Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Позов мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.10.2008 року, від якого мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Дунаєвським районним судом Хмельницької області від 06.04.2007 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1 /3 частини від усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 29.03.2007р. і до досягнення дітьми повноліття. На даний час діти проживають із позивачем. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2017 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дітей. Станом на 01.07.2024 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 193\~331,47грн. Позивач самостійно утримує дітей, відповідач жодної допомоги та участі в забезпечені дітей добровільно не приймає. Відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований у [INFO] , де отримує щомісячний дохід та має у власності нерухоме майно. А тому вважає, що відповідає спроможний сплачувати аліменти на утримання своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання у вечірній середній школі Макс-фон-Грюн-Коледж подальшої освіти міста Дортмунд, в розмірі 1 /6 частини від усіх видів його доходу, щомісячно починаючи з дня звернення до суду та до закінчення навчання чи до досягнення донькою 23річного віку. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання в Професійно технічній школі району Зальцведель, в розмірі 1 /6 частини від усіх видів його доходу, щомісячно починаючи з дня звернення до суду та до закінчення навчання чи до досягнення донькою 23річного віку. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 04.12.2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилась надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували щодо їх задоволення. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від 17.10.2008року, який розірвано 17.10.2008року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, серія БВ № 047621, прізвище дружини, після розірвання шлюбу [PERSON] . Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , та [PERSON] . Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , та [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2017 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до довідки [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про відвідування школи [PERSON] з 05.08.2024 по 27.06.2025р. відвідує навчальну професійну підготовку Професійно технічну школу району Зальцведель Кете-Кольвіц- штрассе 1. Він не отримує жодної оплати праці у період професійного навчання. Згідно ч. 1\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на допомогу припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 СК України. Обставинами, які враховуються судом при призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Згідно роз`яснень, викладених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 16.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз статей\~199, 200 СК України\~вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Щодо розміру аліментів, то суд враховує, що згідно\~ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199,\~200,\~201\~цього\~Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем її знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.\~Сімейний кодекс України\~виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. З викладеного вбачається, аліменти на повнолітню дитину призначається на період навчання але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років, а тому суд вважає що позовні вимоги слід задовольнити частково а саме стягувати аліменти до 27.06.2025 року на період навчання сином. Разом з тим поновлення навчання (за умови недосягнення 23-річного віку) дозволяє звернутися з новим позовом до суду про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини чим порушує вимогу ст. 198 СК України, згідно якої батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аналізуючи зібрані\~докази в\~їх сукупності,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню частково.\~Визначаючи розмір\~аліментів,\~що підлягають\~до стягнення,\~суд враховує,\~що відповідач\~має можливість\~надавати допомогу\~повнолітній дитині,\~яка продовжує\~навчання,\~тому з\~відповідача підлягають\~стягненню аліменти\~на утримання\~повнолітнього сина\~у розмірі\~1/6\~частки з\~усіх видів\~доходів (заробітку)\~щомісяця,\~ починаючи з 25.11.2024року до 27.06.2025року(включно). Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання доньки, суд зазначає наступне. ПленумомВСУ в пункті 200 Постанови « Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» « 3 від 15.05.2006року, роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: - досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; - продовження ними навчання; - потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; - наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Для підтвердження факту навчання дитиною, необхідно надати до суду довідку з місця навчання. Важливо зауважити, що подаючи до суду докази того, що повнолітній син чи дочка продовжують навчання в довідці з університету, обов`язково має бути вказано, що така довідка надається для пред`явлення до суду, а також в ній має бути зазначена інформація про те, що особа навчається станом на день подачі позовної заяви та зазначений період закінчення навчання. В разі відсутності такої інформації, це маже стати підставою для відмови в задоволенні позову. Позивачем надано до суду довідку про те, що [PERSON] зареєструвалась на курси німецької мови та підготовчі курси для українських професійних музичних студентів у вечірній середній школі Макс-фон-деа-Грюн Коледж подальшої освіти у місті Дортмунд. Дослідивши дану довідку, суд приходить до висновку, що з урахуванням вимог ч.ч.1,2\~ст.\~199\~СК\~України\~в ній відсутня інформація про навчання [PERSON] станом на час звернення до суду з позовом (листопад 2024 року), або розгляду справи, та період, що охоплюється навчанням, що має покладатися в рішення суду для його виконання, адже аліменти підлягають стягненню з батьків на повнолітніх доньку (сина), які продовжують навчання, на встановлений частиною 1\~статті\~199\~СК\~України\~строк - на час навчання, й згідно ч.2\~ст.\~199\~СК\~України\~право на утримання припиняється у разі припинення навчання, а тому й вимога позивача про стягнення аліментів на утримання доньки з відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вважає, що з відповідача в дохід держави підлягають стягненню 1211,20 грн. судового збору, оскільки позивачка при зверненні до суду з даним позовом була звільнена від його оплати. Так, як позивачем заявлено дві вимоги, і вона звільнена від сплати судового збору, то судовий збір за іншу вимоги в розмірі 1211,20грн. віднести за рахунок держави. Щодо витрат на правничу допомогу, то слід зазначити, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були\~фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial