Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

У січні 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Дарницького відділу державної виконавчої служби України у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна. Позивач просить зняти арешт з майна [PERSON] , який помер [INFO] , що був накладений Дарницьким відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) на підставі постанови від 18.05.2005 у виконавчому провадженні № [NUMBER], реєстраційний номер обтяження: [NUMBER]; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника, 113/5, 02.03.2005, Дарницький ВДВС м. Києва; обтяжувач: Дарницький ВДВС; власник: [PERSON] , об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] , посилаючись на відсутність відкритих виконавчих проваджень та неможливістю вступу у спадщину. Ухвалою суду від 24.01.2025 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 10.02.2025. Ухвалою суду від 10.02.2025 ухвалою суду розгляд справи при значено по суті на 17.02.2025. Представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи без участі. Відповідач до суду не прибув, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Зважаючи на положення ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за наданими доказами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, відтак звернувся з заявою про прийняття спадщини. Нотаріус встановив, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано заборону на нерухоме майно за номером №1780994 від 18 березня 2005 року на підставі постанови про арешт майна боржника державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) ) № 113/5 від 01 березня 2005 року у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу №34/463, виданого 03 грудня 2004 року Господарським судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь закритого акціонерного товариства «Геліотроп» боргу у сумі 38385,94 грн. Дарницьким відділом державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) у листі було вказано, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчі провадження відносно [PERSON] , на виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) не перебувають, матеріали виконавчого провадження також відсутні у виконавчій службі. Оскільки арешт накладений на майно спадкодавця, то це позбавляє спадкоємця права на прийняття спадщини - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності розкритий у статті 317 ЦК України. Відповідно до ч. 1 вказаної статті власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною другою цієї статті встановлено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 6 ст. 319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1,2,3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, які б спростовували вимоги заявленого позову відповідач не надав, відзив на позов не направив. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved