Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

У жовтні 2024 року через систему «Електронний суд» позивач звернувся до Індустріального районного суду м.Днпіропетровська з цим позовом до відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2024 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду даної справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17.10.2024 року прийнято позовну заяву ТОВ «Фінансова\~компанія «Смарт\~Пей» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. В обґрунтування позову представником ТОВ «Фінансова компанія\~«Смарт Пей» зазначено, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №200925766001 від 01.12.2017 року. Кредитний договір було укладено шляхом підписання позичальником заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, де визначено основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. З умовами договору відповідач погодилася, про що свідчить наявність її власноручного підпису на відповідній заяві. На підставі зазначеного кредитного договору позичальникові надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 26 000,00 грн. на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 49,00% річних, а розмір комісії за користування кредитом 0%. Відповідач довготривалий час не виконувала належним чином свої кредитні зобов`язання перед банком. Заборгованість відповідача перед банком станом на 07.05.2024 складала 38\~029,22 грн., з котрих: 26\~140,90 грн. - заборгованість за кредитом; 11\~888,32 грн. - заборгованість за процентами. 08.05.2021 між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінако» було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за котрим ТОВ «ФК «Фінако» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. В подальшому, а саме 16.07.2024 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінако» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Смарт Пей» було укладено договір факторингу №1, за умовами котрого ТОВ «ФК «Смарт Пей» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку (позикодавця), вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. Згідно з реєстром боржників, загальна сума заборгованості відповідача станом на дату укладання договору факторингу за кредитним договором №200925766001 від 01.12.2017 року становить 38\~029,22 грн., з котрих: 26\~140,90 грн. - заборгованість за кредитом; 11\~888,32 грн. - заборгованість за процентами. Вказана сума боргу була нарахована банком та не змінювалась з дати відступлення права вимоги за договором цесії від 08.05.2024 року. З урахуванням наведеного, представник ТОВ «Фінансова компанія\~«Смарт Пей» просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» заборгованість за кредитним договором №200925766001 від 01.12.2017 року в розмірі 38\~029,22 грн. та витрати зі сплати судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Від її представника, адвоката Авраменка А.В., надійшов відзив на позовну заяву, в котрому останній просив відмовити в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» до [PERSON] , вказавши наступне. З матеріалів справи вбачається, що АТ «ПУМБ» та [PERSON] було підписано заяву №200925766001 від 01.12.2017 року. До зазначеної заяви додано публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. 08.05.2024 року між ТОВ «ПУМБ» та ТОВ «ФК «ФІНАКО» електронним підписом був укладений договір відступлення прав вимоги (цесії) № 1, на умовах котрого цедент зобов`язується передати (відступити) цесіонарію в повному обсязі права вимоги за Кредитними угодами, зазначеними у підписаному сторонами реєстрі боржників, а цесіонарій зобов`язується прийняти та оплатити права вимоги за вказаними кредитними угодами в порядку та розмірі, передбаченому договором. 16.07.2024 р. між ТОВ «ФК «ФІНАКО» та ТОВ «Смарт Пей» електронним підписом був укладений договір факторингу №2, на умовах котрого клієнт зобов`язується передати (відступити) фактору в повному обсязі права вимоги за кредитними угодами, зазначеними у підписаному сторонами реєстрі боржників, а фактор зобов`язується прийняти та оплатити права вимоги за вказаними кредитними угодами в порядку та розмірі, передбаченому договором. Права вимоги, що відступаються є ідентичними за обсягом тим правам вимоги, які були набуті Первісним кредитором на підставі договору відступлення прав вимого (цесії) №1 від 08.05.2024 року, укладеним з АТ «ПУМБ». Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №2 від 16.07.2024 року ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» нібито набуло право грошової вимоги за кредитною угодою №200925766001 від 01.12.2017 року на суму 38 029,22 грн., з котрих: 26140,90 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 888,32 грн. сума за процентами. Представник відповідача звертає увагу на те, що позивачем, на підтвердження переходу грошової вимоги від АТ «ПУМБ» до ТОВ «ФК «ФІНАКО» надано акт приймання-передачі документів за Договором відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 08.05.2024 року та Реєстр боржників № до Договору відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 року. Проте в них не зазначено будь-якої інформації. Зазначені документи не містять реквізитів, які повинні бути відображені в оригіналі документу, зокрема відсутні підписи, як Фактора та Клієнта та відтиски печаток, що суперечить умовам договору факторингу та є недопустимим доказом, оскільки його зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу. В свою чергу, ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» надав лише копію витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу №2 від 16.07.2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «ФІНАКО» та ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ», завірений належним чином, а саме з відтисками печатки сторін, при цьому із незрозумілою датою укладення кредитного договору між АТ «ПУМБ та відповідачем, а саме від 43070. Верховний Суд в постанові від 18 жовтня 2023 року, у справі №905/306/17 дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Отже, із умов договору відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 р. та Договору факторингу № 2 від 16.07.2024 р. вбачається, що сторони погодили умови переходу права вимоги від клієнта до фактора. Проте позивачем не надано доказів щодо набуття права грошової вимоги за зобов`язанням [PERSON] за кредитним договором №200925766001 від 01.12.2017 р. На думку відповідача, такі договори факторингу є недопустимими доказами у справі, тому відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» заборгованості. Поряд з цим, відповідно до Розділу 3 «Розрахунки за Договором» Договору відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 08.05.2024 року Права вимоги за цим Договором відступаються за ціною у національній валюті, яка становить 1 551 328 грн. 25 коп. (п.3.1). Оплата прав вимоги здійснюється цесіонарієм в день підписання сторонами цього Договору шляхом безготівкового переказу цеденту грошових коштів в розмірі, що відповідає 100 (ста) відсоткам ціни прав вимоги, зазначеної в п. 3.1 Договору, на рахунок Цедента № [NUMBER] , відкритий у АТ «ПУМБ» в українських гривнях (п.3.2). Пунктом 4.1. Договору відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 08.05.2024 року встановлено, що права вимоги за Реєстром Боржників вважаються відступленими у день надходження оплати Прав вимоги в повному обсязі на рахунок Цедента, вказаний у п. 3.2 Договору, за ціною, визначеною п. 3.1 Договору. Цедент після надходження на його рахунок коштів в сумі, зазначеній в п.3.1 Договору, передає цесіонарію Реєстр боржників. Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року (справа № 301/2368/14-ц) зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги, слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року в справі № 2-879/11 (провадження №61-10005св21), з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Також представник відповідача звертає увагу на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання ТОВ «ФК «ФІНАКО» зобов`язання за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим, позивач жодним чином не підтвердив наявність прав вимоги до відповідача. Представником позивача зазначено, що позивачем не надано належних та достовірних доказів в розумінні ст. ст. 77, 79 ЦПК України на підтвердження відступлення права вимоги за Кредитним договором від АТ «ПУМБ» до ТОВ «ФК «ФІНАКО», тому позивач не набув прав стягнення за кредитним договором з відповідача. Представник позивача Рудзей Ю.В. через систему «Електронний суд» надіслав відповідь на відзив, у котрому зазначив, що надане позивачем через систему «Електронний суд» повідомлення про відступлення прав вимоги містить кваліфікований електронний підпис представника АТ «ПУМБ» Височина Є.М. У даному повідомленні чітко зазначено наступне: «банк відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінасова компанія «ФІНАКО» право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №200925766001 від 01.12.2017 року». Договори Відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 08.05.2024 року та Договору факторингу №2 від 16.07.2024 року підписані кваліфікованими електронними підписами сторін. Протоколи створення та перевірки кваліфікованих електронних підписів сторін наявні в матеріалах справи. Юридична сила електронних документів закріплена в Законі України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV (далі Закон № 851). Зокрема: Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму (Стаття 8. Закону № 851). Відповідно до ст. 7 Закону № 851, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Зазначає, що у постанові від 03 серпня 2022 року, у справі № 910/5408/21, Верховний Суд звернув увагу на презумпцію цілісності (достовірності) електронних доказів, що означає, що доказ вважається цілісним (достовірним), поки інша сторона цього не спростує. Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 рок, по справі №755/1549/22, зробив кілька важливих висновків щодо подання до суду електронних документів : 1) Висновок суду про те, що електронний документ не підписаний ЕЦП, має ґрунтуватися на результатах відповідної перевірки. Верховний Суд наголосив, що суд, отримавши процесуальні документи в електронній формі, має здійснити перевірку, чи містить такий документ електронний підпис. Доступ до перевірки електронного підпису є відкритим, а тому суд має можливість та зобов`язаний достовірно встановити, що особа, яка подає процесуальний документ до суду, підписала його електронним підписом, який прирівнюється до власноручного. 2) Оригіналом документа є саме документ у електронній формі, а його паперова форма є копією документа, відтвореною на папері. Тож передусім суд має досліджувати на предмет підписання електронний документ, а не його паперову копію. Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими в електронній формі, суд має враховувати, що паперові примірники апеляційних скарг є лише копіями електронних документів у паперовій формі. Отже, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження, суд має надати оцінку оригіналам електронних документів апеляційній скарзі з додатками, зокрема на предмет відповідності її вимогам про дотримання форми та змісту апеляційної скарги, визначеним у статті 356 ЦПК України. 3) Помилка, допущена працівниками апарату суду під час формування паперової копії апеляційної скарги, не може мати своїм процесуальним наслідком для заявника повернення його апеляційної скарги як такої, що не підписана ним, оскільки це зумовлено діями (бездіяльністю) працівників апарату суду та не залежало від дій заявника під час подання апеляційної скарги засобами електронного поштового зв`язку. Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року, по справі №917/1307/18, розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Якщо позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, відповідач має можливість спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Перехід права вимоги за спірним кредитним договором від АТ «ПУМБ» до ТОВ «ФК «ФІНАКО» підтверджується наступними доказами, а саме: Договором відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 року (оригінал електронного документу), повідомленням АТ «ПУМБ» про відступлення прав вимоги (оригінал електронного документу). Перехід права вимоги за спірним кредитним договором від ТОВ «ФК «ФІНАКО» до ТОВ «ФК «СМАРТ ПЕЙ» підтверджується наступними доказами, а саме: договором факторингу №2 від 16.07.2024 року (оригінал електронного документу); витягом з реєстру боржників до Договору факторингу №2 від 16.07.2024 року (копія паперового документу, засвідчена електронним підписом позивача, який було накладено під час подачі позовної заяви через підсистему «Електронний суд»). Зазначені докази були долучені до позовної заяви, вони є належними, допустимими, стороною відповідача не спростовувались, а факти, які вони підтверджують - не заперечувались. Акт приймання передачі документів та реєстр боржників, які містяться у файлі Договору відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 року є лише зразками додатків, тому вони позначені словом «ФОРМА». Крім того, представник позивача додає копію платіжної інструкції №250 від 08.05.2024 року, що підтверджує здійснення оплати ТОВ ФК «Фінако» по Договору відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 08 травня 2024 року, яке було отримано від АТ «ПУМБ» після відкриття провадження у цивільній справі, оскільки позивач не був стороною вказаного правочину. Від представника відповідача, адвоката Авраменка А.В., через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в котрих останній зазначив, що позивач, посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що Договори Відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 року та Договору факторингу №2 від 16.07.2024 року, підписані кваліфікованими електронними підписами сторін, мають юридичну силу. Проте у відзиві представник відповідача зазначав, що в самих документах, які були долучені позивачем, що повинні були підтверджувати перехід грошової вимоги від АТ «ПУМБ» до ТОВ «ФК «ФІНАКО», а саме акт приймання-передачі документів за Договором відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 р. та Реєстр боржників №__ до Договору відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 р., не містили будь-якої інформації. Поряд з цим, представник відповідача звертає увагу на те, що Договір відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 року та Договір факторингу № 2 від 16.07.2024 року з їх додатками взагалі не містять відомостей щодо відступлення грошової вимоги стосовно кредитного договору №200925766001 від 01.12.2017 р. В свою чергу, наданий позивачем витяг з реєстру боржників до Договору Факторингу № 2 від 16.07.2024 р., є неналежним доказом, оскільки даний документ містить незрозумілу дату укладення кредитного договору, а тому не входить до предмету доказування у даній справі. Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17. Таким чином, надані позивачем документи, не дають можливості встановити, що саме за Кредитним договором, який був укладений між АТ «ПУМБ» та [PERSON] , відбулось відступлення прав вимоги. Щодо посилання позивача на постанови Верховного Суду представник відповідача зазначає, що обставини, викладені в постановах від 03 серпня 2022 року у справі №910/5408/21 та від 22 березня 2023 року по справі №755/1549/22, не є подібними з обставинами даної справи. Щодо надання позивачем платіжної інструкції №250 від 08 травня 2024 року представник відповідача зазначає наступне. Відповідно до п.51 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженою Постановою №75 від 04.07.2018 року (надалі за текстом Положення) зазначено, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Пунктом 52 Положення зазначено, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами. Поряд з цим, надане позивачем платіжне доручення не містить в собі жодного підпису відповідальної особи банку, який здійснив переказ та печатки банку, а наявність лише печатки, яка використовується «для інформаційних довідок» не може підтверджувати здійснення відповідної операції, що ставить під сумнів достовірність доказу, тобто доказ на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи. Тому в силу припису п.52 Положення таке платіжне доручення є недійсним. Поряд з цим, у платіжному дорученні розрахунковий рахунок ТОВ «ФК «ФІНАКО» відрізняється від рахунку, зазначеному в Договорі відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 року. Представник відповідача звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів зарахування кредитних коштів відповідачу. У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Частиною 2 цієї ж статті ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, позивач до позовної заяви не долучив доказів на підтвердження зарахування відповідачу кредитних коштів, а долучені довідка та виписка за договором є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Поряд з цим, надані позивачем довідка та виписка з рахунку не засвідчені її видавником, тобто АТ «ПУМБ». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 травня 2020 року, по справі №219/1704/17, провадження №61-1211св19. Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази повноваження представника Відповідача знаходяться в матеріалах даної справи. З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №20092576601 від 01.12.2017 року. На підставі зазначеного кредитного договору позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 26\~000,00 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 49% річних, а розмір комісії за користування кредитом 0% річних. Заборгованість відповідача перед банком станом на 07 травня 2024 р. складала 38\~029,22 грн., з котрих: 26\~140,90 грн. заборгованість за кредитом; 11\~888,32 грн. - заборгованість по процентам. 08.05.2021 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНАКО» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) №1, за котрим ТОВ «ФК «ФІНАКО» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. 16.07.2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНАКО» та ТОВ «Фінансова компанія «Смарт Пей» було укладено договір факторингу № 1, за умовами котрого ТОВ «ФК «Смарт Пей» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників банку, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача. Згідно витягу з Реєстру боржників №1 до Договору відступлення прав вимоги (цесії) від 08.05.2024 року загальна сума заборгованості відповідача станом на дату укладання Договору факторингу склала за номером кредитної угоди 200925766001 становить 38\~029,22 грн., з котрих: 26\~140,90 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 11\~888,32 грн. прострочена заборгованість по процентам. За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526,530,610, ч. 1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підтвердження права вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №20092576601 від 01.12.2017 року позивачем надано суду: копію Заяви №200925766001 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 01.12.2017 року; копію Договір відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 08.05.2024 року; копію реєстру боржників № до Договору відступлення прав вимоги (цесії) від 08.05.2024 року; копію Акту приймання-передачі документів за Договором відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 08.05.2024 року; копію Договору факторингу №2 від 16.07.2024 року; реєстр боржників до Договору факторингу №2 від 16.07.2024 року; Акт приймання-передачі документів за Договором факторингу №2 від 16.07.2024 року (а.с.41); виписку/особовий рахунок з 01.07.2017 року по 07.05.2024 року на ім`я [PERSON] ; розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №200925766001 від 01.12.2017 року зі всіма змінами і доповненнями до нього станом на 07.05.2024 року. Проте суд уважає, що вказані вище докази не підтверджують вимоги позивача за кредитним договором №200925766001 від 01.12.2017 року у заявленому розмірі, оскільки позивачем не наданол жодних первинних документів, які б підтверджували надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами. Так, надана копія реєстру боржників № до Договору відступлення прав вимоги (цесії) від 08.05.2024 року, не містить будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор за договорами позики, зокрема не зазначено первісного кредитора і нового кредитора, ПІБ боржника, РНОКПП боржника, дата і номер кредитної угоди, строк кредиту, суму заборгованості. Тому суд не може розцінювати такий витяг, як належний доказ. Крім того, в доданих до позову Акті приймання-передачі документів за Договором відступлення прав вимоги (цесії) №1 від 08.05.2024 року та Акті приймання-передачі документів за Договором факторингу №2 від 16.07.2024 року не зазначена навіть загальна сума заборгованості, яка уступається фактору. Також відсутні докази реального виконання умов договору факторингу, а саме обумовленої ціни сплати за продаж заборгованостей. Суд вважає слушними доводи представника відповідача щодо невідповідності у Витязі з реєстру боржників до Договору Факторингу №2 від 16.07.2024 року дати кредитної угоди (43070) фактичній даті укладення кредитного договору №200925766001 від 01.12.2017 року. Таким чином, позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведені факти передачі кредиторами прав грошової вимоги до відповідача\~Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Смарт Пей»\~у заявленому позивачем розмірі. Згідно з умовами договору факторингу, клієнт передає фактору документацію, що стосується заборгованостей та є необхідною для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, а саме: електронні документи, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, а саме: договорів позики, детальні розрахунки заборгованості по договору позики на дату відступлення права вимог. Тобто при укладенні договору факторингу позивач (фактор) володіє повною інформацією щодо кредитної справи кожного боржника, в тому числі і первинними документами, що підтверджують факт надання коштів у кредит та відповідно заборгованості за кредитними договорами. Суд зазначає, що саме первинні документи, що оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є тими, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року, по справі №905/306/17, дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18,[2] від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17,[3] від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012[4]). Отже, із умов договору відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08.05.2024 р. та Договору факторингу № 2 від 16.07.2024 р. вбачається, що сторони погодили умови переходу права вимоги від Клієнта до Фактора, проте, позивачем не надано доказів щодо набуття права грошової вимоги за зобов`язанням [PERSON] за кредитним договором № №200925766001 від 01.12.2017 р. Отже, позивач належними та допустимими доказами не довів наявність заборгованості відповідача у заявленому розмірі. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя ст. 89 ЦПК України). За встановлених обставин суд не вбачає правових підстав для задоволення позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України відшкодовуванню не підлягають.

Outcome: dismissed