Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення заборгованості та неустойки (пені) зі сплати аліментів, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Подільської районного в місті Києві державної адміністрації, Добропільський відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 70771 грн 98 коп. та пені у розмірі 22330 грн 38 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 01.04.2021 позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується актовим записом №160 від 01.04.2021, складеним Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). В зазначеному шлюбі позивач набула прізвище чоловіка - « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що в 2021 році сторони проживали разом однією сім`єю в Республіці Польща, однак у зв`язку з погіршенням взаємовідносин позивач з дитиною повернулася додому в Донецьку область, м. Добропілля, де в 2022 році отримала рішення суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, та в 2023 році розірвала шлюб з відповідачем. Рідний батько дитини жодним чином не піклується про свого сина, не приймає участі в його вихованні, не намагається будь-яким чином підтримати дитину, не забезпечує її матеріально та абсолютно не сплачує аліменти. Всі питання щодо виховання малолітньої дитини вирішуються позивачем одноособово без участі відповідача. Таким чином, син знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач у свою чергу не бере участі ні в навчанні, ні в позашкільному розвитку сина та не відвідує освітні, навчальні заходи за участю дитини. Отже, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку дитини, не проявляє до нього турботи та уваги, не цікавиться його справами та станом здоров`я. Вказує, що виконавчим листом № 227/936/22, виданим 15.05.2023 Томашпільським районним судом Вінницької області стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, щомісячно, з моменту подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29 липня 2022 року. Позивач зазначає, що відповідач неналежним чином ставився до виконання свого обов`язку по сплаті аліментів, сплата аліментів не проводилась, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 70771,98 грн. та пеня (неустойка) по несплаті аліментів у розмірі 22330,38 грн. Враховуючи вищевикладене, змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2024 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року позов залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків, які позивач виконала. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, доручено Органу опіки та піклування Подільської районної у місті Києві державної адміністрації підготувати на надати до Подільського районного суду міста Києва письмовий висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язано Добропільський відділ державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати суду довідку - розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] , [INFO] , стягнутих на підставі виконавчого листа № 227/936/22 на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , починаючи з дати виникнення заборгованості по 26 лютого 2024 року. 10 жовтня 2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 11 вересня 2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом публікації повісток на сайті "Судова влада України", про причини неявки суд не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Представник Добропільського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи відсутність заперечень позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 01 квітня 2021 року позивач перебувала у шлюбі із відповідачем, який зареєстрований Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що було складено актовий запис за № 160. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20.03.2023. Від спільного проживання у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Відповідно до повної виписки з акту про народження № 1061011/00/AU/2021/242032 від 10 червня 2021 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 13 грудня 2022 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, щомісячно, з моменту подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29 липня 2022 року. 09.08.2023 державним виконавцем Добропільського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Телько О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER], з виконання виконавчого листа №227/936/22 від 15.05.2023. Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 10.11.2023 № 22.23-37679, виданої Добропільським відділом державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, сукупна заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.11.2023 становить 59039,73 грн, ураховуючи 3 дні місяця липня 2022 року. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 25.03.2024 № 22.23-16306, виданої Добропільським відділом державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, сукупна заборгованість зі сплати аліментів за період з 29.07.2022 по 26.02.2024 становить 74530,66 грн. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 07 грудня 2023 року, складеного працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , має місце для сну та відпочинку, наявні іграшки, одяг відповідно до сезону, розвивальні іграшки. Стосунки, традиції сім`ї добрі, загальноприйняті. Згідно довідки виданої директором закладу дошкільної освіти №45 Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , [INFO] дійсно відвідує заклад дошкільної освіти № 45 Подільського районну м. Києва з 01 вересня 2023 і по сьогоднішній день. У відповідності до розпорядження № 119 від 16.02.2024 Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Згідно характеристики на вихованця [PERSON] № 13 від 11 березня 2024 року, наданої дошкільним навчальним закладом №45 компенсуючого типу (санаторій), дитина виховується в групі раннього віку « Сонечко » закладу дошкільної освіти № 45 Подільського району м. Києва, відвідує дошкільний навчальний заклад з вересня 2023 року. Загальний стан хлопчика - задовільний, фізичний розвиток відповідає вікові дитини. Хлопчик багато рухається, любить рухливі ігри. Навички самообслуговування ще не достатньо сформовані. [PERSON] відвідує садочок нерегулярно. У дитячому колективі адаптувався, почуває себе комфортно, вчиться будувати дружні відносини з дітьми групи, вразливий, здебільшого грається на самоті. До дитячого садочка [PERSON] завжди приводить і забирає мама - [PERSON] . [PERSON] завжди доглянутий, охайно вдягнутий. За час перебування дитини у дошкільному закладі вихователі та адміністрація закладу батька не бачили. Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України №6137/КВ/19-1367/Н від 20 серпня 2021 року, [PERSON] , який народився [INFO] , зареєстрований громадянином України. Згідно договору оренди квартири у приватної особи від 04 вересня 2023 року [PERSON] орендувала квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, наведені норми права дають підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 року, § 78). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 11 вересня 2024 року, Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідач не піклується та не цікавиться життям сина [PERSON] , не приймає участі у його вихованні, не турбується про розвиток та здоров`я дитини, не цікавиться навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, взагалі не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не створює умов для отримання дитиною освіти. Дитина [PERSON] проживає разом з мамою [PERSON] та перебуває на її утриманні. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення судом їх батьківських прав, відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та, враховуючи при цьому, що відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків по вихованню дитини, не здійснював її матеріального забезпечення, самоусунувся від виховання сина, вважає, що є достатньо підстав для позбавлення його батьківських прав. Щодо вимог про стягнення заборгованості та неустойки (пені) зі сплати аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментах [PERSON] вказує на те, що відповідач не виконує рішення суду, яким стягнуто з нього аліменти на утримання дитини. Розмір заборгованості по аліментах на утримання дитини - [PERSON] , який підлягає стягненню, станом на 01.11.2023 року становить 59039,73 грн, згідно розрахунку заборгованості та 11732,25 грн. за три місяця які минули після отримання розрахунку. Вказана сума боргу утворилася внаслідок нарахування її на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, та є обов`язковим до виконання, а тому підлягає стягненню в порядку Закону України «Про виконавче провадження». Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Для вирахування розміру пені позивач користувалася правилом про те, що стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Застосований позивачем спосіб нарахування розміру неустойки відповідає вище наведеним правовим висновкам, отже, суд приймає до уваги розрахунок пені позивача, розмір якої на утримання сина [PERSON] , [INFO] по виконавчому провадженню [NUMBER] від 09.08.2023 року становить 22330,38 грн., Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального або сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідачем не спростовано, що прострочення сплати аліментів виникло з його вини, будь-яких належних та допустимих доказів щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки з урахуванням матеріального або сімейного стану платника аліментів суду не надано. Судом з`ясовано, що сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів по ВП [NUMBER] станом на 01.11.2023 року становить 59039,73 грн, згідно розрахунку заборгованості та 11732,25 грн. за три місяця які минули після отримання розрахунку. Відповідно до вимог ст. 196 СК України сума пені за несвоєчасну сплату аліментів не може перевищувати 100% заборгованості. За вказаного, позовні вимоги підлягають до задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. що підтверджено квитанцією від 23 лютого 2024 року, яка міститься в матеріалах справи. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, тому судовий збір за подання позовної заяви необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved