Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Згідно з позовною заявою 11.08.2023 р. в с. Рокошино Мукачівського району сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) під час якої [PERSON] , керуючи автомобілем «Peugeot expert», здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , котрий від отриманих тілесних пошкоджень помер. Позивач витратив на поховання загиблого 33500 грн, щодо відшкодування яких звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Оберіг», як страховика власника транспортного засобу, внаслідок експлуатації якого настала смерть потерпілого. Проте отримав відмову відповідача з посиланням на ненадання позивачем необхідних документів. Просив стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Оберіг» 33500 грн, витрачених на поховання [PERSON] , а також 761,53 грн пені, 603 грн інфляційних збитків і 3% річних (87,87 грн) внаслідок порушення строків виплати страхового відшкодування. Відповідач заперечує проти позову. Покликається на недоведеність витрат позивача на поховання потерпілого належними, допустимими та достовірними доказами. Позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 2 статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частини 1 статті 76 ЦПК України). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини 2 статті 76 ЦПК України). Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частини 1 статті 77 ЦПК України). За змістом статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Як убачається з матеріалів справи, 11.08.2023 року близько 00 год. 10 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Peugeot» модель «Expert» реєстраційний номер [NUMBER] , на відрізку 786 км + 561 м автодороги М-06 сполученням «Київ-Чоп» між населеними пунктами Ужгород і Мукачево здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину дороги. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер на місце пригоди. Постановою слідчого ГУ НП у Закарпатські області від 28 червня 2024 року провадження у кримінальній справі за фактом загибелі [PERSON] закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України. Відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тож особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери\~обов`язкового\~страхування відповідальності\~належить цивільно-правова\~відповідальність власників\~наземних транспортних\~засобів згідно\~із спеціальним\~Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» від\~1\~липня 2004\~року №\~1961-IV (далі Закон № 961-IV), що був чинним на момент ДТП. Згідно з частиною 1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ТДВ «Страхова компанія «Оберіг» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 213664061, чинного на дату ДТП. Зважаючи на\~те,\~що відсутність\~вини водія\~забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, ДТП, внаслідок якої загинув [PERSON] , є страховим випадком. Згідно з нормами статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: dismissed