Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

19.04.2024 року представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулася в суд із позовом, сформованим в системі «Електронний суд», до [PERSON] про стягнення заборгованості. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк», код ЄДРПОУ 14282829, заборгованість у сумі 139434,46 (сто тридцять дев`ять тисяч чотириста тридцять чотири грн. 46 коп.) грн., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн. В судове засідання представник позивача не прибула, натомість у позовній заяві просить суд проводити розгляд даної справи без участі представника АТ «Перший Український Міжнародний Банк», зазначивши, що не заперечує щодо заочного розгляду вказаної справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. З даного приводу суд зазначає наступне: Після надходження позовної заяви АТ «ПУМБ» до суду, згідно ухвали судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.04.2024 року було постановлено прийняти її\~до розгляду,\~відкрити провадження\~даній справіта розглядати її в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання, з викликом сторін. Проте, в жодне із семи призначених в подальшому судових засідань відповідач [PERSON] не прибув, а саме: 23.05.2024 року, 08.07.2024 року, 15.08.2024 року, 04.11.2024 року, 06.12.2024 року, 02.01.2025 року та 03.02.2025 року. Натомість, кожен раз надсилав на електронну адресу суду, напередодні дати засідання або в його день проведення, заяви, в яких з різних причин просив відкласти розгляд справи. Разом з тим, належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні ЦПК України, які б підтверджували неможливість прибути в судове засідання і поважність такої неявки до суду, відповідач суду не наддав. Останнім лише було долучено до своїх заяв від 04.11.2024 року та 06.12.2024 року, надісланих на електронну адресу суду, копії висновків консультації терапевта від 04.11.2024 року та 06.12.2024 року, в яких зазначено попередній діагноз: гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця з (застійною) серцевою недостатністю (04.11.2024 року) та гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця без (застійної) серцевої недостатності (06.12.2024 року) (а.с.80, 88-89). Таким чином, суд констатує наступне: Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як визначено ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача [PERSON] про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Частиною 1 ст.223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктами 1, 2 ч.3 ст.223 визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Таке положення пов`язане з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами та із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Відповідно до п.п.1, 3, 5 ст.128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в\~статті 44 ЦПК України. Цивільний процесуальний кодекс України\~не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов`язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п.4 ч.3\~ст.129 Конституції України). Крім того, у відповідності до\~ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Європейський суд з прав людини, констатує, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету розгляду для заявника (рішення у справі «Писатюк проти України»). Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Враховуючи викладене, суд вважає причини неявки відповідача [PERSON] в судові засідання неповажними, в зв`язку з чим дану справу можливо розглянути по суті за відсутності останнього, оскільки будучи, в розумінні ЦПК України, належним чином повідомленим про судові засідання, відповідач до суду повторно не прибув. Отже, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст.77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні встановлено, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний\~договір №2001104576301\~від 18.08.2018\~року,\~за яким\~останньому як\~позичальнику видано кредит у\~сумі 52093\~грн.\~та кредитний\~договір №1001753022801\~від 30.11.2020\~року,\~відповідно до\~якого надано\~кредит у сумі 100000 грн. Копії вказаних кредитних договорів долучені до матеріалів справи. Однак, як з`ясовано судом і не спростовано в судовому засіданні, відповідач довготривалий строк належним чином не виконує свої кредитні зобов`язання, в зв`язку з чим у нього перед позивачем станом на 01.02.2024 року виникла заборгованість. Зокрема, по кредитному договору від 18.08.2018 року №2001104576301 85218 грн. 10 коп., з яких: 52092 грн. 29 коп. - заборгованість за кредитом; 33125 грн. 81 коп. заборгованість за відсотками; 0 грн. - заборгованість за комісією; по кредитному договору від 30.11.2020 року №1001753022801 54216 грн. 36 коп., з яких: 36301 грн. 09 коп. -заборгованість за кредитом; 6.94 грн. заборгованість за відсотками; 17908 грн. 33 коп. -заборгованість за комісією. Тобто, загальна сума заборгованості по вищевказаних кредитних договорах станом на 01.02.2024 склала 139434 грн. 46 коп., що підтверджується відповідними розрахунками заборгованості, які містяться в матеріалах справи. Судом перевірено, що стороною позивача було направлено відповідачу, за адресою місця його проживання, вказаною ним у анкеті на отримання кредиту, письмові вимоги (повідомлення), однак у наданий строк заборгованість [PERSON] погашена не була. Суд констатує, що відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно із ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Як зазначено вище, відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як визначено ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором чи законом, або розірвання договору. В ст.612 ЦК України закріплено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. У відповідності\~до вимог\~ч.ч.1,\~2\~ст.625\~ЦК України,\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач здійснював платежі до 05.12.2022 року, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку, однак в подальшому припинив вносити кошти на погашення заборгованості. Таким чином, як наведено вище, [PERSON] станом на 01.02.2024 року має непогашену заборгованість перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором №2001104576301 від 18.08.2018 року та кредитним договором №1001753022801 від 30.11.2020 року, загальною сумою - 139434 грн. 46 коп. Отже,\~в даному\~випадку відповідач\~порушив умови кредитних договорів, що свідчить про ухилення [PERSON] від виконання своїх зобов`язань за кредитними договорами, укладеними між ним та АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Встановлені судом обставини та докази, не спростовані в судовому засіданні відповідачем по справі [PERSON] , оскільки будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, останній в судове засідання повторно не з`явився. Таким чином, враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов АТ «Перший Український Міжнародний Банк» підлягає до задоволення. Крім того, у відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при\~подачі до\~суду позову\~про стягнення\~з відповідача\~заборгованості в\~сумі 139434 грн. 46 коп. сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. згідно платіжної інструкції №1853 від 16.04.2024 року (а.с.4). Отже, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову АТ «Перший Український Міжнародний Банк», з відповідача в користь позивача слід стягнути 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. На підставі\~наведеного,\~ст.ст.516,\~525,\~526,\~530,\~599,\~610-612,\~625,\~1050,\~1054\~ЦК України\~та

Outcome: approved