Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просила суд скасувати рішення державного реєстратора Любарського районного управління юстиції Поліщук Валенитини Дмитрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.12.2015 року, номер запису 12796443 про право, яким зареєстровано право власності в ДРП за [PERSON] на земельну ділянку площею 3,6455 га. кадастровий №1823184000:05:002:0009 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що після смерті матері - [PERSON] , вона успадкувала земельну ділянку, кадастровий номер 1823184000:05:002:0009 площею 6,7453 га., що розташована на території Малобраталівської сільської ради, цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала останній на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №166747. Після смерті матері, в термін установлений законом, вона подала заяву про прийняття спадщини до Любарської державної нотаріальної контори, на підставі якої була заведена спадкова справа. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки на стадії збору документів нотаріусом було виявлено, що на дану земельну ділянку 24.12.2015 зареєстровано право власності за [PERSON] , номер запису про право (в державному реєстрі прав) 12796443. Підставою для прийняття рішення від 24.12.2015 щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 1823184000:05:002:0009, площею 3,6455 га., за [PERSON] був державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №166502, виданий на підставі розпорядження Любарської районної державної адміністрації від 31.03.2004 за №129, та який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та права постійного користування землею, договорів оренди землі за №639. У розпорядження №129 від 31.03.2004 Любарської районної державної адміністрації, яким було затверджено список громадян, які мають право на земельну частку /пай/ та передані їм у власність земельні ділянки, згідно зі списком громадян-власників, яким передаються у власність земельні ділянки, її мати [PERSON] була за №79, площа земельної ділянки 6,7453 га. (289) ділянка за схемою поділу та зареєстрована в книзі реєстрації за №252. В той час як [PERSON] , була за №106 площа земельної ділянки 3,6455 га. (46) ділянка за схемою поділу, та зареєстрована в книзі реєстрації за №37. На підставі даного розпорядження на ім`я [PERSON] було видано державний акт на землю серії ЖТ №166747 з кадастровим номером 1823184000:05:002:0009 площа 6,7453 га. Відділом Держземагенства у Любарському районі, [PERSON] видано державний акт серії ЖТ №166502 з однаковим кадастровим номером, який було присвоєно і [PERSON] 1823184000:05:002:0009, але площа 3,6455 га., що не відповідає схемі поділу земельних ділянок, і яка не відповідає опису меж в державному акті про право на земельну ділянку /пай/ та схемі розташування згідно проекту землеустрою. Помилковість записів про право власності земельної ділянки кадастровий номер 1823184000:05:002:0009, дата державної реєстрації прав 24.12.2015 р. площа земельної ділянки згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку значиться 6,7454 га. власник [PERSON] , що не відповідає державному акту серії ЖТ №166502. Крім того, в історії картографічних матеріалів відображаються зміни у інформації про земельну ділянку, що і додано до бази даних після 2020-01-20, визнано приватну власність площа земельної ділянки 6,7453 га., всі данні свідчать, що ця земельна ділянка згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЖТ №166747 виданого 05.04.2004 р. кадастровий номер 1823184000:05:002:0009 площа 6,7453 га. належить [PERSON] . Таким чином, відбулося дублювання (накладка) кадастрових номерів та земельних ділянок, що належали померлій [PERSON] та [PERSON] . Оскільки [PERSON] і [PERSON] померли, то відсутня можливість внести інформацію щодо виправлення з [PERSON] на [PERSON] іншим чином, ніж через суд. Позивачка [PERSON] у судове засідання на розгляд справи не з`явилася, в наявній в матеріалах справи заяві вказала, що позовні вимоги підтримує в повному об`ємі та просить справу слухати у її відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання на розгляд справи не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. У відзиві на позов, що надійшов до суду 14.01.2025 вказала, що проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує та просить провести розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. [INFO] в с.Гринівці Любарського району померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №205 (а.с.35), яка, як встановлено із копії свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 19.07.1976 року Малобраталівською сільською радою Любарського району Житомирської області (а.с.38) та свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.39), була матір`ю позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її майно, спадкоємцем якого за законом є її дочка [PERSON] , що стверджується довідкою Любарської державної нотаріальної контори №67/01-16\~ від 12.04.2024 (а.с.28). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №166747 померлій [PERSON] належала земельна ділянка площею 6,7453 га. кадастровий номер 1823184000:05:002:0009, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташовується на території Малобраталівської сільської ради Любарського району Житомирської області (на даний час Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області) (а.с.23). Постановою державного нотаріуса Любарської державної нотаріальної контори №180/02-31 від 03.11.2023, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, кадастровий номер 1823184000:05:002:0009 площею 6,7453 га., що розташована на території Малобраталівської сільської ради, цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті [PERSON] , оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.06.2023, №1094456, право власності на земельну ділянку за вищевказаним кадастровим номером, загальна проща зазначена як 3,6455 га., зареєстровано за гр. [PERSON] (а.с.11), яка померла [INFO] , а спадкоємцем її майна за заповітом є [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2021 (а.с.26). В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Любарської районної державної адміністрації №129 від 31.03.2004, затверджено список громадян, які мають право на земельну частку /пай/ та передані їм у власність земельні ділянки. Згідно зі списком громадян-власників, яким передаються у власність земельні ділянки, [PERSON] була за №79, площа земельної ділянки 6,7453 га. (289) ділянка за схемою поділу та зареєстрована в книзі реєстрації за №252. В той час, [PERSON] , була за №106, площа земельної ділянки 3,6455 га. (46) ділянка за схемою поділу, та зареєстрована в книзі реєстрації за №37 (а.с.13-20). Довідка №К.133/0.0.27-134/136-20 від 18.11.2020, видана Відділом у Любарському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, свідчить про те, що на земельну ділянку загальною площею 3,6455 га., змінено кадастровий номер із 1823184000:05:002:0009 на 1823184000:07:002:0009 (а.с.12). Відповідно до інформаційної довідки №1094456, право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 1823184000:05:002:0009, 24.12.2015 року зареєстровано державним реєстратором Любарського районного управління юстиції Поліщук В.Д., відповідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЖТ №166502, за [PERSON] , при цьому площа такої земельної ділянки вказується 3,6455 га., що не відповідає відомостям Державного земельного кадастру (в ДЗК 6,7454 га.) (а.с.7,8). З вище викладеного слідує, що земельна ділянка за кадастровим номером 1823184000:05:002:0009 належала померлій [PERSON] , при цьому у державному акті на земельну ділянку серії ЖТ №166502 допущено помилку, в частині невірного зазначення в кадастровому номері земельної ділянки зони зі значенням 05, замість вірної зони зі значенням 07. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що фактично земельна ділянка за кадастровим номером 1823184000:05:002:0009 належала [PERSON] , а земельна ділянка за кадастровим номером 1823184000:07:002:0009 належала [PERSON] . Згідно до ч.1 ст.16, п.1 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до частини першої статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) позови, що виникають з приводу захисту права власності та інших речових прав на нерухоме майно пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини (виключна підсудність). Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав на землю. Проте, визначений перелік не є вичерпним. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Аналіз вказаних норм вказує на можливість захисту права осіб на землю у будь-який спосіб, якщо такий спосіб є ефективним та не суперечить вимогам Закону. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Аналогічно, у ст.152 ЗК України закріплено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно із ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно зі статтею 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до ч.2 ст.90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Як вбачається із ст.153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до ч.1 ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. За змістом положень статей 316, 317, 392 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Здійснення власником свого права власності передусім полягає в безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом - володіння, користування, розпорядження майном. Відповідно до ст.29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент вчинення реєстраційних дій), державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку у разі подання заяви про державну реєстрацію прав набувачем похідного речового права на таку земельну ділянку може здійснюватися без подання заявником документа, на підставі якого виникло право власності, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки з Державного реєстру земель. Відповідно до ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню,

Outcome: approved