Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №002/4615753-СК від 18 квітня 2018 року в розмірі 13843,43 грн, з яких: 8351,92 грн борг по тілу кредиту, 5491,51 грн борг по відсотках, 0,00 грн борг по комісії, 0,00 грн борг по пенях/штрафах. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] уклав з АТ «ТАСКОМБАНК» договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/4615753-СК від 18.04.2018р. (кредитний договір), підписання якого акцептував публічну пропозицію, розміщену на вебсайті банку та беззастережно приєднався до умов договору, строк дії якого становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. Однак всупереч умов договору відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит у визначені Договором строки. 26.06.2024р. між АТ «ТАСКОМБАНК» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу, згідно умов якого банк відступив товариству, а те набуло право грошової вимоги до зазначених у реєстрі боржників, зокрема й до відповідача за вказаним кредитним договором від 18.04.2018р. у розмірі 13843,43 грн, з яких: 8351,92 грн борг по тілу кредиту, 5491,51 грн борг по відсотках, 0,00 грн борг по комісії, 0,00 грн борг по пенях/штрафах. З моменту отримання права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» [PERSON] штрафних санкцій не нараховувало, але відповідач існуючий борг ні первісному, ні новому кредитору не сплатив, що й спонукало позивача звернутися з даним позовом до суду. Позивачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 27 грудня 2024 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. При цьому, суд зважує на те, що позивач в п.1 прохальної частини позову просив розглядати справу саме в такому порядку, а приписи ст.19, 274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін 27 грудня 2024 року разом із копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів було надіслано за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (повернення судової кореспонденції з довідкою АТ «Укрпошта» ф.20 із зазначенням причин повернення «адресат відсутній» згідно з ч.6-8 ст.128 ЦПК України вважається належним сповіщенням особи), однак той відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, в силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (свобода договору). За приписами ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ТАСКОМБАНК»). Умови договорів приєднання розробляються кредитодавцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим кредитодавець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). Приписами ст.525, 526, 530, 610, 612 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства). Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У судовому засіданні встановлено, що 18 квітня 2018 року [PERSON] шляхом підписання заяви-договору №002/4615753-СК (опитувальник фізичної особи) акцептував пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на сайті банку www.tascombank.com.ua, на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, беззастережно приєднався до умов договору, підтвердив, що дана заява-договір та Тарифи банку є невід`ємними частинами договору, з якими він повністю погоджується (розділ 8). [PERSON] просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних засобів, та оформити платіжну картку; зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі згідно умов договору; повідомлений про те, що умови надання та обслуговування кредитної лінії, в тому числі орієнтовний графік погашення, детальний опис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших його фінансових зобов`язань, реальна процентна ставка, абсолютне значення подорожчання кредиту та усі інші умови кредитування за кредитними продуктами в рамках обраного пакету послуг викладені в Повідомленні до даної заяви-договору, з чим він ознайомився; пропозиція банку щодо надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії є відкличною і банк залишає за собою право відмовити у наданні кредиту у випадку та порядку, передбаченими договором (розділ 9). [PERSON] просив надати пакет послуг «Кредитка» з бажаним кредитним лімітом 1000 грн (розділ 7). У Повідомленні до заяви-договору зазначено, що банком клієнту відкрито пакет послуг «Кредитка» та рахунок № [NUMBER] у гривні. Банк може надавати клієнту кредит з використанням кредитної картки у вигляді кредитної лінії на наступних умовах: максимально можлива сума кредитного ліміту на момент укладення договору до 100\~000 грн; форма кредитування встановлення на рахунок № [NUMBER] ліміту кредитної лінії; фіксована процентна ставка за встановленим кредитним лімітом під час пільгового періоду 0,0001%; фіксована процентна ставка за встановленим кредитним лімітом після закінчення пільгового періоду та за заборгованістю, на яку не розповсюджується пільговий період, 39,6%; пільговий період (днів від торгової транзакції) до 55 днів; строк, на який кредит може бути одержаний, 365 днів; пролонгація автоматична на 365 днів; мінімальний щомісячний платіж 2% від загальної суми боргу; строк внесення мінімального щомісячного платежу до 25 числа кожного місяця; порядок повернення заборгованості договірне списання з поточного рахунку; цільове використання кредитних коштів на споживчі потреби; Повідомлення містить орієнтовний графік платежів, розрахунок сукупної вартості кредитного ліміту та реальної процентної ставки за користування кредитним лімітом з розрахунку його суми в 1000 грн (розділ 10). Окрім вказаної заяви-договору №002/4615753-СК від 18.04.2018р. ТОВ «ФК «ЄАПБ» до позовної заяви додано: - Паспорт споживчого кредиту за продуктами («Велика П`ятірка», «Weekend Card»), підписаний [PERSON] ; - розрахунок заборгованості за кредитним договором №002/4615753-СК від 18.04.2018р. за період з 26.06.2024р. по 30.11.2024р., виконаний представником ТОВ «ФК «ЄАПБ»; - договір факторингу №НІ/11/20-Ф від 26 червня 2024 року з додатками (акт прийому-передачі Реєстру прав вимоги, витяг з Реєстру прав вимог), укладених між ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) й АТ «ТАСКОМБАНК» (Клієнт), згідно умов якого банк відступив позивачу, як новому кредитору, право грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами щодо повернення заборгованості, перелік яких сформований у Реєстрі боржників, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №002/4615753-СК від 18.04.2018р. у сумі 13843,43 грн, з яких: 8351,92 грн - борг по тілу кредиту, 5491,51 грн - борг за відсотками, 0 грн - борг за комісією, 0 грн - борг за пенями/штрафами; - витяг із Статуту, Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи та Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «ЄАПБ», а також витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб на підтвердження реєстрації АТ «ТАСКОМБАНК» як юридичної особи й копію банківської ліцензії №84 від 25 жовтня 2011 року, виданої Національним банком України на право надання АТ «ТАСКОМБАНК» банківських послуг. Суд зазначає, що як виснував Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, Паспорт споживчого кредиту не є формою правочину, а виступає лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксації волі сторін договору та його змісту. Водночас із аналізу положень ч.1 ст.626 ЦК України та означеної заяви-договору №002/4615753-СК від 18.04.2018р. вбачається, що її підписання та акцептування позичальником не є обов`язковою умовою видачі банком кредиту, оскільки така пропозиція банку є відкличною (розділ 9); сам факт укладення договору ще не підтверджує його виконання сторонами. Крім того, згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. За таких обставин саме позивач повинен довести, що кредитодавцем було прийнято рішення про відкриття рахунку, видачу картки із встановленням кредитного ліміту, така картка видавалася клієнту і була ним отримана; також позивач має підтвердити суму кредитного ліміту, що був встановлений на рахунок (картку) клієнта. Однак, позивачем не надано суду ніяких доказів того, яке рішення було прийнято банком стосовно відповідача за вказаною заявою-договором №002/4615753-СК від 18.04.2018р. У цій заяві-договору та будь-яких інших долучених до позовної заяви документах, які б відповідали критеріям належності, допустимості, достатності й достовірності доказів, не зазначена погоджена сума/ліміт кредиту, про отримання якого сторони дійшли згоди; відсутні відомості про те, що відповідач отримав відповідну картку як електронний платіжний засіб можливості проведення операцій за відкритим рахунком, строк дії цієї картки, зарахування на картку (рахунок) кредитних коштів у межах встановленого розміру кредитного ліміту, користування відповідачем цими коштами та інші докази, які б підтверджували факт отримання та витрачання (проведення розрахунків за товари, послуги, зняття готівки) кредитних коштів відповідачем. Додані позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором та витяг з Реєстру прав вимог до договору факторингу не є тими первинними документами, які беззаперечно підтверджують відкриття банком клієнту рахунку й видачу платіжної картки у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої картки, встановлення кредитного ліміту у погодженому розмірі, отримання позичальником кредиту й користування ним, а отже не можуть вважатися належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами існування боргу. Адже ці документи створені самим позивачем, а відтак, зазначена в них інформація, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності кредитної заборгованості, на якій наполягає позивач у своїх вимогах. Суд констатує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року №254, п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз окреслених норм дає підстави для висновку, що саме банківські виписки з рахунків позичальника є належними й допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Однак,\~виписка за\~рахунком,\~відкритим на\~ім`я [PERSON] ,у матеріалах цієї справи відсутня. При цьому,\~на підтвердження\~позовних вимог\~щодо наявності\~у [PERSON] заборгованості за кредитом ТОВ «ФК «ЄАПБ» мало можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, проте позивач усвідомлено не подав таких доказів, проявив бездіяльність і не ініціював перед судом клопотання про витребування якихось додаткових доказів у разі неможливості їх самостійного подання (зокрема від АТ «ТАСКОМБАНК» інформації про відкриття рахунку, встановлення по ньому кредитного ліміту, видачі кредитної картки, виписки з рахунку позичальника), розпорядившись своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, хоча це є його процесуальним обов`язком в силу положень ст.12, 81 ЦПК України на підтвердження визначеного ним у позові розміру заборгованості. Отже, розрахунок заборгованості та витяг з Реєстру прав вимог до договору факторингу, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту та користування ним відповідачем, а, отже не відповідають критерію належності доказів. Самі по собі заява-договір №002/4615753-СК від 18.04.2018р., як домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, та розрахунок заборгованості, без надання доказів виконання кредитодавцем свого договірного зобов`язання по наданню позичальнику кредиту, отримання та використання кредитних коштів позичальником, не підтверджує наявності заборгованості у відповідача перед первісним чи наступними кредиторами (факторами). Водночас питання дійсності грошової вимоги, право якої відступалося за договором факторингу, є предметом відповідальності клієнта перед фактором (ст.1081 ЦК України). Згідно з ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 січня 2024 року у справі №369/7921/21 зазначив, що тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Для приватного права апріорі притаманна диспозитивність. Оцінюючи поведінку та спосіб ведення справ ТОВ «ФК «ЄАПБ», суд враховує те, що товариство є фінансовою установою і професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ, тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ фінансовою установою є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Підсумовуючи викладене, суд вважає безпідставними твердження ТОВ «ФК «ЄАПБ» у позовній заяві про невиконання відповідачем свого обов`язку перед АТ «ТАСКОМБАНК» (як первісним кредитором) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (як новим кредитором) по повернення кредиту, оскільки позивачем усупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України не підтверджено жодними належними, допустимими, достатніми й достовірними доказами факт відкриття АТ «ТАСКОМБАНК» [PERSON] рахунку й видачі кредитної картки, строк її дії, встановлення позичальнику конкретного розміру кредитного ліміту та отримання ним від первісного кредитора (установи банку) грошових коштів, у зв`язку з чим неможливо й стверджувати про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором та що позбавляє суд можливості здійснити перевірку обгрунтованості такої заборгованості. Вказаний висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року у справі №697/302/20 за схожих обставин і позиція касаційного суду в даній категорії справ є незмінною. Таким чином,\~враховуючи вищевказані\~обставини справи,\~даний позов\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» до\~ [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №002/4615753-СК від 18 квітня 2018 року є необгрунтованим і не підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» суд відмовляє повністю, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені товариством у справі судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed