Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ\~«Закарпаттяенергозбут», в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за електричну енергію, вироблену за зеленим тарифом, у загальному розмірі 46 104,08 гривень, у тому числі: - суму основної заборгованості у розмірі 45 519,72 грн; - інфляційні втрати у розмірі 469,35 грн; - 3 % річних у розмірі 115,01 грн; Встановити нарахування трьох процентів річних на суму основної заборгованості з оплати електричної енергії за «зеленим» тарифом починаючи з 11.12.2024 року до повної сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» заборгованості за формулою: СОБ / КДР * 0,03 * КДП, де: СОБ сума основної заборгованості; КДР кількість днів у році стосовно періоду, за який нараховуються проценти; КДП кількість днів прострочки. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що\~ між\~ТОВ\~«Закарпаттяенергозбут»\~ та [PERSON] було укладено Договір про купівлю-продаж електроенергії за «зеленим» тарифом приватними домогосподарствами №240250121 від 31 серпня 2023 року, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що на виконання вказаного договору та за результатами виробленої електричної енергії у вересні-жовтні 2024 між сторонами підписано акти купівлі-продажу електричної енергії, в яких визначено обсяг та вартість електроенергії виробленої з альтернативних джерел енергії генеруючими електроустановками приватного домогосподарства, що перевищує місячне споживання електричної енергії електроенергії та підлягає оплаті за «зеленим» тарифом, які були підписані сторонами без заперечень та зауважень. Всупереч вищенаведеному відповідач як постачальник універсальних послуг не вчиняє дії щодо вчасної оплати придбаної у позивача електричної енергії. За спірний період позивач відпустив на користь відповідача електричну енергію на загальну суму 45 519,72 грн. Таким чином, станом на 10.12.2024 у відповідача наявна заборгованість перед позивачем з оплати придбаної електричної енергії у розмірі 45 519,72 грн. 16.12.2024 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та\~\~відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 30.12.2024 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого ТОВ\~«Закарпаттяенергозбут» не погоджується з наведеними позивачем у позовній заяві твердженнями, вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вказує, що Законом України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ передбачено те, що кошти, які сплачуються постачальником універсальних послуг Документ сформований в системі «Електронний суд» 30.12.2024 7 побутовим споживачам за договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом «відшкодовуються» постачальнику універсальних послуг оператором системи передачі (ПрАТ «НЕК «Укренерго»), як різниця між ринковою вартістю електричної енергії та встановленим НКРЕКП «зеленим» тарифом у складі надання постачальником послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Станом на 01.12.2024 заборгованість НЕК «УКРЕНЕРГО» перед ТОВ «Закарпаттяенергозбут» за надану останнім послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел становить понад 305 мільйонів гривень. Також, вказує, що ТОВ «Закарпаттяенергозбут» виконує спеціальні обов`язки з забезпечення загальносуспільних інтересів згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483. З метою виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії та надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів між ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» та Державним підприємством «Гарантований покупець» було укладено Договір про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2299/02/21 від 15.09.2021. Водночас, ДП «Гарантований покупець» не виконує належним чином взяті на себе обов`язки перед ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» щодо своєчасної оплати наданих послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за Договором. Наявність заборгованості значним чином впливало на розрахунки ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» і з іншими учасниками ринку електричної енергії, в тому числі з власниками приватних домогосподарств. Так, заборгованість Державного підприємства «Гарантований покупець» перед ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» за надану останнім послугу із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів станом на 01.12.2024 складає понад 487 мільйонів гривень. Наявність настільки значних сум заборгованостей перед Товариством, що створені в основному у зв`язку з виконанням покладених на Товариство державою спеціальних обов`язків, обов`язків постачальника універсальних послуг значним чином впливає на неможливість Відповідача здійснювати розрахунки вчасно, оскільки основна частка обігових коштів Товариства формується в результаті надходжень від виконання таких функцій, рівень яких під час війни є вкрай низьким. Просив врахувати суд, що у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що «з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і відсотків річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора». Також пояснює,\~що відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. За приписами ч. 10 ст. 265 ЦПК України такі носять диспозитивний характер та передбачають необхідність вирішення доцільності застосування такого механізму стягнення відсотків. При цьому вказана стаття є нормою процесуального права, оскільки розміщена в процесуальному законі і до того ж не містить імперативного характеру. У відповідних нормах матеріального права таке положення не зафіксоване, а тому у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування процентів до моменту виконання судового рішення. Зазначає, що попередній розрахунок судових витрат в розмірі 10 000 грн. на думку відповідача не є співмірним із обсягом виконаних адвокатом робіт та підлягає зменшенню. З огляду на викладене просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 06.01.2025 представником позивача - адвокатом Ігнатенком С.С. подано до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідач у своєму відзиві розмір загальної вартості придбаної від позивача електричної енергії не заперечує, як і не заперечує факт порушення строків розрахунків з позивачем. Зазначає, що доводи відповідача про те, що несвоєчасне виконання зобов`язань виникло не з його вини, не заслуговують на увагу, оскільки приписами статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів Доводи відповідача щодо не підписання позивачем актів купівлі-продажу електричної енергії не відповідають дійсності, оскільки у матеріалах справи наявні протоколи перевірки накладення позивачем електронного підпису на відповідні акти купівлі-продажу (у підсистемі «Електронний суд» включені як додатки до відповідних актів). Так само, у матеріалах справи наявній й протоколи перевірки електронних підписів відповідача на таких актах. Вважає недобросовісною поведінку відповідача, який посилаючись на неправильність поданого позивачкою розрахунку суми заборгованості не надав суду власного контррозрахунку суми заборгованості. У зв`язку з наведеним, просив позовні вимоги [PERSON] у цій справі задовольнити повністю. Ухвалою суду від 05.02.2025 відмовлено в прийнятті заяви представника позивача [PERSON] адвоката Ігнатенка Сергія Сергійовича про збільшення розміру позовних вимог. Позивач в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує на просить задовольнити. Представник відповідача в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечив. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. За правилами ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7\~ст. 81 ЦПК України\~суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що 31 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», як Постачальником\~універсальних послуг, та [PERSON] , як Споживачем, було укладено договір № 240250121 про купівлю-продаж\~електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством. Згідно п.1 даного договору споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючи ми установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у Споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим Договором. Згідно пункту 4.1 Договору, оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів: про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом (п.18). Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 63 ЗУ «Про ринок електричної енергії» постачальник універсальних послуг зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств встановлена потужність яких не перевищує величину, визначену для відповідних категорій генеруючих установок приватних домогосподарств відповідно до частини 21 статті 9-1 ЗУ «Про альтернативні джерела енергії», за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, та у кожному розрахунковому періоді здійснювати пріоритетну оплату її вартості. Пунктом 11.3.6 ПРРЕЕ передбачено, що взаємовідносини між побутовим споживачем та постачальником універсальної послуги, пов`язані з продажем та обліком електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватних домогосподарств та розрахунками за неї регулюються цими Правилами та договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, який є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, Цивільним та Господарським кодексами України. Згідно з п. 11.3.18 ПРРЕЕ умови та порядок оплати електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, передбачені цими Правилами, зазначаються в договорі про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством. У відповідності до абз. 2 ч. З ст. 6 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Отже, виходячи із обов`язковості виконання норм ПРРЕЕ всіма учасниками ринку електричної енергії, висновуємо, шо сторони не можуть відступати від положень ПРРЕЕ. За своєю суттю договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством є публічним договором. Форма такого договору затверджена у Додатку 6 до ПРРЕЕ. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 633 ЦК України, актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. На підставі наведеного, висновуємо, що норми ПРРЕЕ мають перевагу над положеннями договору. Положення договору, які не відповідають ПРРЕЕ, є нікчемними і не можуть бути застосовані. У відповідності до абз. 3 п. 11.3.20 ПРРЕЕ розрахунок за придбану електричну енергію постачальник універсальних послуг здійснює не пізніше 25 числа місяця після закінчення розрахункового періоду на основі Акта купівлі-продажу електричної енергії. Судом встановлено, що згідно даних актів купівлі-продажу електроенергії між ТОВ\~«Закарпаттяенергозбут» та споживачем [PERSON] за вересень 2024 року за договором №240250121 від 30.08.2023 року становить 24702,89 грн., за жовтень 2024 року за договором №240250121 від 30.08.2023 року становить 20816,83 грн. Таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 45\~519,72 грн. За частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 Цивільного кодексу України\~\~\~\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1\~\~ст. 612 Цивільного кодексу України). Пунктом 3 частини 1\~\~статті 611 Цивільного кодексу України\~\~встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. З урахуванням цього та проведених судом розрахунків на перевірку наданого позивачем розрахунку сум, що стягуються за даним позовом, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, а тому вимоги про стягнення\~ 45\~519,72 грн. \~є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд критично оцінює доводи відповідача про порушення позивачем вимог законодавства, що регулюють ринок електричної енергії через те, що сумарна генеруюча потужність установок приватних домогосподарств позивача перевищує допустиму сумарну встановлену потужність для генеруючих установок з огляду на таке. Відповідно до вимог ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 4.1.35 Кодексу систем розподілу, п. 3 розділу І Порядку продажу, обліку та розрахунків за вироблену електричну енергію з альтернативних джерел енергії об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств, затвердженого Постановою НКРЕ від 27.02.2014р. № 170 (у редакції Постанови НКРЕКП від 25.02.2016 № 229), з урахуванням визначень, наданих у п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №312, генеруючу установку (генеруючі установки) може бути підключено до об`єкта побутового споживача, тобто житлового будинку (частини будинку), квартири або будівлі, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування, при чому загальна величина встановленої потужності генеруючої установки (генеруючих установок) не повинна перевищувати 30 кВт. Як установлено з матеріалів справи, генеруючі установки, що належать позивачу, розміщені за різними адресами, тобто є окремими об`єктами побутового споживача. Посилання відповідача на невиконання ПрАТ «НЕК «Укренерго» фінансових зобов`язань перед відповідачем, як на підставу невиконання останнім зобов`язань перед позивачем, суд вважає безпідставним, оскільки згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. З наведеного вбачається, що кредитор не має нести негативні наслідки відносин боржника з його контрагентами. Крім того, вступаючи у договірні відносини, боржник несе ризики можливої відсутності на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, та відсутності у нього необхідних коштів. Таким чином, посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини не приймається судом до уваги, оскільки невиконання ПрАТ «НЕК «Укренерго» укладеного з відповідачем договору не є підставою для невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем за відповідним договором, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 21.06.2022 у справі № \~\~ 910/9905/21 та у постанові КГС від 06.12.2022 року у справі № 910/14453/21. Крім того, оскільки позивач дійсно продавав відповідачу електричну енергію на підставі договору №240250121 від 31.08.2023, однак такі послуги відповідачем не були своєчасно оплачені, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат. Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №14-446цс18. Судом встановлено, що неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором призвело до порушення прав позивача. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Представник відповідача на підтвердження своїх доводів та спростування розрахунків позивача всупереч положенням ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, не надав контррозрахунків, які вважає правильними. Таким чином, з огляду на наявність несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати за продану електричну енергію, враховуючи вимоги частини другої статті 625 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 469,35 грн. та 3% річних у розмірі 115,01 грн. Щодо клопотання позивача про нарахування 3% річних на суму заборгованості до моменту виконання рішення, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Застосування вказаної норми є правом, а не обов`язком суду. Суд не знаходить обґрунтування позивача достатнім та переконливим для застосування ч. 10 ст. 265 ЦПК України, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок\~\~кожної сторони\~\~довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність\~\~кожного\~\~доказу окремо, а також\~\~достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності\~\~за своїм\~\~внутрішнім\~\~переконанням, що ґрунтується на\~\~всебічному, повному, об`єктивному\~\~та\~\~безпосередньому\~\~дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову з підстав та мотивів викладених вище. Згідно із\~ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача». Європейський суд з прав людини вказав,\~\~що п. 1 статті\~\~6\~\~Конвенції зобов`язує\~\~суди\~\~ давати обґрунтування\~\~своїх рішень, але це не може\~\~ сприйматись як вимога надавати\~\~ детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку\~\~ можуть бути різними в\~\~ залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно\~\~брати до\~\~уваги,\~\~між іншим,\~\~\~\~ різноманітність аргу \~ментів, \~\~які сторона \~\~ може представити в суд, та\~\~відмінності,\~\~які\~\~ існують\~\~у\~\~державах-учасницях, \~\~ з огляду на\~\~ положення\~\~\~\~ законодавства,\~\~ традиції,\~\~\~\~юридичні висновки,\~\~ викладення та\~\~ формулювання \~\~ рішень.\~\~ Таким чином, питання,\~\~чи\~\~виконав\~\~ суд\~\~свій\~\~ обов`язок\~\~ щодо\~\~ подання \~\~ обґрунтування,\~\~\~\~що випливає зі статті 6\~\~ Конвенції,\~\~ може бути визначено\~\~ тільки у\~\~ світлі конкретних обставин\~\~ справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23,\~\~ ЄСПЛ,\~\~ від\~\~ 18 липня 2006 року). Частинами першою-другою\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір в розмірі 968,96 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору розмірі 968,96 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: partial