Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.01.2021 року на перехресті пр.Оболонський - пр.Степана Бандери в м.Києві відповідач, керуючи автомобілем «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER] , здійснив ДТП, у результаті якої застрахований позивачем автомобіль «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , під керуванням [PERSON] , отримав механічні пошкодження. Відповідно до довідки НПУ про ДТП та постанови Оболонського районного суду м.Києва від 19.02.2021 року, ДТП мала місце з вини відповідача. Як зазначає позивач, за умовами договору страхування на підставі рахунків ФОП [PERSON] № 123045553 від 27.01.2021 року, відповідно до страхового акту № 3337194 від 01.02.2021 року, № 2003292 від 26.06.2019 року та № 2215416 від 20.11.2019 року потерпілій особі було сплачено страхове відшкодування в розмірі 200 225,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4330 від 22.02.2021 року. Позивач зазначає і про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/202228043 СК «Альфа-Гарант» з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну в розмірі 130 000 грн. Отже, відповідач мав сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 70 225,05 грн.. 14.05.2021 між позивачем та відповідачем укладено Угоду про відшкодування шкоди №75-21 від 14.05.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався відшкодувати позивачу вказану суму в позасудовому порядку згідно графіку в період з30.07.2021 по 30.05.2024 (всього 35 платежів, з яких 34 платежі по 2 000,00 грн. та 1 платіж 2 225,05 грн.. Станом на 02.07.2024 відповідач відшкодував позивачу 16 000,00 грн., залишок невідшкодованих збитків становить 54 225,05 грн., а також сплачена сума судового збору. Ухвалою судді від 06.08.2024 було відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. На адресу суду повернулась рекомендоване повідомлення з зазначенням «за закінченням терміну зберігання». Відзиву на позовну заяву не надходило. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.12.2024 року подовжено провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач по справі повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу зареєстрованого місця проживання, однак поштове відправлення повернулось з відміткою «за закінченням терміну зберігання.». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, що 24.07.2020 року між АТ «СК «ІНГО» та [PERSON] було укладено договір страхування № 770519472.20, за умовами якого позивач здійснив страхування майнових інтересів страхувальника, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядження транспортним засобом «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] 23.01.2021 року на перехресті пр.Оболонський - пр.Степана Бандери в м.Києві відповідач, керуючи автомобілем «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER] , здійснив ДТП, у результаті якої застрахований позивачем автомобіль «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , під керуванням [PERSON] , отримав механічні пошкодження. Постановою судді Оболонського районного суду м.Києва від 19.02.2021 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказану вище подію визнано страховим випадком, в зв`язку з чим на підставі ФОП [PERSON] № 123045553 від 27.01.2021 року, відповідно до страхового акту № 3337194 від 01.02.2021 року, № 2003292 від 26.06.2019 року та № 2215416 від 20.11.2019 року потерпілій особі було сплачено страхове відшкодування в розмірі 200 225,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4330 від 22.02.2021 року. Судом також встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних № ЕР/202228043 СК «Альфа-Гарант» з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну в розмірі 130 000 грн. Отже, відповідач мав сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 70 225,05 грн.. 14.05.2021 між позивачем та відповідачем укладено Угоду про відшкодування шкоди №75-21 від 14.05.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався відшкодувати позивачу вказану суму в позасудовому порядку згідно графіку в період з30.07.2021 по 30.05.2024 (всього 35 платежів, з яких 34 платежі по 2 000,00 грн. та 1 платіж 2 225,05 грн.. Станом на 02.07.2024 відповідач відшкодував позивачу 16 000,00 грн., залишок невідшкодованих збитків становить 54 225,05 грн.. За змістом ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма міститься у положеннях ст. 27 закону України «Про страхування». Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у СК «Альфа-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/202228043 з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну - 130 000 грн., то до позивача на підставі ст.ст. 993, 1191 ЦК України перейшло право вимоги до винної особи - відповідача [PERSON] , а у останнього на підставі ст.1194 ЦК України виник обов`язок виплати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 14.05.2021 між позивачем та відповідачем укладено Угоду про відшкодування шкоди №75-21 від 14.05.2021, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався відшкодувати позивачу вказану суму в позасудовому порядку згідно графіку в період з30.07.2021 по 30.05.2024 (всього 35 платежів, з яких 34 платежі по 2 000,00 грн. та 1 платіж 2 225,05 грн.. Станом на 02.07.2024 відповідач відшкодував позивачу 16 000,00 грн., залишок невідшкодованих збитків становить 54 225,05 грн. У зв`язку з вищевикладеним у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача на суму різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 54 225,05 грн. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved