Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 13 серпня 2024 року в системі "Електронний суд" до Шевченківського районного суду м. Львова із позовом до відповідача Львівського національного університету природокористування про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 20 серпня 2024 року позов передано за підсудністю до Жовківського районного суду Львівської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 вересня 2024 року справу передано в провадження судді Жовківського районного суду Львівської області Ясиновського Р.Б. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 23 вересня 2024 року позовну заяву [PERSON] до Львівського національного університету природокористування про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без руху. На виконання вимог вищевказаної ухвали від 23 вересня 2024 року, позивачем усунуто недоліки, які стали підставою для залишення позову без руху, про що подано 25 вересня 2024 року заяву з додатками. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 26 вересня 2024 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження в справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін у справі для розгляду справи по суті на 30 жовтня 2024 року. В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] покликається на наступне. Позивач вказує, що наказом Львівського Національного Університету Природокористування від 29.07.2024 № 499-К її звільнено з посади першого проректора, 01 серпня 2024 року у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. З відповідним наказом вона була ознайомлена 01.08.2024 року. Вважає наказ Львівського Національного Університету Природокористування від 29.07.2024 №499-К незаконним, зі звільненням з посади не погоджується. Зазначає, що відповідач не виконав обов`язку щодо її працевлаштування, а саме не запропонував усіх вакантних посад в закладі освіти, які існували на момент її попередження про звільнення та появились до моменту звільнення, тобто не виконав обов`язку передбаченого ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Щодо фактичних обставин справи зазначає наступне. Вказує, що 30 травня 2024 року їй було вручено Наказ №354-К від 30.05.2024 року «Про попередження про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату та зміну істотних умов праці», відповідно до якого, її попередили про звільнення 01.08.2024 року. Передумовою видачі Наказу №354-К від 30.05.2024 року було те, що 30.05.2024 року відповідач видав наказ №353-К «Про зміни в штатному розписі», згідно з яким з 01.08.2024 року зі штатного розпису виводилася посада першого проректора, в той же час посади інших проректорів залишалися. З 20 червня 2024 року по 17 липня 2024 року, позивач знаходилася у щорічній оплачуваній відпустці, а з 18 липня 2024 року по 31 липня 2024 року перебувала у відпустці без збереження заробітної плати. Жодних повідомлень з пропозиціями вакантних посад від роботодавця у зазначений період їй не надходило. 01 серпня 2024 року, в перший робочий день після відпустки позивачу було вручено Наказ №499-К від 29.07.2024 року про звільнення, і лише після вручення відповідного наказу - перелік вільних вакансій згідно штатного розпису. Вказує, що відповідач всупереч ч. 3 ст. 49-2 КЗпІІ України не виконав обов`язку в частині здійснення пропозицій усіх вакантних посад, які були в закладі освіти з моменту її попередження про звільнення (30.05.2024) та які з`явилися до прийняття оскаржуваного наказу (29.07.2024) та моменту фактичного звільнення. Додатково зазначає, що здійснювала діяльність в Львівському Національному університеті природокористування з 24.07.2014 року. Позивач також повідомила, що скорочення посади позивача та як наслідок її звільнення планувалося Відповідачем раніше, зокрема: 30.01.2024 року її вже було ознайомлено з Наказом №16 від 30.01.2024 року «Про скорочення посад та перерозподіл посадових обов`язків». Відповідно до цього Наказу, з 01.05.2024 року скорочувались посади усіх 4-ох проректорів, у тому числі і позивача, та створювались ті самі 4 посади проректорів, з дещо зміненими по-формі, але не по-суті функціями. Водночас 25 квітня 2024 року, Наказом №119 було скасовано дію Наказу №16 від 30.01.2024 року «Про скорочення посад та перерозподіл посадових обов`язків». Позивач зазначає, що звільнення зумовлене не так реальністю та обґрунтованістю необхідності скорочення штату, як особистими мотивами виконуючого обов`язки ректора Львівського національного університету природокористування п. Василя Івановича Лопушняка. Ці мотиви зумовлені тим, що 21.11.2023 року за рекомендацією трудового колективу Університету позивач подала заяву до Міністерства освіти і науки України з проханням покласти на неї тимчасове виконання обов`язків ректора, через що виконуючий обов`язки ректора, очевидно, вбачав у ній конкурента та мав особисті мотиви щодо її звільнення. Крім цього, позивач зазначає, що відповідач зобов`язаний виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу. Розмір середнього заробітку підтверджує довідкою про заробітну плату за останні два місяці (квітень, травень), який складає 52 343 грн. 05 коп. Час вимушеного прогулу слід розраховувати з 02 серпня 2024р. до моменту постановлення судом рішення. У зв`язку із вищенаведеним просить позов задовольнити. Представником відповідача Львівського національного університету природокористування Лопушняком Василем Івановичем 15.10.2024 в системі "Електронний суд" подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки такий є безпідставним та необгрунтованим. Щодо скорочення штату працівників зазначив наступне. Наказом від 30.05.2024 №353-К «Про зміни в штатному розписі» та перелік змін до штатного розпису підтверджується скорочення штату працівників, а саме з 01.08.2024 виведено із штатного розпису: - посаду першого проректора - 1 шт.од.; - статистик Навчально-методичного відділу забезпечення якості вищої освіти - 1 шт.од.; - підсобний робітник Навчально-виробничої майстерні - 1 шт.од.; - провідний фахівець Відділу комунікації та промоції - 1 шт.од.; - робітник з благоустрою Господарського відділу - 1 шт.од.; - лицювальник-плиточник ІІІ розряду Господарського відділу - 1 шт.од. Станом на січень 2024 року кількість штатних одиниць у Львівському національному університеті природокористування становила - 907 штатних одиниць, станом на 01 квітня 2024 -895 штатних одиниць, станом на 01 червня 2024 - 849 штатних одиниць. Водночас станом на 01.08.2024 штатним розписом передбачено 843 штатні одиниці. Відповідно до п.п. 1 п. 3.1. Статуту діяльність Університету провадиться на основі принципів автономії та самоврядування. Автономія та самоврядування Університету реалізується відповідно до законодавства і передбачає право формувати та затверджувати власний штатний розпис відповідно до законодавства (п.п. 5 п. 3.2. Статуту). Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу. Вказує, що при цьому посилання позивача на наказ №16 від 30.01.2024 «Про скорочення посад та перерозподіл посадових обов`язків», який був скасований наказом №119 від 25.04.2024, не заслуговують на увагу, оскільки наказ №16 від 30.01.2024 не був підставою звільнення позивачки та жодним чином не порушив права останньої. Щодо дотримання Відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України зазначає, що 30 травня 2024 року позивачці було вручено Наказ №354-К від 30.05.2024 «Про попередження про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штатупрацівників та зміну істотних умов праці» згідно якого [PERSON] попередили про звільнення 01.08.2024, і дана обставина позивачкою не заперечується у поданій позовній заяві. Водночас зазначає, що позивачка відмовилась особисто поставити підпис на повідомленні про звільнення, у зв`язку з чим було складено Акт від 30.05.2024. Зазначає, що з 30.05.2024 по 01.08.2024 відповідачем неодноразово пропонувалось позивачці розглянути можливість переведення на одну із вакантних посад: - повідомленням від 03.07.2024 з переліком вакантних посад позивачці надіслано рекомендованим листом на адресу, вказану в особовій справі та корпоративну електронну пошту. Повідомлення від 03.07.2024 з переліком вакантних посад було надіслано разом із відповіддю від 03.07.2024 на запит позивачки на отримання публічної інформації; - повідомлення від 09.07.2024 №01-25-10-808 з переліком вакантних посад було надіслано позивачці рекомендованим листом на адресу, вказану в особовій справі та корпоративну електронну пошту одночасно із наданням відповіді щодо заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати. У позовній заяві позивачка зазначає, що з 18.07.2024 по 31.07.2024 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, отже, отримала відповідь відповідача в тому числі повідомлення від 09.07.2024 з переліком вакантних посад; - повідомлення від 15.07.2024 №01-25-10-925 з переліком вакантних посад було надіслано позивачці рекомендованим листом на адресу, вказану в особовій справі та корпоративну електронну пошту одночасно із наказом про надання відпустки без збереження заробітної плати. У позовній заяві позивачка зазначає, що з 18.07.2024 по 31.07.2024 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, отже, отримала наказ про надання відпустки в тому числі повідомлення від 15.07.2024 з переліком вакантних посад; - повідомлення від 29.07.2024 №956 з переліком вакантних посад було надіслано позивачці рекомендованим листом на адресу, вказану в особовій справі та корпоративну електронну пошту разом із наказом про звільнення №499-К від 29.07.2024; - повідомлення від 01.08.2024 №01-25-10-965 з переліком вакантних посад позивачці вручено особисто, що підтверджується її особистим підписом. У даному повідомленні позивачка зазначила, що надання пропозицій вважає неправомірними, оскільки такі були надані 01.08.2024 о 14:57 з порушенням строку передбаченим Кодексом законів про працю України та після проведення зі неюрозрахунку. Звертає увагу, що у заяві від 30.07.2024 адресованій Західному міжрегіональному управлінню державної служби з питань праці позивачка стверджує, що 29 липня 2024 року о 15:39 на її корпоративну електронну пошту надійшов лист з прикріпленим повідомленням про скорочення та переліком вільних вакансій станом на 29.07.2024 року. Водночас у позовній заяві від 13.08.2024 [PERSON] зазначає категорично інші обставини: "Перелік вакантних посад мені було запропоновано лише 01 серпня 2024 року вже після прийняття наказу про звільнення 29.07.2024р. та проведення зі мною повного розрахунку 31.07.2024р., що свідчить про порушення Відповідачем двомісячного терміну, визначеного ч.1 ст. 49-2 КЗпП України, для надання працівнику пропозицій щодо його працевлаштування. За таких обставин, з огляду на те, що перелік вакантних посад мені було запропоновано лише 01 серпня 2024 року - після прийняття наказу про звільнення, Відповідач безпідставно посилається на те, що я відмовилася від переведення на іншу роботу, оскільки пропозицій від Відповідача про переведення на іншу роботу до мого звільнення не існувало". Зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що позивачка будучи з 30.05.2024 обізнаною про скорочення посади першого проректора та звільнення 01.08.2024, жодного разу не виразила своє бажання бути переведеною на одну із запропонованих вакантних посад. Більше того, за вказаний період жодної письмової заяви від позивачки про намір продовжити працювати у Львівському національному університеті природокористування від позивачки не надходило, а відтак усвідомлюючи свої дії та розуміючи наслідки таких дій, а саме - подальше звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, позивачка добровільно неодноразово не надавала згоди на переведення на одну із запропонованих вакантних посад, та свідомо відмовилася від вакантних посад в останній робочий день 01.08.2024, чим самим виразила своє бажання на припинення трудових відносин. Вказує, що відповідачем дотримано вимоги норми ст. 49-2 КЗпП України в частині пропонування усіх вакантних посад позивачці та вжито заходи щодо працевлаштування працівника - неодноразове пропонування вакантних посад. З урахуванням наведеного просить у задоволенні позову відмовити повністю. Позивачем [PERSON] 21.10.2024 в системі "Електронний суд" було подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що на момент її звільнення зміни до штатного розпису для ознайомлення останній не надавалися, Міністерством освіти та науки України, відповіді на адвокатський запит щодо погодження таких змін позивачу також надано не було, відповідно у позивача наявні обґрунтовані сумніви щодо поданої копії «Переліку змін до штатного розпису на 2024 рік ЛНУП, введений в дію з 01.08.2024р». За таких обставин позивач просила витребувати у Львівського національного університету природокористування оригінал документу «Перелік змін до штатного розпису на 2024 рік ЛНУП, введений в дію з 01.08.2024», та витребувати у Міністерства освіти та науки України інформацію, чи подавався такий «Перелік змін до штатного розпису на 2024 рік ЛНУП, введений в дію з 01.08.2024р» на затвердження до Міністерства освіти та науки України. Окрім того, стосовно доводів відповідача щодо дотримання вимог ст. 49-2 КЗпП України зазначила, що обов`язок в роботодавця, щодо надання працівнику пропозицій іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації виникає одночасно з попередженням про звільнення. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника повідомити працівника за два місяці до звільнення про наявність іншої роботи на тому самому підприємстві, установі, організації та працевлаштувати працівника. Відповідачем в день повідомлення про звільнення, не було запропоновано жодної вакантної посади за відповідною у неї спеціальністю. Крім цього зазначила, що повідомлення з переліком вакантних посад, які відповідач направляв поштовим зв`язком рекомендованими та цінними листами їй доставлені не були, а від так нею їх отримано не було, на підтвердження цього нею долучено відстеження руху листів із сайту Укрпошти. Стосовно направлень вказаних повідомлень на електрону пошту зазначає, що листування та обмін кадровими документами між працівниками Львівського національного університету природокористування за допомогою електронної пошти, локальним протоколом, актом, трудовим договором чи іншими актами не передбачені, в той же час повідомлення з переліком вакантних посад на електронну пошту, остання до моменту звільнення не отримувала. Вказує, що відповідно відповідачем безпідставно в наказі про звільнення від 29.07.2024 року, мотивовано, що остання відмовилася від переведення на іншу роботу, так як з моменту попередження її про вивільнення, та до дня прийняття наказу про звільнення - їй не було надано перелік вакантних посад. З урахуванням викладеного, вважає, що не могла відмовитися від переведення на іншу посаду, так як їй не було запропоновано жодної вакантної посади, а тому вона була позбавлена скористатися правом переведення на іншу посаду. Позивачем [PERSON] 08.01.2025 в системі "Електронний суд" подано до суду копію акту Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № ЗХ/ЛВ/24324/083 від 03.09.2024 року, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду. Зазначила, що вказаним актом зафіксовано порушення, допущене Львівським національним університетом природокористування при звільненні позивача, оскільки при перевірці не надано документів про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Представником відповідача адвокатом Фостяком А.Я. 08.01.2025 в системі "Електронний суд" подано додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що з 30.05.2024 по 01.08.2024 відповідачем неодноразово пропонувалось позивачці розглянути можливість переведення на одну із вакантних посад, а також навів висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, які підлягають врахуванню у даній справі. Вказав, що також сторона позивача повідомляє, що у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа №380/19557/24 за позовом Львівського національного університету природокористування до Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці про визнання протиправними дій та скасування припису Львівського національного університету природокористування до Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці про визнання протиправними дій та скасування припису. Як вбачається зі змісту виявленого порушення: в ході проведення позапланового заходу зі здійснення державного контролю у формі перевірки на предмет додержання законодавства про працю в частині законності припинення трудових договорів у ЛНУП представлено наказ від 30.05.2024 №353-к, згідно з яким наказано з 01.08.2024 вивести із штатного розпису 6 посад, зокрема - посаду першого проректора. Підставою вказаного наказу зазначено: Перелік змін до штатного розпису на 2024 рік ЛНУП. Згідно з наказом від 29.07.2024 №499-к звільнено [PERSON] з посади першого проректора, 01.08.2024 у зв`язку із скороченням штату працівників і її відмовою від переведення на іншу роботу згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Щодо підставності застосування вказаного звільнення в ході проведення позапланового заходу зі здійснення державного контролю надано Перелік змін до штатного розпису на 2024 рік ЛНУП, введений в дію з 01.08.2024, затверджений заступником Міністра Світланою Даниленко 29.05.2024, згідно з яким, зокрема: «Виводиться із штатного розпису: Перший проректор». Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Однак, в ході проведення позапланового заходу із здійснення державного нагляду контролю не надано документів про зміну в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Вказує, що очевидно, що саме ж формулювання виявленого порушення є суперечливими та не логічними, адже як неодноразово наголошувалось, в тому числі і під час проведення перевірки, наказом від 30.05.2024 №353- К «Про зміни в штатному розписі» та перелік змін до штатного розпису підтверджується скорочення штату працівників. При цьому доцільно зауважити, що ці документи були предметом перевірки, про що свідчить посилання на них самим же Західним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці. Водночас, Західне міжрегіональне управлінням державної служби з питань праці не наводить чітко, які документи мали би бути надані під час перевірки, однак за їх твердженням « надані не були », що стало наслідком прийняття Акту та оскаржуваного припису. Позивачем [PERSON] 12 лютого 2025 року подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій вона просить стягнути з Львівського національного університету природокористування середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 162 843.80 грн станом на час розгляду справи. В судовому засіданні 12 лютого 2025 року позивач [PERSON] та її представник адвокат Стасишин Р.М. уточнені позовні вимог підтримали, просили позов задоволити в повному обсязі з підстав наведених у позові та інших поданих по суті заявах. Просили врахувати при вирішенні спору, що середній заробіток позивача в робочий день становить 1163.17 грн. Зважаючи на наведене позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ Львівського національного університету природокористування № 499-к від 29.07.2024 про звільнення її, [PERSON] , з посади першого проректора на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити її, [PERSON] , на роботі на посаді першого проректора Львівського національного університету природокористування; стягнути з Львівського національного університету природокористування на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 162 843.80 грн. Представник відповідача Львівського національного університету природокористуванняадвокат Фостяк А.Я. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив у повному обсязі із підстав, наведених у поданому відзиві на позов та іннших поданих стороною відповідача заявах по суті. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено наступне. Позивач у 2014 році закінчила Львівський національний аграрний університет і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Облік і аудит» та здобула кваліфікацію магістра з обліку і аудиту. Відповідно до записів трудової книжки [NUMBER] [PERSON] , здійснювала трудову діяльність у Львівському Національному університеті природокористування з 24.07.2014 року. На підставі рішення атестаційної колегії від 11 жовтня 2017 року [PERSON] отримала диплом кандидата наук. 29.05.2024 Міністерством освіти та науки України затверджено «Перелік змін до штатного розпису на 2024 рік» Львівського національного університету природокористування, введений в дію з 01 серпня 2024 року. 30.05.2024 відповідно до наказу №353-К «Про зміни в штатному розписі» Львівським національним університетом природокористування з 01.08.2024 виведено зі штатного розпису: - посаду першого проректора - 1 шт.од.; - статистик Навчально-методичного відділу забезпечення якості вищої освіти - 1 шт.од.; - підсобний робітник Навчально-виробничої майстерні - 1 шт.од.; - провідний фахівець Відділу комунікації та промоції - 1 шт.од.; - робітник з благоустрою Господарського відділу - 1 шт.од.; - лицювальник-плиточник ІІІ розряду Господарського відділу - 1 шт.од. 30.05.2024 відповідач видав наказ №354-К «Про попередження про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату та зміну істотних умов праці», яким передбачив попередити про звільнення з 01.08.2024, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, першого проректора [PERSON] . Наказ було надано для ознайомлення [PERSON] 30.05.2024, що останньою не заперечується. 29.07.2024 наказом Львівського національного університету природокористування № 499-К звільнено [PERSON] з посади першого проректора, 01 серпня 2024 року у зв`язку зі скороченням штату працівників і її відмовою від переведення на іншу роботу згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Доручено Бухгалтерії закладу освіти - виплатити [PERSON] вихідну допомогу у розмірі не менше середньомісячного заробітку та компенсацію за 45 календарних днів невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки до 31.12.2023 року, за 4 календарні дні невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки як особі з інвалідністю III групи до 31.12.2023 року, та за 2 календарні дні невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки після 01.01.2024 року. КП 1210.1. Також Бухгалтерії закладу освіти доручено - видати [PERSON] письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні. Підставою видачі оскаржуваного наказу зазначено - Наказ № 354-К від 30.05.2024 «Про попередження про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату та зміну істотних умов праці», повідомлення [PERSON] про зміни в штатному розписі від 30.05.2024 р., повідомлення [PERSON] про зміни в штатному розписі від 03.07.2024 р., повідомлення [PERSON] про зміни в штатному розписі від 09.07.2024 р. № 01-25-10-808, повідомлення [PERSON] про зміни в штатному розписі від 15.07.2024 р. № 01-25-10-925, повідомлення [PERSON] про зміни в штатному розписі від 29.07.2024 р. № 956. З наказом [PERSON] ознайомлена 01.08.2024 року. Також 01.08.2024 року [PERSON] ознайомлена з повідомленням, яким останню попереджено про звільнення із займаної посади першого проректора на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 01.08.2024р. В цей день позивачу було надано перелік вільних вакансій згідно шатного розпису. Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу робочу. Вимогами частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. З аналізу вищезазначених норм закону вбачається, що обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на роботодавця з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. Роботодавець вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17. Верховний Суд у постанові по справі № 761/41149/16-ц від 29.01.2020 року надав роз`яснення застосуванню вказаної норми, вказавши: «...Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватися добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин...». Аналогічну позицію було висловлено Верховним Судом у постанові по справі № 646/2661/20 від 09.12.2021 року: «...роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували надень звільнення. ...». Тобто, якщо з моменту повідомлення працівників про скорочення та до моменту фактичного звільнення працівника на підприємстві з`явилися будь-які нові вакансії, на роботодавця покладено обов`язок повідомити про це працівника, який підлягає скороченню. Невиконання обов`язку щодо працевлаштування звільненого працівника, безумовно негативно впливає на законність процедури скорочення штату та слугує підставою для поновлення звільненого працівника на роботі. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року N 9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Разом з тим, судом встановлено, що згідно «Переліку змін до штатного розпису на 2024 рік» Львівського національного університету природокористування, який введений в дію з 01 серпня 2024 року, зі штатного розпису виведено посаду першого проректора. За таких обставин, у відповідача згідно із ч.1, ч.2 ст. 49-2 КЗпП України, виник обов`язок за два місяці до дня звільнення, повідомити працівника про звільнення та запропонувати вакантні посади у закладі освіти. В судовому засіданні судом встановлено, що 30.05.2024 року позивача було повідомлено про звільнення із займаної посади з 01.08.2024 року. В той же час в день повідомлення позивача про вивільнення вакантних посад останній запропоновано не було. Належних доказів протилежного під час розгляду справи відповідачем суду не представлено. В постанові Великої палати Верховного Суду від 28 серпня 2024 року у справі № 641/1334/23 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд заначив наступне: «виходячи із системного аналізу пункту 1 частини першої та частини другої статті 40, частини другої статті 49-2 КЗпП України з метою забезпечення цієї гарантії на власника або уповноважений ним орган при звільненні працівника у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці покладається обов`язок при попередженні працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому наявні вакантні посади. Тобто законодавець встановив принцип одночасності попередження про наступне вивільнення та пропонування наявних вакантних посад для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи. Отже, відповідачем не було виконано обов`язку з працевлаштування працівника під час скорочення штату, а саме не запропоновано одночасно з дня попередження про вивільнення до дня розірвання договору перелік всіх вакантних посад в закладі освіти. Згідно із особовою карткою позивача як працівника Львівського Національного університету природокористування, місцем її реєстрації та фактичного проживання зазначено: [ADDRESS] . У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що повідомлення з переліком вакантних посад було направлено позивачу на її поштову адресу рекомендованими та цінними листами від 03.07.2024, 09.07.2024, 15.07.2024, 29.07.2024. На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано квитанції про відправлення листів [PERSON] . З долучених позивачем трекінгів повідомлень, які направлялися відповідачем, вбачається, що такі повідомлення позивачу не вручені, докази того, що позивач відмовлявся від їх отримання в матеріалах справи відсутні. Що стосується направлення позивачу на поштову адресу повідомлення з наявними вакантними посадами на підприємстві (за відсутності опису вкладення), яке повернулося відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання», то на переконання суду, така кореспонденція, в розумінні КЗпП України та процесуального законодавства - не є доказом виконання роботодавцем приписів частини третьої статті 49-2 КЗпП України про обов`язкове працевлаштування працівника, що вивільняється (подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 645/5845/18). Що стосується долучених відповідачем до матеріалів справи скрин-шотів екрану електронної пошти відповідача, з яких вбачається відправлення електронних листів позивачу, то такі не дають можливості встановити зміст цих електронних листів. При дослідженні матеріалів судової справи, а саме відповідних скрин-шотів повідомлень, не вбачається наявність в електронному листі переліку чи відсутності переліку вакантних посад. Доказів на підтвердження або спростування вказаних обставин, відповідачем суду не надано. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вручення позивачу письмового повідомлення з переліком вакантних посад відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України. Відповідно до частини першої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Велика Палата Верховного Суду у пункті 38 постанови від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 дійшла висновку, що суд може розглядати електронне листування між особами як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідачем доказів на підтвердження направлення повідомлення з переліком вакантних посад на електронну пошту у визначений законом спосіб, надано також не було. Факт відмови позивача від отримання повідомлення, відповідачем не зафіксовано у встановленому законом порядку. Відповідний акт про відмову комісією у складі представників Львівського національного університету природокористування не складався. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Отже, відповідач при звільненні позивача не виконав вимоги частини другої статті 40, частини першої та третьої статті49-2 КЗпП України щодо належного повідомлення позивача про вакантні посади для її працевлаштування, чим порушив право останньої на працю, відтак звільнення позивача не можна визнати законним. Таким чином, суд приходить до переконання, що наказ про звільнення позивача є незаконними, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Відповідно до частин 1, 2, 8 статті 235 КЗпП України, в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 сформульовано правовий висновок про те, що заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затв. Постановою КМ України 08 лютого1995 року № 100. Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на два сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Звільнення позивача відбулося згідно наказу від 29.07.2024 року, з 01.08.2024. Два місця (червень-липень) перед звільненням позивач перебувала у відпустці, відповідно не працювала. Відповідно середню плату слід розраховувати за два місяці перед відпусткою квітень-травень. Згідно із довідкою про заробітну плату заробіток позивача за останні два місяці (квітень травень) складає 52 343 грн. 05 коп. На день розгляду справи 12 лютого 2025 р. минуло 140 робочих днів з дня звільнення позивача з займаної посади. Фактична заробітна плата за останні два місяці роботи (квітень-травень) складає 52 343 грн. 05 коп. Фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи 45 робочих днів. Розмір середнього денного заробітку за час вимушеного прогулу, складає (52 343 грн. 05 коп./45)=1 163 грн.17 коп. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача станом на 12.02.2025 р., складає 162 843 грн. 80 коп. = (140*1163 грн. 17 коп.) Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню в користь держави судові витрати в розмірі

Outcome: approved