Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради в інтересах дитини - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: КЗ «Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що на первинному обліку служби у справах дітей Гайворонської міської ради перебуває малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , дитина, позбавлена батьківського піклування. В зв`язку з тим, що батько дитини [PERSON] помер, мати [PERSON] згідно з висновком лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я має тривалу хворобу, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, було прийнято рішення виконавчого комітету Гайворонської міської ради надати [PERSON] статус дитини, позбавленої батьківського піклування та призначити опікуном [PERSON] , бабу [PERSON] . З травня 2023 року по 01 липня 2024 року [PERSON] проживав у сім`ї опікуна [PERSON] по [ADDRESS] , навчався в Голованівському ліцеї ім. Т.Г. Шевченка Голованівської селищної ради та перебував на обліку у лікаря -психіатра. Відповідно до медичного висновку, [PERSON] дитина - інвалід, має психічні розлади, періодично проходить курс лікування в КНП «Обласна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради». 26 червня 2024 року опікун дитини, [PERSON] надіслала Укрпоштою заяву в якій просить орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради зняти з неї опіку над малолітньою дитиною [PERSON] у в`язку з погіршенням стану здоров`я. Рішеннями виконавчого комітету Гайворонської міської ради [PERSON] звільнено від виконання покладених на неї обов`язків опікуна, [PERSON] госпіталізовано на обстеження до дитячого відділення КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», а згодом влаштовано до КЗ «Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради». Оскільки над [PERSON] не встановлено опіку та не призначено опікуна, опіку над ним здійснює освітній заклад - КЗ «Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради» в особі директора [PERSON] . Батьки [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали однією сім`єю в [ADDRESS] до лютого 2017 року. З лютого 2017 року мати покинула дітей зі своїм чоловіком та поїхала до м. Гайворона, де проживає по теперішній час. Відповідно до розпорядження голови Голованівської районної державної адміністрації було визначено місце проживання [PERSON] з батьком за адресою: [ADDRESS] . Мати з дітьми не проживала участі у вихованні не брала. Підтвердженням є висновок органу опіки та піклування Голованівської районної державної адміністрації в якому сказано, що [PERSON] з чоловіком та дітьми не проживала з лютого 2017 року. Доглядом, утриманням та вихованням дітей займалися батько та баба, [PERSON] , мати ухилялася від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до психолого - педагогічної характеристики вихованця Голованівського закладу дошкільної освіти [PERSON] дитина виховується в неповній сім`ї, з батьком. Відповідно до довідки Голованівської селищної ради [PERSON] з народження до дня смерті батька [PERSON] проживав з ним та старшою сестрою. Після смерті батька орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Голованівської селищної ради передав малолітню дитину [PERSON] матері - [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , але час від часу мати відвозила дитину до баби та діда в смт. Голованівськ, мотивуючи це тим, що [PERSON] хоче пожити в баби. Згодом почали надходити повідомлення з філії №1 КЗ «Гайворонський ліцей №2», де навчався [PERSON] про жорстоку поведінку [PERSON] відносно однокласників та повідомлення з відділення поліції №1 (м Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області (Ярослав викликав екстрену службу «102» Національної поліції по кілька разів на день, або ж просто приходив у відділення поліції). Мати на поведінку сина не реагувала. Спеціалісти служби у справах дітей міської ради рекомендували матері звернутись до лікаря - психіатра. Дитячий лікар - психіатр направляв дитину на обстеження до КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», але мати не завжди прислухалася до порад лікаря, мотивуючи тим, що в неї немає коштів на дорогу до Кропивницького та ліки. Часто дитина безконтрольно блукала по місту, агресивно поводився з сусідами. В результаті спеціалісти служби та інспектор ювенальної превенції відділення поліції №1 (м. Гайворон) відвезли до КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» [PERSON] разом з мамою, де йому встановили діагноз - розлад особистості та поведінки внаслідок органічного враження головного мозку та встановили інвалідність. Протягом лікування мати дитину не відвідувала, не цікавилася станом здоров`я дитини, а відвідувала баба, [PERSON] , яка виявила бажання взяти [PERSON] під опіку. Опікун забрала [PERSON] в смт. Голованівськ, де він перебував на обліку у лікаря - психіатра та навчався в Голованівському ліцеї ім. Т.Г. Шевченка Голованіської селищної ради. Відповідно до висновку про стан утримання, навчання та виховання дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] , 2012 року народження опікун належним чином виконує обов`язки щодо утримання та догляду за підопічним, але психічний стан здоров`я [PERSON] погіршився, дитина почала агресивно поводитися з членами родини опікуна, тікати з дому. [PERSON] прислала заяву про зняття опіки в зв`язку зі станом свого здоров`я. Мати, [PERSON] має тривалу хворобу, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, внаслідок чого її сина - [PERSON] було вилучено із сім`ї, надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та влаштовано до КЗ «Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради». Своєю поведінкою [PERSON] не виконувала вимоги ст.150 Сімейного кодексу України, які покладають на батьків обов`язки по вихованню, навчанню та утриманню дітей. На підставі вищевикладених фактичних обставин, захищаючи права малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на належну батьківську турботу та піклування, лікування, отримання освіти, орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради звернувся до суду з даним позовом. Окрім того, орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів її заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до дня повноліття сина шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини відкритий в AT «Державний ощадний банк України», оскільки відповідач записана мамою малолітньої дитини та зобов`язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07.11.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 14.01.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що орган опіки привіз [PERSON] до неї хворого. У 2023 році у неї помер чоловік, яки хворів, а тому вона не мала можливості належним чином дивитися за дитиною. Відповідач також хворіє. У дитини можуть бути психологічні зриви, боїться, що в сина буде приступ. За можливості купувала Ярославу ліки. Де зараз знаходиться дитина відповідач не знає, останній раз бачила сина влітку 2024 року, коштів щоб поїхати до дитини вона не має. Просить щоб у неї не забирали пенсію. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки суду не надано документів, що підтверджують систематичне невиконання відповідачем батьківських обов`язків та звернення до суду з даним позовом є передчасним. Представник третьої особи КЗ «Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради» в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що він працює поліцейським офіцером громади, за час роботи відносно [PERSON] неодноразово складалися адміністративні протоколи за невиконання нею батьківських обов`язків щодо її сина [PERSON] . Відповідач залишала сина без догляду, [PERSON] поводив себе агресивно у зв`язку з чим на його поведінку скаржилися сусіди. [PERSON] також часто була в агресивному стані. Мати не має постійного місця роботи та не в змозі забезпечити лікування дитини, хвилюється тільки за власні потреби. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює інспектором сектору служби освітньої безпеки Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області, раніше працювала інспектором ювенальної превенції ВП №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області за час роботи знає [PERSON] як мати яка неналежно виконувала свої батьківські обов`язки відносно сина [PERSON] . Дитина постійно була одна, без догляду матері, [PERSON] вказував, що не хоче проживати з матір`ю. Дитина неодноразово зверталася на лінію «102». [PERSON] психічно хвора дитина, поводив себе агресивно, але мати ніяк не реагувала на його поведінку. Для направлення [PERSON] на лікування до психіатричної лікарні потрібно було зібрати пакет документів, однак [PERSON] цього не робила, документи збирали поліцейські та працівники служби у справах дітей, мати казала, щоб забирали дитину, вона їй не потрібна. Працівники поліції за власні кошти купували дитині ліки призначені лікарем психіатром. Протягом 2023 року працівниками поліції відносно [PERSON] було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, але суд закрив справи за відсутністю складу правопорушення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що являється працівником служби у справах дітей Гайворонської міської ради Кіровоградської області, з 2021 року родина [PERSON] знаходиться на обліку в службі як така що перебуває в складних життєвих обставинах. До служби у справах дітей надходили скарги сусідів [PERSON] , що вона належним чином не виконує батьківські обов`язки відносно сина [PERSON] . [PERSON] неодноразово тікав з дому, дитина вказувала, що не хоче проживати вдома разом з матір`ю. [PERSON] проявляє агресію, потребує постійного нагляду. Відповідач отримує від держави соціальну допомогу на утримання дитини, але дані кошти витрачає на власні потреби. Працівники поліції за власні кошти купували дитині ліки призначені лікарем у психіатричній лікарні. Працівниками служби у справах дітей неодноразово проводилися профілактичні бесіди з відповідачем, однак результату вони не принесли. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що являється працівником служби у справах дітей Гайворонської міської ради Кіровоградської області, з 2021 року родина [PERSON] знаходиться на обліку в службі як така що перебуває в складних життєвих обставинах. [PERSON] часто тікав з дому та не хотів повертатися. Відповідач дитину не шукала та не цікавилась, де вона знаходиться. Ярослав не знає як себе потрібно поводити, мати не приділяла сину уваги, не лікувала його належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що являється співмешканцем [PERSON] , [PERSON] нормальна дитина, хоча хворіє та потребує лікування. [PERSON] купувала таблетки для лікування сина, водила його до лікаря-психіатра на лікування. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень представника позивача, відповідача та представника відповідача, свідків. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Згідно копії свідоцтва про народження (повторного) серії [NUMBER] виданого 14.11.2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області, [INFO] народився [PERSON] , батьком зазначений - [PERSON] , мати вказана [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до копії розпорядження голови Голованівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 25.06.2018 року №165-р, встановлено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). З копії психолого-педагогічної характеристики вихованця Голованівського закладу дошкільної освіти [PERSON] , [INFO] , виданої Голованівським закладом дошкільної освіти «Малятко» від 18.02.2019 року № 39, вбачається, що [PERSON] відвідує дошкільний заклад з 2016 року. Дитина виховується у не повній сім`ї. Батько - [PERSON] самостійно виховує сина (а.с. 14). Згідно копії довідки від 18.02.2019 року № 38 виданої Голованівським закладом дошкільної освіти «Малятко», батько [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] приводить та забирає сина з дошкільного закладу, цікавиться його дошкільним життям, відвідує свята і батьківській збори, бере участь у його вихованні. Вихованням дитини займаються також тітка [PERSON] та бабуся [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до копії акта обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 19.02.2019 року, [PERSON] здійснює догляд за своїми дітьми - дочкою [PERSON] , 2005 року народження, та сином [PERSON] , 2012 року народження, проживають у власному житловому будинку, де є всі необхідні побутові умови для життя і навчання дітей. Діти харчуються добре, доглянуті (а.с. 24). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 9). Згідно копії медичного висновку №15/23 на дитину (підлітка) - інваліда з дитинства у віці до 18 років виданого 12.04.2023 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Гайворонської міської ради, [PERSON] , [INFO] , має захворювання (патологічний стан): розлад особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку. Розлад експресивної мови (а.с. 11). Згідно копії висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків № 36 виданого 25.04.2024 року КНП «Голованівська центральна районна лікарня» Голованівської районної ради, [PERSON] , [INFO] , не проживає з дитиною [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . За рівнем обмеження життєдіяльності [PERSON] має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну недієздатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Висновок дійсний до 25.04.2025 року (а.с. 10). Як вбачається з копії повідомлення КЗ «Гайворонський ліцей №2» Гайворонської міської ради Кіровоградської області від 26.04.2023 року №01-22/52, здобувач освіти 4-а класу [PERSON] навчається на індивідуальній формі навчання, який проживає разом з мамою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не навчається. Дитина 11 квітня повернулася з лікування і мала 12 квітня приступити до навчання. Класний керівник, адміністрація навчального закладу неодноразово телефонували до матері щодо пояснень відсутності сина, але та на телефонні дзвінки не відповіла. 16 квітня [PERSON] сама зателефонувала класному керівнику і повідомила, що сина вона завезла до бабусі в смт. Голованівськ (а.с. 21). Рішеннями виконавчого комітету Гайворонської міської ради від 23.05.2023 року № 105, №106, малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , призначено опікуном малолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] (а.с. 16-18). Рішенням виконавчого комітету Гайворонської міської ради від 16.07.2024 року № 212 звільнено [PERSON] від виконання покладених на неї обов`язків опікуна малолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , за станом здоров`я (а.с. 19). Рішенням виконавчого комітету Гайворонської міської ради від 14.08.2024 року № 228, влаштовано малолітню дитину, позбавлену батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , до КЗ «Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради» на 2024/2025 навчальний рік (а.с. 20). Згідно копії довідки від 09.09.2024 року № 895/11-22 виданої УСЗН Голованівської РДА, [PERSON] перебуває на обліку в УСЗН Голованівської РДА та їй відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 01.01.2024 року до 31.08.2024 року призначено допомогу «Державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю». Загальна сума доходу за період з 01.01.2024 року до 31.08.2024 року, за винятком аліментів, становить 45807,70 грн. (а.с. 13). З копії листа КЗ «Новопразька спеціальна школа Кіровоградської обласної ради» № 750 від 10.12.2024 року вбачається, що з моменту прибуття [PERSON] , [INFO] , до закладу, а саме з 19.08.2024 року по теперішній час, мати [PERSON] не відвідувала та не цікавилася станом здоров`я, навчанням свого сина [PERSON] . На адресу закладу не надходили від [PERSON] посилки для [PERSON] (а.с. 52). З висновку Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Гайворонської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від 20.11.2024 року №03-26/183/1 вбачається, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] є доцільним та відповідатиме інтересам дитини (а.с. 30-31). Норми права, які застосовує суд при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] . Згідно статті 8 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В свою чергу, в Конвенцією про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20.09.2006 (частина перша та друга ст. 4, п. «с» ст.7) передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У частині 4 ст.10 ЦПК України зазначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (п.54) зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. В п. 53 рішення «Хант проти України», Європейський суд вказав про те, що беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Більше того, необхідно зважити, що зазвичай державні органи мають перевагу у безпосередньому спілкуванні з особами, яких стосується справа. Виходячи з цих міркувань, завдання Суду полягають не в виконанні обов`язків національних органів щодо визначення питань опіки чи доступу до дитини, а в дослідженні рішень, які виносились державними органами, здійснюючи свої дискреційні повноваження, на предмет їх відповідності Конвенції. В іншому своєму рішенні від 18.12. 2008 (справа «Савіни проти України», Заява №39948/06, п.п. 47, 48) Європейський суд з прав людини вказав на те, що: «право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24.02.1995, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи «Кутцнер проти Німеччини» (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та «Зоммерфельд проти Німеччини» (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Також, при вирішенні переданого на розгляд суду позову, слід врахувати те, що в Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, одним з принципових положень визначено те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитина для повного гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша ст. 151 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини першої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Відповідно до п.п. 