Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

01.07.2024 року\~ [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,2500 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123182300:02:001:0094, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 09 листопада 2015 року між нею та [PERSON] , [INFO] ,\~ був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за вищевказаною адресою, посвідчений приватним нотаріусом Красноокнянського районного нотаріального округу Одеської області Бушуєвою І.І., реєстровий №637. Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями\~ розташований\~ на земельній ділянці, площею 0,2500 га, кадастровий номер 5123182300:02:001:0094, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Право власності на зазначений житловий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак земельну ділянку, незважаючи на повний розрахунок і за будинок, і за ділянку вони з [PERSON] не оформили, помилково вважаючи, що оформлення договору купівлі-продажу на будинок на той час буде достатньо, так як коштів на оформлення ще й договору купівлі-продажу земельної\~ ділянки у неї на той час не було. Питання оформлення затягнулося на тривалий час і коли вона вирішила продати вказаний будинок, то виявилося, що договір купівлі-продажу будинку укласти неможливо, так як земельна ділянка все ще оформлена на попереднього власника. Вона намагалася вирішити питання щодо оформлення земельної ділянки з [PERSON] , однак виявилося, що [INFO] вона померла. Тому з цим питанням вона звернулася до відповідача [PERSON] , яка є донькою [PERSON] та її спадкоємцем, так як прийняла спадщину, однак вона постійно ухилялася від вирішення цього питання. Тому позивач направила відповідачу письмову пропозицію щодо оформлення земельної ділянки, але остання\~ проігнорувала її пропозицію. Так як у позивача відсутня інша можливість набути право власності на спірну земельну ділянку, то вона змушена звернутися до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою від 05.07.2024 року позовна заява була залишена без руху та ухвалою від 26.07.2024 року позивачу продовжено строк для усунення недоліків. 15.08.2024 року до суду надійшли усунення недоліків позовної заяви. У період з 05 по 27 серпня 2024 року суддя Чеботаренко О.Л. перебувала у відпустці, а з 28 серпня по 02 вересня 2024 року на лікарняному. 05.09.2024 року судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 06.09.2024 року позовна заява була прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою від 30.10.2024 року судом витребувано докази, оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні та продовжено строк підготовчого провадження до 05.12.2024 року. 22.01.2025 року до суду надійшли витребувані докази. Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач позов визнала та зазначила, що вона є донькою померлої [PERSON] . За життя її матері належав житловий будинок з земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Восени 2015 року її мати продала цей будинок з землею та переїхала до неї в м.Миколаїв та жила разом з нею до своєї смерті, що настала [INFO] . Після її смерті вона успадкувала належне матері на час смерті майно. Та лише 18.09.2024 року, після отримання від Красноокнянського районного суду Одеської області матеріалів позовної заяви [PERSON] , вона дізналась, що її мати продала лише будинок, а земельна ділянка залишилась у власності матері, хоча за життя мати їй розповідала, що будинок разом з землею вона продала та передала новому власнику всі документи на це майно. Тому звернення позивачем до суду з даним позовом щодо земельної ділянки, яку, як розповідала їй мати, вона продала у 2015 році, для неї стало несподіванкою. Вона, як спадкоємець [PERSON] , не вважає себе власником спірної земельної ділянки. Ніяких законних прав на цю ділянку не має. З позовними вимогами [PERSON] щодо визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку вона повністю згодна. Однак зі свого боку вчинити дії щодо переоформлення права власності на спірну земельну ділянку шляхом укладення з позивачем договору купівлі-продажу у нотаріуса за місцезнаходженням майна вона не має можливості за станом здоров`я. З 2019 року вона тяжко хворіє, є особою з інвалідністю ІІ групи, у 2023 році перенесла складну операцію на серці, щодня приймає багато ліків та потребує постійної сторонньої допомоги. Будь-який виїзд за межі її помешкання для неї є смертельно небезпечним. Тому вона не заперечує проти позовних вимог [PERSON] та просила суд розглянути справу за її відсутністю /а.с.52, 53, 54, 55, 56, 57, 58/. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, однак у позовній заяві просила розглянути справу у її відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.2-5/. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, однак у відзиві на позов та заяві просила розглянути справу у її відсутність, позов визнає /а.с.52, 61/. Тому справа розглянута у відсутність сторін, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Судом були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ 09.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] та який розташований\~ на земельній ділянці площею 0,2500 га, кадастровий номер 5123182300:02:001:0094, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна\~ ділянка). Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Красноокнянського районного нотаріального округу Одеської області Бушуєвою І.І., реєстровий №637. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано 09.11.2015 року /а.с.11-2, 13/. Земельна ділянка площею\~ 0,2500 га, кадастровий номер 5123182300:02:001:0094, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна\~ ділянка) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №466262, виданого 11.10.2010 року на підставі рішень Малаївської сільської ради від 29 грудня 2009 року №211-V та від 19 березня 2010 року №216-V, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011052601750 належить [PERSON] . /а.с.15/. Станом на 27.02.2024 року, вартість земельної ділянки складала 135850,80 грн /а.с.16-21, 22/. При цьому, у Витязі з Держаного земельного кадастру про вказану земельну ділянку кадастровий номер 5123182300:02:001:0094, відомості про власника відсутні /а.с.16/. Згідно з довідкою Малаївського старостинського округу №5 Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області, [PERSON] з 09.11.2015 року є власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та користується земельною ділянкою 0,25 га, яка належала попередній власниці [PERSON] /а.с.23/. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] /а.с.53/. Як вбачається з наданої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Некрасовою Ю.В. копії спадкової справи №15/2019, відкритої до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , з заявою про прийняття спадщини після смерті останньої зверталася лише її донька відповідач [PERSON] , яка отримала свідоцтва про право на спадщину на інше нерухоме майно [PERSON] , а саме на земельні ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,7399 га та 4,5259 га. /а.с.79-126/. При цьому, в отриманій нотаріусом при видачі свідоцтв про право на спадщину Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - [PERSON] , відомості про земельну ділянку, площею 0,2500 га з кадастровим номером 5123182300:02:001:0094, відсутні /а.с.116-117/. Таким чином, при переході права власності на житловий будинок позивач право власності на землю не оформлювала і на теперішній час сторони в позасудовому порядку вирішити даний спір не можуть, оскільки [PERSON] померла, а її донька - відповідач [PERSON] не оформила спадщину на вказану земельну ділянку, так як за життя мати її повідомила, що продала цю земельну ділянку разом з житловим будинком. При цьому, у відповідача погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим їй було проведене оперативне втручання на серці /а.с.56/ та, як зазначила відповідач, будь-який виїзд за межі її помешкання є для неї смертельно небезпечним. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Слід зауважити, що відповідно до\~ п.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», багатоквартирний будинок це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. Будинок, який було відчужено [PERSON] не є багатоквартирним будинком. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Якщо сторони в договорі, спрямованому на відчуження будинку, не обумовили розміру земельної ділянки, на якій такий будинок розташований, то встановлення розміру здійснюється відповідно до нормативів, визначених у цій місцевості, та мети, з якою земельна ділянка використовується. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди superficies solo cedit (збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 в справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Невіддільність об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований, вказує на те, що [PERSON] , укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку від 09.11.2015 року, правомірно розраховувала й на можливість використання земельної ділянки, на якій розташований вказаний об`єкт нерухомого майна на тих же умовах, на яких її використовував попередній власник. Як з`ясовано судом, на теперішній час неможливо у позасудовому порядку вирішити даний спір, уклавши відповідний договір щодо земельної ділянки, так як, [PERSON] померла, а її спадкоємиця відповідач [PERSON] не оформила своїх спадкових прав на вказану земельну ділянку, так як вважала, що мати продала її разом з житловим будинком, а на даний час, у зв`язку зі значним погіршенням стану здоров`я, не має можливості вирішувати це питання. При цьому, суд вважає, що відповідач апріорі не могла оформити право власності в порядку спадкування на земельну ділянку за адресою розташування будинку, який належить іншій особі (позивачу). Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, проаналізувавши приписи законодавства, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved