Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 09.11.2016 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ,\~ сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] ,\~ на даний час сім`я розпалася, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, фактичні шлюбні стосунки припинені, спільного господарства сторони не ведуть. Позивач вважає, що примирення в сім`ї неможливе, а тому просить розірвати шлюб з [PERSON] . Ухвалою судді від 27.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 14.01.2025 року\~ відповідач подав відзив на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, судові витрати просила розідлити згідно ст.141 ЦПК України.\~ Відповідач в судове засідання не з`явився,\~ просив проводити розгляд справи без його учасі, позов визнав. Однак заперечив обставини та підстави пред`явлених вимог, що зазначені в позовній заяві.\~ Відповідач зазначив,\~ що в у вересні 2024р позивач забрала дітей, речі з квартири та переїхала від нього, нічого не пояснивши. Також відповідач вказав, що ніколи не обділяв та не принижував ні дружину, ні дітей. Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 09.11.2016 року зареєстрували шлюб\~ в Білоцерківському міськрайонному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Київській області,\~ актовий запис №1433 (а.с.6).\~\~ Встановлено, що сторони по даній справі є батьками\~ малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] ,\~ [INFO] . Наведене підтверджується матеріалами справи. (а.с. 7,8). Судом встановлено, що між сторонами тривалий час існують конфлікти, подружжя звинувачує одне одного, не можуть знайти взаєморозуміння, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, не бажає відновлювати стосунки. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 1 СК України, завданням Сімейного кодексу України є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб. Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 1 цього Кодексу, завданням Сімейного кодексу України є побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору сплаченого позивачем під час подачі позову до суду. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Після розірвання шлюбу прізвище позивача\~ залишити « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved