Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

І. \~ \~ \~ \~Короткий зміст позовних вимог. Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі позивач) звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1), [PERSON] (далі відповідач-2), [PERSON] (далі відповідач-3) про стягнення з відповідача-1 заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 31.12.2020 року по 30.09.2024 року у розмірі 32\~448, 66 грн.; 13\~135, 66 грн. за послуги з постачання гарячої води за період з 31.12.2020 по 30.09.2024 року; 688, 70 грн. - інфляційних втрат та 264, 02 грн. 3 % річних, стягнення солідарно з відповідача-2, відповідача-3 заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.03.2011 року по 30.12.2020 року у розмірі 78\~277, 12 грн.; 3\~409, 64 грн. - інфляційних втрат та 1\~295, 29 грн. 3 % річних. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що він є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкова. Відповідач-1 є власником квартири [ADDRESS] з 30.12.2020 року та зареєстрований в ній з 11.01.2021 року. Відповідач-2 та відповідач-3 були зареєстровані в означеній квартирі до 06.01.2021 року, а отже були споживачами комунальних послуг. Теплопостачання у вказану вище квартиру здійснює КП «Харківські теплові мережі». Вказані послуги відповідачі своєчасно не оплатили, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість. За таких обставин, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. ІІ. \~ \~ \~ \~Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 05.11.2024 року Московський районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі № 643/12844/24, розгляд справи вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначив на 09.12.2024 року. 09.12.2024 року розгляд справи відкладено на 04.02.2025 року. Представник позивача у судове засідання 04.02.2025 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому, представником позивача подано заяву, відповідно до змісту якої він не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення судом. Відповідач-1 у судове засідання 04.02.2025 року не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації його місця проживання: [ADDRESS] , які були повернуті органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній». Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц. У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідач-2 та відповідач-3 у судове засідання 04.02.2025 року не з`явилися, відзиву на позов не подали, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання. Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІІІ. \~ \~ \~ \~Встановлені судом обставини. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, відповідач-2 та відповідач-3 були зареєстровані за адресою [ADDRESS] , до 06.01.2021 року та були є споживачами послуг з теплопостачання, які надає позивач. Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 336195727, з 30.12.2020 року власником квартири [ADDRESS] , став відповідач-1. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб відповідач-1 зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з 11.02.2021 року, та є споживачем послуг з теплопостачання, які надає позивач. Проте, взяті на себе обов`язки з оплати наданих послуг відповідачі належним чином не виконували, внаслідок чого за ними утворилася заборгованість за надані послуги, а саме: -за відповідачем-1 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 31.12.2020 року по 30.09.2024 року у розмірі 32 448, 66 грн. та заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 31.12.2020 по 30.09.2024 року у розмірі 13\~135, 66 грн.; -за відповідачем-2 та відповідачем-3 заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.03.2011 року по 30.12.2020 року у розмірі 78 277, 12 грн. ІV. \~ \~ \~ \~Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Суть розглянутого спору полягає у спонуканні відповідачів до примусового виконання порушених (несплачених та прострочених у виконанні) грошових зобов`язань з оплати вартості наданих Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» послуг з теплопостачання за адресою [ADDRESS] , за період з 01.03.2011 року по 30.09.2024 року. Приймаючи до уваги правову природу розглядуваних правовідносин, кореспондуючі права та обов`язки їх сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням норм Цивільного кодексу України, які регламентують правовідносини у сфері надання послуг, а також іншими відповідними нормативно-правовими/підзаконними актами у сфері теплопостачання. За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Частиною 1 ст. 12 Закону встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг (п. 76 постанови Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 463/6799/18). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону). Відтак, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувалися ним. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, відповідач-2 та відповідач-3 були зареєстровані за адресою [ADDRESS] , до 06.01.2021 року та були є споживачами послуг з теплопостачання, які надає позивач. Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 336195727, з 30.12.2020 року власником квартири [ADDRESS] , став відповідач-1. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб відповідач-1 зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з 11.02.2021 року. Відтак, відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання, які надає позивач. Згідно відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежів за адресою: [ADDRESS] (о/р [NUMBER] споживач [PERSON] ), значиться заборгованість за період з 01.03.2011 року по 30.12.2020 року з постачання теплової енергії у розмірі 78\~277, 12 грн. Згідно відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежів за адресою: [ADDRESS] (о/р [NUMBER] споживач [PERSON] ), значиться заборгованість за період з 01.03.2011 року по 30.12.2020 року з постачання теплової енергії у розмірі 78 277, 12 грн. Згідно відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежів за адресою: [ADDRESS] (о/р [NUMBER] споживач [PERSON] ), значиться заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 31.12.2020 року по 30.09.2024 року у розмірі 32\~448, 66 грн., та заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 31.12.2020 року по 30.09.2024 року в сумі 13\~135, 66 грн. Відповідачами вищевказані розрахунки позивача не спростовано, контррозрахунку не подано. Оскільки відповідач-2 та відповідач-3 були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , то вони в силу приписів ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України, ч. 3 ст. 9 Закону від 09.11.2017 № 2189-VIII, ст. ст. 541, 543 ЦК України несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідач-1, у свою чергу, є власником вищевказаної квартири з 30.12.2020 року та зареєстрований в ній з 11.01.2021 року, а відтак в силу вказаних вище положень чинного законодавства несе відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. ст. 525, 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідачами всупереч вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України надані позивачем послуги з постачання теплової енергії оплачені не були, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 4\~098, 34 грн., та 3 % річних в сумі 1\~559, 31 грн., суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства. За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями ч. ч. 1 та 3 ст. 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України). Разом з цим відповідачі не скористалися правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідачі були позбавлені можливості у порядку частини 4 статті 83 ЦПК України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). При цьому, за приписами частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем. Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідачі неналежним чином виконували взяті на себе обов`язки з оплати наданих позивачем послуг теплопостачання, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.

Outcome: approved