Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позов мотивували тим, що [INFO] померла їх баба [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно зокрема, право на земельну частку (пай), що перебувала в колективній власності КСП «Росія» с.Вербовець Мурованокуриловецького району, розміром 1,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належне померлій на підставі сертифіката серії ВН №0411820. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] був її син (батько позивачів) [PERSON] , який спадщину фактично прийняв. [INFO] [PERSON] помер. Вони є єдиними спадкоємцями за законом після його смерті. Інші спадкоємці, як за законом, так і за заповітом відсутні. Спадщину у встановленому законом порядку вони прийняла. Разом з тим, сертифікат на земельну частку (пай) серії ВН №0411820, виданий на ім`я [PERSON] - втрачено, у зв`язку з чим нотаріусом їм відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Тому позивачі змушені звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просили суд визнати за кожним з них права на земельної частки (паю) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, не оформивши спадкових прав, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 21.11.2024 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою за клопотанням позивачів було витребувано від приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Долі Т.І. належним чином завірену копію спадкової справи №24/2015, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . 18.12.2024 та 08.01.2025 підготовче засідання було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному. 04.02.2025 в підготовче засідання позивачі не з`явилися, в позовній заяві просили справу розглядати у їх відсутність (зворот а.с.2). Відповідач копію ухвали від 21.11.2024 та доданих до неї матеріалів отримав 27.11.2024 (а.с.27), однак відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с.35). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с.Вербовець Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.7). [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП "Росія" с.Вербовець Мурованокуриловецького району, розміром 1,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0411820. Вартість вказаної земельної частки (паю) становить 45738 грн 04 коп. (а.с.14). Державний акт на земельну ділянку не видавався (а.с.15). Відповідно до ч.1-2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року, яка була чинна на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. Із свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 9), довідки старости Вербовецького старостинського округу №193 від 12.07.2022 (а.с.12) словника власних імен (а.с.17) вбачається, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був її син - [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Інші спадкоємці як за законом, так і за заповітом відсутні. Зокрема, з Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 79195944 та № 79195943 від 18.11.2024 слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, заповіти останньою не вчинялися (а.с.29, 30). [INFO] в с.Вербовець Могилів-Подільського (Мурованокуриловецького) району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.8). [PERSON] належало прийняте у спадщину після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай), яке він, за життя, у встановленому законом порядку не оформив. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Копією свідоцтва про смерть (а.с.8) копіями свідоцтв про народження позивачів (а.с.10,11), свідоцтвами про право на спадщину за законом (а.с.18,19) стверджується, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] , які мають право на спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини), спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи №24/2015, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] слідує, що 19 березня 2010 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого 1/2 частину всього належного йому майно заповів позивачам - [PERSON] та [PERSON] 16.02.2015 позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом. 09.06.2022 року позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на належні спадкодавцю земельні ділянки. Отже, суд приходить до висновку, що позивачі - єдині спадкоємці за законом після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину в порядку передбаченому ч. 1 ст.1269 ЦК України. Разом з тим, 07.10.2024 приватним нотаріусом позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с. 16). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачами слід визнати в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, не оформивши спадкових прав, після смерті матері [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачами при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі по 1212 грн. кожним (а.с. 21,22). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачами не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ними судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved