Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову вказано, що позивач [PERSON] з червня 2009 р. по травень 2022 року проживала однією сім`єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] . У зв`язку із тим, що вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, запис про народження здійснений згідно норм ст. 135 СК України. Крім того, факт спільного сумісного проживання разом із [PERSON] буде підтверджений показаннями свідків та спільними фотокартками, які зроблені протягом сімейного життя. 24.02.2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення збройних сил рф на території України, та її цивільний чоловік [PERSON] був мобілізований до Збройних сил України. 06.05.2022 року батько відповідача [PERSON] [PERSON] отримав повідомлення про полон № 47/22, відповідно до змісту якого [PERSON] головний сержант - командир 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони об`єкта № 219 комбінату « [INFO] ») стрілецького батальйону (з охорони важливих державних об`єктів) військової частини [NUMBER] НГУ, який виконував завдання з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій області, з 14.05.2022 року визнаний безвісті зниклим. Позивач просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з червня 2009 року по день визнання відповідача безвісті зниклим, а саме 14.05.2022 року. Ухвалою суду від 09 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 11 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 12 вересня 2023 року підготовче засідання відкладено для витребування необхідної інформації. Ухвалою суд від 10 жовтня 2023 року до участі у розгляді даної цивільної справи залучено третю особу Головне управління Національної гвардії України, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору та підготовче засідання відкладено. 20 листопада 2023 року та 01 грудня 2023 року підготовче засідання відкладено через неявку сторін. 20 грудня 2023 року справу знято з розгляду. 12 січня 2024 року підготовче засідання відкладено через неявку сторін. 05 лютого 2024 року справу знято з розгляду. Ухвалою суду від 06 березня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 04 квітня 2024 року справу знято з розгляду. Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року розгляд справи відкладений у зв`язку із клопотанням представника позивача про відповідне. Ухвалами суду від 29 травня 2024 року та від 20 червня 2024 року розгляд справи відкладений через неявку учасників справи. 26 серпня 2024 року справу знято з розгляду. Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року витребувані докази у справі. Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року розгляд справи відкладений через неявку учасників справи. 26 листопада 2024 року та 24 грудня 2024 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника позивача про відповідне. У судовому засіданні 24 грудня 2024 року представник позивача позов підтримав та просив задовольнити в повному обсягу, з підстав вказаних у позовній заяві. Свідок [PERSON] суду доповіла, що вона знає подружжя [PERSON] та їх сина з 2012 року. Вона їх сусідка та їй відомо, що подружжя мали один бюджет та піклувалися один про одного, разом виховували сина. Свідок [PERSON] дала аналогічні свідчення показам свідка [PERSON] . В судове засідання, що призначено на 05 лютого 2025 року, позивач, представник позивач не з`явилися, до суду надійшла заява про відкладання розгляду справи. Відповідач\~ [PERSON] \~у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті сповіщався шляхом публікації оголошення про виклик на сайті Судової влади. Представник відповідача Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство оборони України, Головне управління Національної гвардії України повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладання чи визнання позову не надходило. За ч. 1\~ст. 223 ЦПК України,\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Так, на підставі ч. 2\~ст. 223 ЦПК\~України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В той же час, згідно із ч. 3\~ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; а також повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. З огляну на викладене, суд зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому суд зазначає, що у даному випадку підстави для повторного відкладення розгляду справи відсутні, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, а в разі повторної неявки такого учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, суд розглядає справу за його відсутності незалежно від причин його неявки. Так суд зауважує, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13. Таким чином, з огляду на викладене обґрунтування, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторони позивача. Дослідивши письмові докази у справі, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає. Суд встановив, що в Акті Голови правління ОСББ «КР Олімп 31» від 16.07.2022 року вказано, що в квартирі [ADDRESS] проживають мати [PERSON] , 1973 р. н. (проживає з 1999 року), батько [PERSON] , 1983 р. н. (проживає з 2009 року), син [PERSON] , 2012 р. н. (проживає з 2012 року). (а. с. 6) Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1227-1398676-2018 за 2018 рік. (а. с. 5) За наданою Департаментом адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради суду інформацією, встановлено, що за відомостями з Реєстру Криворізької міської територіальної громади станом на 14.05.2022 за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 5 осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . (а. с. 127, 196-197) Сторони [PERSON] та [PERSON] не перебували у шлюбі. Відповідно до повідомлення Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.10.2024 № 2853/31.10-40, відповідач [PERSON] , перебував у шлюбі з [PERSON] з 2006 року по 2011 рік, позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 1994 року по 1999 рік. (а. с. 192) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 січня 2012 року, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] народився [INFO] у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області та батьками вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а. с. 7), актовий запис здійснений згідно із ст. 135 СК України. (а. с. 193-194, 202) Згідно повідомлення про полон №47/22 від 06.05.2022 року, виданого [INFO] , [PERSON] , головний сержант командир 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони об`єкта №219 комбінату « [INFO] ») батальйону (з охорони важливих державних об`єктів) військової частини [NUMBER] НГУ, який виконував завдання з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій області з 14.05.2022 року визнаний безвісті зниклим. Дане повідомлення надіслане батьку відповідача [PERSON] (а. с. 15) До матеріалів справи позивачем надані ксерокопії світлин, на яких зображені чоловіки, жінки та діти. (а. с. 10-14) Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права. Як вбачається зі змісту статей 51, 175 ЦПК України, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв`язку із характером спірних правовідносин. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24). Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)). Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99). Сторонами у справі позовного провадження про встановлення факту проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу є ті особи, які вважають, що вони проживали однією сім`єю один з одним, а у випадку смерті до участі в справі можуть бути залучені їх спадкоємці, а також ті особи на права та обов`язки яких може вплинути рішення про встановлення факту. З позовної заяви та з наданих доказів вбачається, що відповідач [PERSON] проходив службу у військової частини [NUMBER] НГУ та виконував завдання з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій області, визнаний безвісті зниклим з 14.05.2022 року. Матеріали справи не містять відомостей про факт смерті, тобто правовий статус (цивільна правоздатність та дієздатність) відповідача [PERSON] на день розгляду справи не встановлений, а дана обставина позбавляє суд виконати вимоги ЦПК України про повідомлення особи про розгляд, отримання та ознайомлення із позовом та інших дій, які суд має вчинити для розгляду справи, або ж залучити до участі у справі інших осіб. Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, порядок обліку, розшуку та соціального захисту таких осіб і членів їхніх сімей врегульовано Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин». Відповідно до вказаного Закону такого статусу набуває зникла безвісти особа з моменту внесення її до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Звертаючись до суду з позовом позивач не зазначала мету для встановлення факту спільного проживання та не вказала осіб, які не визнають чи оспорюють дану обставину. Судом досліджені докази: акт про встановлення факту проживання від 16.07.2022 року, який містить інформацію, що сторони проживали за однією адресою з 2009 року (а. с. 6); ксерокопії фотографій, які на думку суду не можуть підтверджувати викладені в позові обставини, адже з них об`єктивно неможливо встановити всіх осіб, які зображені на фотознімках, та час, коли вони були зроблені (а. с. 10-14). Свідки [PERSON] та [PERSON] в суді надали покази щодо загальної характеристики життя сусідів [PERSON] та [PERSON] . Жоден з цих доказів не може вважатись належним доказом факту проживання однією сім`єю як дружини та чоловіка [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони не підтверджують та не спростовують даного факту. Таким чином, оцінюючи подані докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд вважає, що в ході судового розгляду не знайшов достовірного підтвердження той факт, що позивач спільно проживала з [PERSON] однією сім`єю як дружина та чоловік до моменту зникнення останнього внаслідок бойових дій, що вони вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет. Суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови у позові. Згідно вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed