Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувсь з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позивач зазначав, що 25 грудня 2023 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав від позивача грошові кошти в сумі 3500,00 доларів США. Факт отримання відповідачем грошей за договором позики підтверджується розпискою від 25 грудня 2023 року. В розписці [PERSON] підтвердив факт отримання від [PERSON] грошових коштів у сумі 3500,00 доларів США та зобов`язувався повернути останньому в строк до 15 січня 2024 року кошти в розмірі 4000 доларів США. У строк передбачений договором та станом на момент подання позову кошти не повернуто. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 4000,00 доларів США та понесені ним судові витрати в розмірі 1680 грн. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Лущин О.О. не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі та в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Судом встановлено, що 25 грудня 2023 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав від позивача грошові кошти в сумі 3500,00 доларів США. Факт отримання відповідачем грошей за договором позики підтверджується розпискою від 25 грудня 2023 року. В розписці [PERSON] підтвердив факт отримання від [PERSON] грошових коштів у сумі 3500,00 доларів США та зобов`язувався повернути останньому в строк до 15 січня 2024 року кошти в розмірі 4000 доларів США. Таким чином суд приходить до переконання, що між сторонами дійсно мали місце правовідносини, до яких можуть застосовуватись положення передбачені ст. 1046-1049 ЦК України. Так, відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 25 грудня 2023 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики. Згідно ч.1\~ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.ст. 625, 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК). За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved