09.2023 року, а батьки з того часу його навчанням не цікавились, заклад не відвідували. З копії Висновку органу опіки та піклування Червоноградської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , який був затверджений рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради№ 186 від 27.08.2024р. «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно зі ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Судом встановлено, що позивачка є бабою неповнолітнього [PERSON] . [INFO] . Батьками дитини є: [PERSON] (син позивачки) та [PERSON] (колишня невістка). Останні перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.2007 року. Їхній шлюб розірвано на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28.03.20017 р., справа № 454/534/17. Після розірвання шлюбу відповідач 2 залишилась проживати з дитиною у будинку позивачки, а відповідач 1 почав проживати у с.Бережне, Червоноградського р-ну, де проживає і по цей час та має іншу сім`ю. Через деякий час відповідач 2 також покинула спільне місце проживання з позивачкою та залишила їй на виховання свого сина - [PERSON] . Спочатку відповідач 1 добровільно надавав кошти відповідачці 2 на утримання їхнього сина, а остання передавала їх позивачці. Однак вже на протязі більш як 5 років відповідач 1 повністю усунувся від надання будь-якого матеріального утримання. Свою позицію останній мотивує тим, що у нього є інша сім`я та діти, а тому він не має матеріальної можливості сплачувати кошти на сина від першого шлюбу. Відповідачка 2 також жодних коштів на утримання дитини не надає. Остання перебуває у фактичних шлюбних відносинах і фактично мешкає у м.Червонограді. Тому онук позивачки - [PERSON] залишився на її повному матеріальному утриманні та вихованні. Обов`язки щодо матеріального забезпечення та розвитку онука [PERSON] виконує його бабуся [PERSON] . Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про те, що відповідачі не цікавиться фізичним і духовним розвитком свого сина, не беруть участі у його вихованні та утриманні, фактично самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, всі питання щодо виховання та утримання сина вирішуються бабусею, тобто позивачкою, а відповідачі не виявляють наміру в майбутньому брати участь у житті сина, займатись його розвитком, утримувати його. На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, самоусунулися від таких, свідомо нехтують такими, не цікавляться його життям, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не створюють умов для нормального спілкування з ним, суд вважає, що є всі підстави для позбавлення їх батьківських прав відносно сина - [PERSON] , оскільки таке позбавлення батьківських прав буде в повній мірі відповідати інтересам самої дитини, її належному догляду та вихованню зі сторони бабусі - позивачки по справі. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 167 СК України особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання. У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зроблено правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має грунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для задоволення позовних вимог позивача. На підставі вищенаведеного, беручи до уваги інтереси дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їхнього сина [PERSON] , [INFO] , таке позбавлення батьківських прав буде в повній мірі відповідати інтересам дитини та реалізації його законних прав. За таких обставин позовну вимогу щодо позбавлення батьківських прав потрібно задовольнити. Відповідно до положень ст.59 ЦК України, піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. Ст.60 ЦК України передбачено, що суд встановлює піклування над фізичною особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна. Суд вважає за доцільне призначити піклувальником неповнолітнього [PERSON] його бабу - [PERSON] , яка фактично здійснює його догляд та виховання. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що відсутність домовленості про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Відповідачі добровільно свого обов`язку по утриманню дітей належним чином не виконують, тому суд приходить до висновку, що з них потрібно стягувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів; наявність у платників аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на встановлені у справі обставини,

Outcome: approved