Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №9961886 від 16.06.2021 в сумі: 57708,00 грн., судові витрати в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4900,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 16.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» та [PERSON] укладено кредитний договір №9961886. Відповідно до умов договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 3000 грн., строком на 8 днів, зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. Згідно п. 4.1 кредитного договору проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення, крім випадку, передбаченого п. 4.6 цього договору. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідача кредит у розмірі 3000 грн., шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку № [NUMBER] , що належить відповідачу. Кредитний договір укладений у формі електронного документу та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 21.10.2021 між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №21/10.2021, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників права вимоги до яких відступаються, сума та підстава заборгованості від 21.10.2021 до позивача перейшло право вимоги за зобов`язаннями відповідача за кредитним договором в сумі 6009 грн., з яких: 3000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 456,00 грн. сума простроченої заборгованості; 2553,00 грн. сума простроченої заборгованості по підвищеним відсоткам. Позивач вказує, що відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення до суду заборгованість за кредитним договором не погашена. Загальна сума заборгованості станом на 15.04.2024 за кредитним договором становить 57708,00 грн., яка складається з: 6009 грн. розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги; 51699,00 грн. сума нарахованих відсотків станом на 15.04.2024. Крім того, позивач зазначає, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання становить: 206,84 грн. збитки завдані інфляцією за період з 01.11.2021 по 24.02.2022; 62,47 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 01.11.2021 по 24.02.2022. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №9961886 від 16.06.2021 у розмірі 57977,31 грн. Відповідно до ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.11.2024 цивільну справу за вказаним позовом передано на розгляд до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області за підсудністю. Відповідно до\~ухвали Могилів-Подільського\~міськрайонного суду\~Вінницької області\~від 13.12.2024 цивільну справу за вказаним позовом передано на розгляд до Ямпільського районного суду Вінницької області за підсудністю. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 14.01.2025 справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання з повідомленням сторін на 12.02.2025 о 09 год. 00 хв. Представник позивача в судове засідання не з`явився в прохальній частині позовної заяви вказав, що у разі неявки представника позивача у судове засідання, просить провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою із рекомендованим повідомленням, яка направлялася за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] [ADDRESS] . Відмітка на поштовому повідомленні: «адресат відсутній за вказаною адресою», відповідно до п.4 ч.8 ст.128\~ЦПК України свідчить про те, що відповідач належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Представник відповідача адвокат Вовк Е.П. 06.02.2025 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Проти позовних вимог заперечують. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 16.06.2021 між ТОВ «ФК «АРАГОН» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №9961886. Сума кредиту становить 3000,00 грн. (п.2.1 договору). Строк кредиту 8 днів до 24.06.2021 (включно) від дати отримання позичальником кредиту, але не більше 30 днів (п. 3.1 договору). Кредит надається позичальнику шляхом безготівково перерахування суми кредиту на рахунок платіжної картки позичальника (п. 3.3 договору). Знижена процентна ставка 1.9 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п.4.1). Стандартна процентна ставка становить 2.3% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 839,50% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом) застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1 цього договору, якщо позичальник не виконав умови, передбачені п. 4.1 даного договору (п.4.2 договору). Згідно п. 11.2, п. 11.2.1 дія цього договору припиняється після закінчення строку, визначеного п. 3.1 цього договору. Згідно п. 11.7 Договору сторони дійшли згоди, що договір підписується електронним підписом одноразовим ідентифікатором кредитодавця і електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальника. (а.с.11-15). Із копії таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором судом встановлено, що відповідач [PERSON] , шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписав вказану таблицю, згідно якої реальна річна процентна ставка становитиме 63545,70 грн.; загальна вартість кредиту становитиме 3456 грн. (а.с.16). Із копії інформаційної довідки вих..№35/04 від 02.04.2024 судом встановлено, що 16.06.2021 о 15:10:56 год. на картку № [NUMBER] здійснено виплату коштів у сумі 3000,00 грн. по кредиту №9961886 (а.с.10, 24). Із копії розрахунку заборгованості за період з 21.10.2021 по 15.04.2024 (907 днів) судом встановлено, що станом на 15.04.2024 заборгованість [PERSON] складає 6009,00 грн. заборгованість на дату ВПВ; 3000,00 грн. тіло кредиту; відсоткова ставка 1,90%; сума нарахованих відсотків на поточну дату 3000,00*1,9%*907=51699,00 грн.; всього заборгованість складає 6009,00+51699,00=57708,00 грн. (а.с.17). Відповідно до витягу з Реєстру боржників права вимоги до яких відступаються, сума та підстава заборгованості, до нього включений боржник [PERSON] за договором №9961886 від 16.06.2021 із заборгованістю: 6009,00 грн. загальна заборгованість, з яких: 3000,00 грн. прострочена заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 456,00 грн. прострочена заборгованість по відсоткам; 2553,00 грн. прострочена заборгованість по підвищеним відсоткам (а.с.19-23). 21.10.2021 між ТОВ «АРАГОН» та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №21/10.2021, а також реєстр боржників, згідно якого ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» перейшло право вимоги за борговими зобов`язаннями [PERSON] в сумі: 6009,00 грн. загальна заборгованість; 3000,00 грн. прострочена заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 456,00 грн. прострочена заборгованість по відсоткам; 2553,00 грн. прострочена заборгованість по підвищеним відсоткам (а.с.57-88). Відповідно до розрахунку заборгованості здійсненому ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» по кредитному договору №9961886 від 16.06.2021 за період з 22.10.2021 по 15.04.2024 [PERSON] має заборгованість у сумі 51699,00 грн. (а.с.25-44). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, у тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Як вбачається зі змісту договору №9961886 від 16.06.2021, він підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону, із зазначенням адреси проживання відповідача. Зазначений договір в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін. Отже, досліджені судом докази свідчать про укладання вищевказаного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання ним своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності заборгованості. [PERSON] був належним чином ознайомлений з умовами цього договору, однак не виконав грошового зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому заборгованість по договору в межах строку кредитування підлягає стягненню за рішенням суду. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Надані позивачем договір про надання фінансових послуг факторингу №21/10.2021 від 21.10.2021, акт приймання-передачі, реєстр боржників, які є додатками до цього договору, свідчать про те, що ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором№9961886 від 16.06.2021. Таким чином, [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язань за вищезазначеним договором перед новим кредитором ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Враховуючи факт підписання відповідачем договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд вважає, що укладення договору №9961886 від 16.06.2021 відбулося, що узгоджується зі ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», та [PERSON] було перераховано грошові кошти в сумі відповідно 3000 грн. [PERSON] отримані кошти у визначений договорами строк не повернув, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі, в межах заявлених позовних вимог підлягають задоволенню, відтак з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість 6009,00 грн., з яких: 3000,00 грн. прострочена заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 456,00 грн. прострочена заборгованість по відсоткам; 2553,00 грн. прострочена заборгованість по підвищеним відсоткам за договором №9961886 від 16.06.2021. Що стосується розміру відсотків за користування кредитними коштами за вищезазначеним договором, то суд зважає на наступне. Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» просить стягнути з [PERSON] 6009,00 грн. заборгованість на дату відступлення права вимоги, суму нарахованих відсотків станом на 15.04.2024 за 907 днів - 51699,00 грн.; 206,84 грн. - суму збитків завданих інфляцією та 62,47 грн. три проценти річних за період з 01.11.2021 по 24.02.2022. При цьому, відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №21/10.2021 від 21.10.2021, ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» набуло від ТОВ «ФК`АРАГОН» право грошової вимоги до відповідача за договором №9961886 від 16.06.2021 в сумі 6009 грн., з яких: 3000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 456,00 грн. сума простроченої заборгованості; 2553,00 грн. сума простроченої заборгованості по підвищеним відсоткам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 сформовано правову позицію, згідно до якої кредитодавець відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлені ст. 625 ЦК України проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» вправі вимагати від відповідача сплати заборгованості за відсотками за користування кредитом згідно договору №9961886 від 16.06.2021, яка нарахована первісним кредитором ТОВ «ФК «АРАГОН» станом на дату відступлення ними прав вимоги ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ», а також має право нарахувати інфляційні втрати та 3% річних. Нарахувавши відсотки за користування кредитом після отримання прав вимоги від первісного кредитора, ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» вийшло за межі узгодженого сторонами кредитного договору строку. При цьому, отримавши право вимоги до відповідача ще у 2021 році, ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» не вчинило дій щодо повернення боргу, а продовжило строк кредитування на власний розсуд, що призвело до нарахування непропорційно великої суми вартості кредиту. Такий механізм, на переконання суду, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» слід стягнути наступну заборгованість за договором 9961886 від 16.06.2021 року в розмірі 6278,31 грн., з яких: 3000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 456,00 грн. сума простроченої заборгованості по відсоткам; 2553,00 грн. сума простроченої заборгованості по підвищеним відсоткам; 206,84 грн. - сума збитків завданих інфляцією; 62,47 грн. три проценти річних. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду позивачем сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що підтверджено платіжною інструкцією №2522 від 17.06.2024 (а.с.1). У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, враховуючи вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог, що становить 262,32 грн. (2422,40*6278,31/57977,31). Одночасно позивач просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 4900 грн. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 11.01.2024 між ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» та адвокатським об`єднанням «Альма Теміс» укладено договір про надання професійної правничої допомоги №11/01/2024. 17.04.2024 між ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» та адвокатським об`єднанням «Альма Теміс» укладено додаткову угоду №2 до договору про надання правничої допомоги №11/01/2024 від 11.01.2024. На підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4900 гривень позивачем надано платіжну інструкцію від 17.06.2024 №2472 про перерахунок коштів у сумі 4900,00 грн. відповідно до додаткової угоди №2 від 17.04.2024 до договору про надання правничої допомоги №11/01/2024 від 11.01.2024, Колесник О.В., протокол погодження видів правничої допомоги та договірної цини від 11.01.2024, акт прийому-передачі наданих послуг від 24.06.2024 відповідно до яких Адвокатське об`єднання «Альма Теміс» надало послуги, зокрема: надання усної консультації стосовно складання позовної заяви ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» до [PERSON] про стягнення заборгованості, узгодження правничої позиції 1 год. 900,00 грн.; складання позовної заяви ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №9961886 від 16.06.2021 2 год. 4000,00 грн., всього 4900,00 грн. Пунктом 3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги в даній справі задоволено частково, тому судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. Відтак, розмір витрат на правову допомогу, понесених позивачем у цій справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 530,61 грн. (4900 х 6278,31 / 57977,31). Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 530,61 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial