Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2004 по 20.12.2021, який було розірвано відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.12.2021. У період шлюбу ними була придбана квартира [ADDRESS] . Посилаючись на те, що зазначена квартира була придбана за рахунок коштів, отриманих від продажу її особистої квартири [ADDRESS] , просила визнати її особистою приватною власністю спірну квартиру. Заперечуючи проти позову, у відзиві на позов відповідач вказав на те, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, отримані внаслідок продажу належної йому квартири [ADDRESS] . Посилаючись на зазначені обставини, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відповіді на відзив, позивачка підтримала свою правову позицію, викладену у позові, та просила позов задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити. Представник відповідача та відповідач проти задоволення позову заперечили, просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників справ, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2004, який було розірвано відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.12.2021. За час шлюбу - 27.10.2004, сторонами була придбана квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Обґрунтовуючи позов, позивачка вказувала на те, що спірна квартира була придбана за її особисті кошти, отримані від продажу належної їй квартири [ADDRESS] . На підтвердження вказаної обставини позивачкою було надано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27.10. 2004, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти позову, вказав на те, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, отримані від продажу належної йому квартири [ADDRESS] . На підтвердження вказаної обставини відповідачем було надано договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 27.10.2004. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи те, що 27.10.2004 було укладено три договори купівлі-продажу нерухомого майна, доказів того, що квартира [ADDRESS] була придбана виключно за кошти, які належали позивачці особисто, останньою суду не надано, правових підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed