Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

10 січня 2025 року [PERSON] звернулась до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утриманні малолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.03.2011 вона уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області від 12.03.2011, про що зроблено відповідний актовий запис № 25. [INFO] у них з відповідачем народився син [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено актовий запис № 54 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Спільне сімейне життя припинилось, спільне господарство не ведуть та взагалі ніяких стосунків не мають. Сім`я розпалася у зв`язку з тим, що вони з відповідачем не зійшлися поглядами на сімейне життя, між ними постійно виникали суперечки та сварки. Вирішення питання матеріального утримання дитини в добровільному порядку не вдалось, що й стало підставою звернення до суду. Позивачці відомо, що відповідач здоровий та дієздатний чоловік, на утриманні нікого не має, тому в змозі забезпечити належне утримання своєї дитини, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 тисячі грн., щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини. Ухвалою судді від 14 січня 2025 відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що причиною розірвання шлюбу є постійне домашнє насильство з боку відповідача, фізичне, психологічне, економічне і навіть сексуальне. Що стосується утримання дитини, пояснила, що добровільно відповідача допомоги на утримання сина не надає, дитина відвідує гуртки, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. Додала, що відповідач офіційно не працює, є студентом, підробляє неофіційно, сума його доходу їй не відома. На потреби дитини їй гроші не дає. Зазначила, що проживають з відповідачем поки разом в будинку який подарували її батьки, але вона не може знаходитись з ним під одним дахом. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що з розірванням шлюбу згоден, що стосується позовних вимог в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини не згоден з їх розміром Пояснив, що є студентом, офіційного заробітку не має, крім того сплачує кредит на електро скутер. Дитину добровільно забезпечує всім необхідним для життя. Станом на зараз має проблеми з роботою, щоб отримати відстрочку від призову на військову службу пішов навчатись, на утриманні інших дітей не має, в центрі зайнятості на обліку не перебуває. Вважає, що дитину забезпечує всім потрібним і немає підстав стягувати з нього аліменти. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про таке. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12 березня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 25. Від спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] про що в Книзі реєстрації народжень Верхньодніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено відповідний актовий запис № 54 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] що підтверджується копією свідоцтва про народження, згідно з яким сторони зазначені батьками. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Причиною розпаду сімейних відносин стало відсутність між сторонами, взаємопорозуміння, взаємоповаги, взаємодопомоги та неможливе проживання один з одним. Зазначені обставини, на думку суду створюють неможливі умови для подальшого спільного проживання сторін та збереження шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу. Сторони наполягають на розірванні шлюбу. Згідно зі статтею 51 Конституції України, шлюб, ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст.\~21\~СК України - шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За приписами частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною 3 статті 105 СК України, шлюб, припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Стаття 112\~СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання відповідачем позову, а також те, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені його особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище, обране при реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини 3статті 115\~СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За приписами ст.\~115\~СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та про ставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України та враховуючи, що ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог з урахуванням вини обох сторін у розірванні шлюбу, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 605.60 грн., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. Що стосується позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина 2 статті 182 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час судового розгляду встановлений та доведений доказами той факт, що малолітній [PERSON] проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Мати дитини має право на стягнення аліментів, а батько дитини зобов`язаний та може надавати таку допомогу. Батько дитини офіційно не працює, є студентом, не має на утриманні інших осіб, є працездатним, отримує мінливий дохід неофіційно. Враховуючи вимоги закону та доводи відповідача, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 тисячі грн, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial