Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Холодова Л.Ю. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про припинення стягнення аліментів в обґрунтування якої зазначив, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.07.2015 у справі № 643/8900/15 (провадження № 2/643/3519/15) з нього стягнуто на користь [PERSON] (на тепер [PERSON] ) аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 травня 2015 року до повноліття дитини. До 01.01.2023 [PERSON] проживав зі своєю матір`ю [PERSON] , однак з 01.01.2023 по листопад 2023 року фактично проживав у родині свого однокласника [PERSON] у [ADDRESS] і був на повному фінансовому забезпеченні батька [PERSON] . З листопада 2023 року [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачеві та перебуває на повному утриманні останнього. 12.05.2022 [PERSON] вступив до збройних сил України і до дати подання позову боронить Україну у складі Національної гвардії України. Таким чином з 01.01.2023 відсутні підстави для подальшого стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки син проживає у його квартирі та майже два роки повністю матеріально ним забезпечується. Натомість [PERSON] з огляду на принцип обов`язковості судових рішень зобов`язаний виконувати рішення суду від 27.07.2015 та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь відповідачки. Просить припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.11.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засіданні. Ухвалою суду від 04.12.2024 закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду, задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит свідків. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному, надав пояснення, відповідні обставинам, викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 08.01.2025, відповідачка зазначила таке: [PERSON] протягом тривалого часу не виконував батьківського обов`язку з утримання неповнолітньої дитини, тільки вона несла витрати з забезпечення сина, унаслідок чого була змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.07.2015 стягнуті аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина, проте це рішення позивач добровільно не виконував, тому 04.02.2016 вона звернулась до суду за отриманням виконавчого листа. Позивач ухиляється від сплати аліментів, унаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 221090,50 грн станом на вересень 2023 року. Позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано суду доказів постійного проживання сина разом із ним, забезпечення сина позивачем. [PERSON] зареєстрований разом із відповідачкою, саме вона несе витрати з оплати комунальних послуг за сина, позивач участі у цьому не приймає. Перебування позивача на військовій службі спростовує те, що син постійно проживає з батьком та знаходиться на його утриманні. Відповідачка є інвалідом 1-ї групи, сама потребує фізичної допомоги, позивач міг би роз`яснити сину, що у його віці він міг би надавати посильну допомогу матері. Крім того відповідачка зазначає, що постійно телефонує сину, пропонує повернутися до дому, але йому краще жити не з матір`ю, так як його образ життя, навчання тощо за місцем проживання батька ніхто не контролює. Вважає, що СК України не передбачено підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, доказів застосування ч. 4 ст. 273 ЦПК України позивачем суду не надано, тому відповідачка заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та покази свідків, дослідивши письмові докази, установив таке: сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований разом з відповідачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 23). Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , квартира за вказаною адресою належить йому на праві власності (а.с. 10, 11, 17). З відповіді на адвокатський запит Служби у справах дітей по Салтівському району від 17.02.2023 установлено, що робочою групою оперативного реагування на повідомлення та заяви з приводу жорстокого поводження з дітьми або загрози щодо його вчинення, 04.01.2023 відвідана родина [PERSON] . За результатами проведеної роботи неповнолітній зі згоди своїх батьків та за власним бажанням поїхав мешкати разом із батьком. Встановлення місцезнаходження дитини та прийняття висновку щодо єдиного доглядача дитини не входить до компетенції Служби (а.с. 9). Позивач є учасником бойових дій, проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині [NUMBER] [INFO] ( [ADDRESS] ) з 07.07.2022 по теперішній час (а.с. 19, 37). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.07.2015 у справі № 643/8900/15 (провадження № 2/643/3519/15) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 травня 2015 р. до повноліття дитини. Вказана обставина визнана сторонами та доведенню не підлягає. Згідно із розрахунком заборгованості по аліментам державного виконавця Немишлянського відділу ДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.10.2023 у виконавчому провадженні № 50468762 з примусового виконання виконавчого листа № 643/8900/15-ц, заборгованість [PERSON] по аліментами станом на 24.10.2023 складає 154407,16 грн (а.с. 66-70). З відповіді КНП «Міська дитяча лікарня № 7» ХМР від 23.03.2023 убачається, що [PERSON] перебуває на обліку у вказаній поліклініці, за інформацією лікаря-педіатра, супроводжувала дитину на медичні прийоми до фахівців мати [PERSON] (а.с. 71). Відповідачка є інвалідом 1-ї групи, змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] вказана обставина визнана сторонами, отже не потребує доведення (а.с. 72). Допитаний як свідок неповнолітній [PERSON] показав, що до січня 2023 року проживав разом з матір`ю та вітчимом у [ADDRESS] . У новорічну ніч 01.01.2023 між матір`ю та вітчимом сталась сварка, під час якої він намагався захистити матір, проте вітчим його побив. Через це приблизно о 06:00 [PERSON] пішов з дому та мешкав у сім`ї свого друга з дозволу батьків останнього. Приблизно з листопада 2023 він почав проживати у квартирі батька по [ADDRESS] . Отже з 01.01.2023 він не мешкає з матір`ю, іноді спілкується з нею по телефону. Батько [PERSON] забезпечує його фінансово, у той час, коли він проживав у сім`ї друга батько передавав йому гроші через матір останнього т. Оксану, на тепер шляхом переказу коштів на особисту картку неповнолітнього [PERSON] . З 01.01.2023 матір коштів на утримання йому не передавала, речей не купувала. Допитана як свідок [PERSON] показала, що її син є однокласником неповнолітнього [PERSON] 31.12.2022 [PERSON] подзвонив її синові, розповів, що його побив вітчим та попросився до них. Вона погодилась та з 01.01.2023 і до листопада 2023 року [PERSON] мешкав в її сім`ї. 01.01.2023 вона зв`язалась з батьком [PERSON] , позивачем у справі, директором школи та розповіла про ситуацію. В наступному, 3 чи 4 січня 2023 року, вони організували виїзд комісії органу опіки та піклування за місцем проживання [PERSON] . Останній не захотів лишатись з матір`ю, отже було вирішено залишити його проживати у неї. В листопаді 2023 року він переїхав жити за адресою реєстрації батька, який є військовослужбовцем. В період з січня по листопад 2023 року батько [PERSON] перераховував їй кошти на утримання сина. З матір`ю з того часу він не мешкав, матеріальним забезпеченням дитини займається виключно батько. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст. 181 СК України вбачається, що право на пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання дитини належить тому з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Судом установлено, що неповнолітній [PERSON] з 01.01.2023 з матір`ю не мешкає та не утримується останньою. Питаннями матеріального забезпечення сина з того часу займається виключно батько. З листопада 2023 року [PERSON] мешкає у квартирі, що належить позивачу у справі на праві власності, матір матеріальним забезпеченням неповнолітнього не займається, їжі та одягу йому не купує, тобто аліменти, отримані на утримання сина використовує не за їх цільовим призначенням. Натомість позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, зобов`язаний виконувати рішення суду та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь [PERSON] . Ураховуючи викладене, суд вважає доведеним, що право на отримання аліментів відповідачка втратила з 01.01.2023, оскільки остання разом із сином не мешкає, свої обов`язки з забезпечення сина не виконує. Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18). Сімейний Кодекс України не містить норми про те, коли саме припиняється стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір. У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22) звернено увагу на застосування принципу найкращих інтересів дитини у справах щодо припинення стягнення аліментів. Міжнародні норми закріплюють, що в кожному з питань, які стосуються дітей, всі органи мають керуватися принципом найкращих інтересів дитини. У питаннях щодо аліментів, майнового утримання дитини тощо цей принцип також є застосовним, тому суди зобов`язані його враховувати. Припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова ВС від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)). Таким чином судом встановлена наявність підстав для припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки з 01.01.2023, оскільки з цього часу неповнолітній [PERSON] разом з матір`ю не мешкає та остання не використовує аліменти за призначенням - на утримання дитини. Згідно з ч.ч 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Задовольняючи позовні вимоги, суд з метою захисту прав позивача та уникнення перешкод під час виконання судового рішення у резолютивній частині рішення викладає їх більш чітко та конкретно, відповідно до обставинам, викладеним у позовній заяві, при цьому не виходячи за межі позовних вимог, зазначає дату припинення стягнення аліментів 01.01.2023 та рішення, яким вони стягнуті. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦК України пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки обидві сторони звільненні від сплати судового збору, судові витрати суд відносить за рахунок держави.

Outcome: approved