Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Представник Житомирської міської ради 27.12.2023 звернувся до суду з позовом, згідно якого просив: - скасувати державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво - 15 % (фундамент) за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта 2085210518101) за [PERSON] (номер запису про право власності 36588324); - зобов`язати [PERSON] , за його рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , з приведенням її у придатний для використання стан, шляхом знесення незавершеного будівництва - 15% (фундамент). В обгрунтування позову зазначено, що на адресу Житомирської міської ради та її виконавчих органів надійшли звернення від [PERSON] , про те, що на земельній ділянці поряд з її домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , у вересні 2023 почалось самовільне будівництво громадянином [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . 04.10.2023 через Центр надання адміністративних послуг Житомирської міської ради громадянином [PERSON] подано заяву відповідно до якої заявник просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0381 га., з метою оформлення права власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (02.01). до заяви додано викопіювання зі схеми земельної ділянки по [ADDRESS] , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, довідку про технічні показники об`єкта від 13.05.2020 №1046 видана товариством з обмеженою відповідальністю «Центр Інвентаризації». Позивач вказує, що Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради будівельний паспорт на забудову земельної ділянки/ містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на земельну ділянку, яка межує з [ADDRESS] , не видавалися. Також рішень Житомирської міської ради щодо передачі у власність/користування вказаної земельної ділянки не приймалося. Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради листом 3-4/301/23 від 13.10.2023 повідомлено, що в Управлінні відсутні будь-які документи дозвільного характеру за адресою: [ADDRESS] . Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради листом від 27.10.2023 № 1724/11/195 повідомлено, що рішення Житомирської міської ради щодо присвоєння адреси земельній ділянці, або уточнення місця розташування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] не приймалися. Таким чином, відповідачем здійснено будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, та без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи. За вищевказаних обставин представник позивача просить позов задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позов просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася в черговий раз, подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Враховуючи повторність неявки представника відповідача в судове засідання, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання останньої про відкладення розгляду справи. Відзив на позовну заяву до суду не подано. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення виходячи з наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. З відомостей Державного реєстру речових прав вбачається, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1810136600:08:007:0025, на спільній частковій власності належать [PERSON] (1/2 частини) та [PERSON] (1/2 частини) (а.с. 21-22). Вбачається, що 07 та 08.09.2023 до Житомирської міської ради звернулася [PERSON] із заявами про вжиття заходів реагування щодо самовільного захоплення земельної ділянки поряд з її домоволодінням за адресою: [ADDRESS] (а.с.14, 15). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 209873763) нерухоме майно (фундамент (незавершене будівництво 15%)) за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності зареєстровано за [PERSON] (а.с. 26). Згідно довідки ТОВ «Центр інвентаризації» від 13.05.2020р. Вих. № 1046 фундамент, який складає 15% недобудови житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , не є самочинним згідно наказу Мінрегіонбуду № 127 від 24.05.2001р. зі змінами, так як побудований до 1992р. (а.с. 27). З листа Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від 15.09.2023р. № 2445/13/424 встановлено, що згідно з архівними матеріалами департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради будівельний паспорт на забудову земельної ділянки/ містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на земельну ділянку, яка межує з [ADDRESS] , не видавалися. Також рішень Житомирської міської ради щодо передачі у власність/користування вказаної земельної ділянки не приймалося. (а.с. 11). Відповідно до відповіді Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради від 13.10.2023р. № 3-4/301/23, документи дозвільного характеру за адресою: [ADDRESS] , відсутні (а.с. 13). Згідно листа від 27.10.2023р. № 1724/11/495 Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради звернення щодо присвоєння земельній ділянці адреси - [ADDRESS] , до департаменту не надходили. Рішення Житомирської міської ради щодо присвоєння адреси земельній ділянці, або уточнення місця розташування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , не приймалися (а.с. 12). Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У частині першій статі 375 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Частиною 4 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції на момент виникнення права власності на об`єкт незавершеного будівництва) передбачено право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Частиною 5 вказаної статті передбачено, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак доводить, що об`єкт нерухомості є самочинним. У частині четвертій статті 376 ЦК України зазначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18 (провадження № К/9901/5732/19) та від 10 квітня 2020 року у справі № 344/4319/16-а (провадження № К/9901/18858/18) зроблено висновки про те, що «…правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, та істотного порушення будівельних норм і правил. У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва. В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови». Матеріали справи свідчать на користь того, що відповідач здійснив будівництво фундаменту (незавершене будівництво 15%) на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , що йому не належала на праві власності чи користування, не була відведена для цієї мети та без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, а тому, враховуючи позицію представника власника земельної ділянки, наявні підстави для знесення вказаного самочинного будівництва. Разом з тим, вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності на незавершене будівництво за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягають з урахуванням наступного. Правовий режим самочинного будівництва врегульовано статтею 376 ЦК України. Норми зазначеної статті є правовим регулятором відносин, які виникають у зв`язку із здійсненням самочинного будівництва. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що стаття 376 ЦК України розміщена у главі 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)», тобто правовий режим самочинного будівництва пов`язаний з питаннями права власності на землю. Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18). З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду висновує, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки. Разом із цим сам по собі факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду, не слід розглядати як окреме відносно факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки. Здійснення самочинного будівництва порушує права власника земельної ділянки, у тому числі у разі відсутності державної реєстрації права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за відповідною особою. Факт самочинного будівництва змушує власника земельної ділянки діяти з урахуванням того, що на відповідній земельній ділянці наявні певні об`єкти нерухомості - що обмежує можливості як користування, так і розпорядження земельною ділянкою. Отже, самочинно побудоване нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване за жодною особою, все одно обмежує власника відповідної земельної ділянки в користуванні та розпорядженні такою земельною ділянкою. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 по справі № 916/1174/22 зробила висновок, що права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження. Велика Палата Верховного Суду вчергове нагадує, що, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (див., зокрема, пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17). Можливі способи захисту прав особи - власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України, яка регулює правовий режим самочинно побудованого майна. За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Враховуючи зазначене позов підлягає до часткового задоволення. Оскільки позов задоволено частково судові витрати слід розподілити між сторонами відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України - пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно, з відповідача слід стягнути на користь позивача 3220,80 грн. судового збору.

Outcome: partial