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, від 28 липня 2021 року в справі № 554/9586/19, від 22 вересня 2021 року в справі № 640/12266/16-ц. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. В п. 61 рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини» встановлено існування родинного зв`язку, держава має, в принципі, діяти у такий спосіб, щоб уможливлювати розвиток такого зв`язку. Здійснення заходів із роз`єднання сім`ї є втручанням надзвичайно серйозного характеру. Рішення про вжиття такого заходу має спиратися на достатньо переконливі та зважені аргументи, що враховують інтереси дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy) [ВП], заяви №39221/98 і №41963/98, п. 148, ECHR 2000-VIII). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. По відношенню до спірної по справі ситуації слід зазначити, що одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою (принаймні, в якості останньої інстанції), оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної правової процедури. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються ст. 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] . Під час розгляду справи позивачем не доведено, а судом не встановлено гострої необхідності позбавлення відповідачки батьківських прав, а також стороною позивача не обґрунтовано, чому таке позбавлення буде в інтересах дитини. Судом встановлено, на підставі наданих представником позивача та досліджених доказів, пояснень відповідачки, свідків, в їх сукупності, що відповідачка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, фактично самоусунулась від їх виконання, переклавши тягар виховання, забезпечення, догляду та створення умов для їх розвитку, навчання та відпочинку на інших осіб. Разом з тим, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки відповідачки, як матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, які б свідчили про її умисне ухилення від виховання дитини, більш того, судом встановлено, що відповідача тимчасово має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну недієздатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Судом не встановлено, що до відповідачки раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини тому, виходячи із якнайкращих інтересів дитини, дійшов висновку про відсутність безумовних підстав для задоволення позову про позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Відповідно до ч. 5, 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, який визначив доцільним позбавлення батьківських прав відповідачки щодо її дитини. Водночас, висновок органу опіки та піклування не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії. Також вказаний документ не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18). У спірній по справі ситуації, суд, передусім, виходить з положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 21.02.1991, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином, суд в оцінці обставин даної справи виходить з того, що на перше місце суд ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення матері до дитини. Суд враховує процесуальну поведінку відповідачки та звертає увагу, що остання була присутня на всіх судових засіданнях, давала пояснення по справі та просила не позбавляти її батьківських прав, що свідчить також і про її активну позицію проти задоволення позову, та виявлення зацікавленості до подальшої долі своєї дитини. Аналізуючи зібрані по справі докази з урахуванням наведених правових норм, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав слід відмовити, у зв`язку з відсутністю підстав застосовування до відповідачки такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав, враховуючи обставини справи, інтереси дитини, та з метою захисту останніх, враховуючи, що повернення дитини в сім`ю є передчасним та на даний час становить небезпеку для її життя, здоров`я і морального виховання, суд вважає за необхідне відібрати у [PERSON] її малолітнього сина [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Слід також зазначити, що позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до суду із аналогічним позовом про позбавлення батьківських прав, якщо відповідачка не змінить свого ставлення до дитини та при наданні належних, допустимих та достатніх доказів умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Інші доводи сторін судом не аналізуються та не спростовуються, оскільки не впливають на висновки суду по вказаному спору. Норми права, які застосовує суд при вирішенні питання щодо стягнення аліментів з [PERSON] . Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язані виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Також у відповідності до ч. 2, 3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову в частині стягнення аліментів з [PERSON] . Суд погоджується з аргументами представника позивача щодо стягнення аліментів з [PERSON] , вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що [PERSON] , неналежно піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не приймає участі у її вихованні, матеріально не забезпечує, не дбає про здоров`я дитини. Так, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У зв`язку з вищенаведеним суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів слід задовольнити та слід стягувати з відповідачки [PERSON] аліменти на користь малолітнього сина [PERSON] , в розмірі 1/4 всіх видів її заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття [PERSON] , та перераховувати їх на особистий рахунок дитини відкритий в АТ «Ощадбанк». Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стаття 430 ЦПК України передбачає випадки обов`язкового і факультативного негайного виконання рішення суду. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. У відповідності до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що представник позивача звільнений від сплати судового збору на підставі п.12 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а також враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: partial