Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Позивач у серпні 2023 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з ним, та самостійне виховання дитини. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 17.12.2005 між ним та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.02.2023. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох дітей - неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що визначення місця проживання доньки [PERSON] разом з ним буде саме в інтересах дитини, оскільки він повністю опікується нею, займається її вихованням, має можливість забезпечити її гармонійний та всебічний розвиток, в той час як відповідач з меншою донькою мешкає в Італії, повертатися в Україну не планує, рідко телефонує, піклування за дитиною та бажання її виховувати не проявляє. Разом з тим, сторонами не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини. На підставі викладеного позивач просить визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з ним, а також ухвалити рішення про самостійне виховання дитини. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15.08.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 24.10.2023, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.01.2024 провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради про визначення місця проживання та самостійне виховання дитини зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №201/5972/22 за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [INFO] , [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання дитини. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.12.2024 провадження у справі поновлено. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, водночас в матеріалах справи наявний відзив на позов, в якому сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що визначення місця проживання дитини з батьком на території України в умовах військової агресії не буде забезпечувати інтереси дитини. Крім того, вказувала на неможливість визначення місця проживання дитини з батьком внаслідок відсутності інформації про майновий стан позивача та належних умов для проживання. Представник третьої особи Служба у справах дітей Боярської міської ради в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, просив прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органами опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем, та [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з відповідачем (а.с.4,5). 17.12.2005 сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.02.2023 (а.с.9). Згідно договору оренди квартири (житлового приміщення) №16/10/22 від 16.10.2022 (а.с.75-77), позивач здає в оренду належну йому на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.72). Згідно акту від 01.11.2022 складеного депутатом Боярської міської ради Фастівського району Київської області Арчаковим А.М. (а.с.65), позивач зареєстрований за адресою [ADDRESS] , а з 29.09.2022 проживає разом з донькою [PERSON] , яка знаходиться на повному його забезпеченні, за адресою [ADDRESS] . Як убачається з акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 13.01.2023 (а.с.13), будинок за адресою: [ADDRESS] , площею 100 кв.м., складається з трьох житлових кімнат, мебльований, з ремонтом, чисто, охайно. У дитини є окрема своя кімната, двоповерхове ліжко, стіл для навчання, шафа для одягу, є всі необхідні речі, створені належні умови для проживання дорослих та дітей. Батько характеризується позитивно, гарно і тепло відноситься до дитини, дитина має домашнього улюбленця. Згідно довідки ФО-П [PERSON] від 26.06.2023 (а.с.11), [PERSON] навчається у студії танців «Арена» (м. Боярка), на курсі сучасної хореографії з 17.10.2022. Оплату за тренування дитини здійснює батько [PERSON] , супроводжує її на виступах та змаганнях, у яких приймає участь колектив студії танців. З довідки міжнародної школи програмування «Логіка» (а.с.12) убачається, що [PERSON] з 06.11.2022 навчається на курсі «Python Start», за час навчання отримала відповідні навички програмування, під час занять проявила себе активно, відносини з іншими учнями встановила дружні, старанно працює на уроці, завжди має декілька варіантів вирішення завдань. Згідно електронного полісу добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби від 24.10.2022, позивачем застраховано доньку [PERSON] на випадок визначених хвороб (а.с.71). З довідок про доходи від 12.09.2023, позивач в період з липня 2021 року по серпень 2023 року працював водієм у Комунальному закладі «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, середній дохід складає близько 10000-12000 грн. (а.с.66-67). Опитана в судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що бажає проживати з батьком [PERSON] , змінювати місце проживання та повертатись до матері в Італію не планує. Вказувала, що спілкується з матір`ю в телефонному режимі, знає що вона не збирається повертатись в Україну, інколи запрошує в гості та скидає гроші на картку, цікавиться обставинами її життя. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визначити місце проживання дитини разом з батьком. Визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог в частині ухвалення рішення про самостійне виховання дитини з огляду на наступне. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У справі, яка є предметом розгляду, заявник просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст. 150, 151 СК України. За приписами ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Зазначена норма свідчить про те, що предметом договору є порядок здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Отже, навіть якщо один із батьків проживає окремо від дитини, на підставі цього договору він має здійснювати батьківські права та виконувати обов`язки, що очевидно полягає у вчиненні визначених договором певних дій, необхідних для виховання дитини, а не у повній відмові від них. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Тому смерть, до прикладу, батька дитини є підставою для припинення його обов`язку утримувати дитину. Згідно із ч.2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. У ч.4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст. 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч.1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Частиною 1 ст. 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У справі, яка переглядається, заявник просить установити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини. Водночас, позивач не просить суд позбавити мати батьківських прав. У ст. 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial