Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Позивач звернулась\~до суду\~з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби в Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача відшкодування шкоди в розмірі не виплаченої суми допомоги по тимчасовій непрацездатності (за шість днів непрацездатності за роботу за сумісництвом) в розмірі 10768 (Десять тисяч сімсот шістдесят вісім) гривень 44 коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 (п?ять тисяч) гривень. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] за основним місцем роботи, працює на посаді лікар-отоларинголог у Комунальному підприємстві «4-А міська клінічна лікарня Полтавської міської ради імені Леоніда Куроєдова». [PERSON] за сумісництвом працює на посаді лікар-отоларинголог: ТОВ «КП ЛД ЦЕНТР ЗДОРОВ`Я». З 07 червня 2024 року по 17 червня 2024 року включно, [PERSON] стаціонарно хворіла й за цим фактом 07.06.2024 було відкрито комунальним підприємством «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського» листок непрацездатності номер 12579111-2023521990-1.1 по 14.06.2024 включно, та з 15.06.2024 по 17.06.2024 листок непрацездатності номер 12579111-2023662943-1.1. Після закриття останнього лікарняного, за основним місцем роботи було виплачено кошти за час вимушеної непрацездатності за всі одинадцять днів хвороби (007 - лікарняні за 5 днів - 2106,80грн.; 008 - лікарняні за 3 дня - 1264,08грн.; 009 - лікарняні за 3 дня 1264,08 грн., а всього 4634,96грн. (Розрахунковий листок за червень місяць 2024 р. [PERSON] ), тобто, лише в розмірі заробітної плати цієї установи. На підприємстві в якому [PERSON] працює за сумісництвом, було сплачено лише за перші п?ять днів хвороби (8973,70грн. розрахунок лікарняних ТОВ «КП ЛД ЦЕНТР «ЗДОРОВ?Я»). Позивач вважає, що відповідач не перерахував суми позову (за шість днів хвороби - з 12 по 17 червня 2014 року) в розмірі компенсації пропорційно виплат на підприємстві за роботою за сумісництвом. Спірну суму відповідач повинен був перерахувати до установи в якій позивач працює за основним місцем роботи (діяльності). У той же час, у день виплати заробітної плати за основним місцем роботи (діяльності) [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) за червень місяць 2024 року не було виплачено «лікарняні» за 6 (шість) днів роботи за сумісництвом (з 12 червня по 17 червня 2024 року включно). Враховуючи, що з розрахунку лікарняних ТОВ «КП ЛД ЦЕНТР ЗДОРОВ`Я» за червень місяць 2024. сума за шість днів складає (сума середньоденної зарплати : 1794,74грн.): 1794,74*6 = 10768 (Десять тисяч сімсот шістдесят вісім) гривень 44 коп. Адвокат Сенкевич В.I. в інтересах позивачки звернувся 21.06.2024 з електронним листом для роз`яснення порядку виплати лікарняних за неосновним робочим місцем за період хвороби понад п?ять днів, але отримав відписку від 25.06.2024. 09.07.2024 позивачка особисто направила рекомендований лист до відповідача з вимогою виплатити їй належну суму, але відповіді не отримала взагалі. Позивач є інвалідом 3-ї групи, й сам факт невиплати належних їй коштів справив на неї нервовий струс, що призвело до погіршення загального стану та вплинуло на необхідні їй соціальні контакти (позивач вимушена була їх обмежити, так як нервово виснажувалась й після роботи відновлювалась без спілкування з рідними та друзями). Завчасно придбані ліки вживалися в більшій ніж зазвичай кількості. Вважає, що їй завдано моральної шкоди на суму 5000 (п?ять тисяч) гривень. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 19.09.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 10.10.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтуванні якого вказували, що [PERSON] зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, звернення зареєстровані в підсистемі ЕДО №22732/8 від 21.06.2024 та № 25964/8 від 18.07.2024 щодо оплати листків непрацездатності працівнику за сумісництвом. На звернення надано та відправлено відповіді за № 1600-0305-8/47054 25.06.2024 та 1600-0305-8/53370 від 19.07.2024. Страхові виплати за відповідним видом непрацездатності, призначаються та надаються застрахованим особам страхувальниками за основним місцем роботи і лише у разі не реалізації застрахованою особою права на таку допомогу, вона надається за місцем роботи за сумісництвом (наймом). У електронному реєстрі листків непрацездатності на застраховану особу [PERSON] сформовано листки непрацездатності № 12579111-2023521990-1 (07.06.2024-14.06.2024), № 12579111-2023662943-1 (15.06.2024-17.06.2024) за основним місцем роботи в КП «4-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради імені Леоніда Куроєдова») та № 12579111-2023521990-1.1 та № 12579111-2023662943- 1.1 за такий самий період за сумісництвом в товаристві з обмеженою відповідальністю «КП ЛД центр «Здоров`я». До Пенсійного фонду України через портал електронних послуг надійшла заяварозрахунок від КП «4-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради імені Леоніда Куроєдова», що містила листки непрацездатності за період з 07.06.2024 по 14.06.2024 та за період з 15.06.2024 по 17.06.2024. Кошти по вказаним листкам непрацездатності перераховані на рахунок роботодавця. Відповіді, зареєстровані в підсистемі ЕДО, а саме: №1600-0305-8/47054 від 25.06.2024 - направлена на електрону пошту та отримана; №1600-0305-8/53370 від 19.07.2024 [PERSON] вимагала направити відповідь письмово за вказаною адресою, рекомендований лист направлено 19.07.2024, але він повернувся 07.08.2024. Щодо стягнення моральної шкоди, яка є предметом судового розгляду у цій справі, є вимога позивача про стягнення з державного органу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача, завдану моральну шкоду у визначеному у розмірі 5000грн. 28.10.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби в Полтавській області. 28.10.2024\~року від\~представника позивача\~надійшла відповідь\~на відзив,\~в обґрунтуванні\~якого вказували,\~що відзив\~на позов\~не містить\~жодного спростування\~доводів позовної\~заяви. Законом, на який посилається відповідач, передбачено виплату через установу де працівник знаходиться за основним місцем роботи, але виплату повинен відповідач нарахувати від всіх доходів за всіма офіційними місцями роботи, а не тільки від доходів в установі за основним місцем роботи - це і є вимога Конституції України про заборону про обмеження законодавчо існуючих прав громадян. Ухвалою суду від 18.12.2024 року залучено до участі у справі за позовною заявою [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Державної казначейської служби в Полтавській області (36000, місто Полтава, вул. Шевченка, 1). 05.02.2025 року від третьої особи надійшло пояснення, в обґрунтуванні якого вказували, що казначейства є державним органом та самостійною юридичною особою, має самостійні кошториси видатків, печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, а не Державного бюджету України. Головне управління Казначейства є органом державної влади, одним з структурним елементів державного апарату, і не може уособлювати у собі таке широке поняття, як держава. З органу казначейства, як з юридичної особи, взагалі не можливе проведення стягнення, оскільки рахунки Головного управління казначейства призначені лише для виплат заробітної плати та інших соціальних виплат, за чітко встановленими кодами бюджетної класифікації, а тому Головне управління казначейства не може відповідати своїм майном за дії, спричинені іншими юридичними особами та держави загалом. Органи казначейства відповідно до порядку № 845 лише виконують рішення суду про стягнення коштів з боржників, які визначені в рішенні про стягнення коштів, розпорядників та одержувачів коштів, в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання (пункт 2 Порядку). Додатково інформували, що в Головному управлінні казначейства відсутні рахунки Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, на яких можуть обліковуватись кошти безпосередньо цього органу і з яких можна здійснити безспірне списання коштів. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , за основним місцем роботи, працює на посаді лікар-отоларинголог у Комунальному підприємстві «4-А міська клінічна лікарня Полтавської міської ради імені Леоніда Куроєдова». [PERSON] , за сумісництвом, працює на посаді Лікар-отоларинголог: ТОВ «КП ЛД ЦЕНТР ЗДОРОВ`Я». З 07 червня 2024 року по 17 червня 2024 року включно, [PERSON] стаціонарно хворіла й за цим фактом 07.06.2024 було відкрито комунальним підприємством «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського» листок непрацездатності номер 12579111-2023521990-1.1 по 14.06.2024 включно, та з 15.06.2024 по 17.06.2024 листок непрацездатності номер 12579111-2023662943-1.1. Після закриття останнього лікарняного, за основним місцем роботи було виплачено кошти за час вимушеної непрацездатності за всі одинадцять днів хвороби (007 - лікарняні за 5 днів - 2106,80грн.; 008 - лікарняні за 3 дня - 1264,08грн.; 009 - лікарняні за 3 дня 1264,08 грн., а всього 4634,96грн. (Розрахунковий листок за червень місяць 2024 р. [PERSON] ), тобто, лише в розмірі заробітної плати цієї установи. На підприємстві в якому [PERSON] працює за сумісництвом, було сплачено лише за перші п?ять днів хвороби (8973,70грн. розрахунок лікарняних ТОВ «КП ЛД ЦЕНТР «ЗДОРОВ?Я»). Відповідно до ч. 3\~ст. 386 ЦК України\~власник,\~\~права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі статтею 19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. В ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як слідує зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: зокрема, у випадках, встановлених законом. Згідно роз`яснень, викладених в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, умовою покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану позивачу, є наявність їх вини у спричиненні вказаної шкоди. Оцінюючи докази, суд керується наступним. Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 за № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Згідно пункту 2 Положення Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. У статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 2620-ІХ від 21.09.2022 визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах застрахованим особам (у тому числі тим, які здійснюють підприємницьку чи іншу діяльність та одночасно працюють на умовах трудового договору) надається за основним місцем роботи (діяльності) або за місцем роботи за сумісництвом (наймом) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ця норма законодавства визначає першочерговість реалізації права застрахованих осіб на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності допомогу за основним місцем роботи і, як наслідок, вказує на те, що страхові виплати за відповідним видом непрацездатності, призначаються та надаються застрахованим особам страхувальниками за основним місцем роботи і лише у разі не реалізації застрахованою особою права на таку допомогу, вона надається за місцем роботи за сумісництвом (наймом). Пунктом 3 статті 22 Закону № 1105 визначено, що рішення про призначення страхової виплати приймається страхувальником або уповноваженими ним особами. Страхувальник або уповноважені ним особи здійснюють контроль за правильністю нарахування і своєчасністю здійснення страхових виплат, приймають рішення про відмову в призначенні або припинення страхових виплат (повністю або частково), розглядають підставу і правильність видачі документів, які є підставою для надання страхових виплат. Підставою для фінансування страхувальників Пенсійним фондом України є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми страхових виплат за їх видами (стаття 26 Закону № 1105). Щодо стягнення моральної шкоди, яка є предметом судового розгляду у цій справі, є вимога позивача про стягнення з державного органу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь позивача, завдану моральну шкоду у визначеному у розмірі 5000 грн. Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно частин першої, другої статті 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 1167 ЦК України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року (далі Постанова Пленуму № 4) та відповідно до статті 137 Цивільно - процесуального Кодексу України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У своїй позовній заяві позивач не наводить підтверджуючих фактів заподіяння їй моральної шкоди, і з яких міркувань вона виходила визначаючи розмір заподіяної шкоди. До позову не додаються медичні документи про лікування. Позивач не довела, що саме ця подія призвела до погіршення загального стану та вплинула на необхідні їй соціальні контакти. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 10, частина перша\~статті 60 ЦПК України\~2004 року). Згідно зі\~статтею 179 ЦПК України 2004 року\~предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed