Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Фінансів» (далі - ТОВ «Форвард Фінансів»), в якому просить: визнати виконавчий напис від 11 червня 2021 року № 71144, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., яким стягнуто з неї на користь відповідача заборгованість у сумі 8 668,56 грн; скасувати постанови винесені приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Баталіним С. С. від 24 листопада 2021 року стосовно ВП № [NUMBER]; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Баталіна С. С. зняти арешт зі всіх її банківських рахунків, на які було накладено арешт приватним виконавцем. Свої вимоги мотивує тим, що у липні 2023 року із застосунку «Дія» їй стало відомо про відкриття приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Баталіним С. С. виконавчого провадження на підставі оспорюваного виконавчого напису, а також, у кінці липня 2023 року в межах вказаного виконавчого провадження були заблоковані всі її рахунки. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки відповідачем не надано всі необхідні документи, що підтверджують правомірність стягнення з неї боргу, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору та первинні бухгалтерські документи. При цьому, розрахунок заборгованості та довідка про наявність заборгованості є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача. Жодних листів, вимог щодо наявності або претензій від кредитора ТОВ «Форвард Фінансів» та повідомлень про відступлення прав вимоги банком вона не отримувала. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 серпня 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю [PERSON] Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 серпня 2023 року роз`єднано вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Фінансів», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., приватний виконавець округу Херсонської області Баталін С. С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування постанови приватного виконавця та зобов`язання приватного виконавця зняти арешт з банківських рахунків. Позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Фінансів», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В., приватний виконавець округу Херсонської області Баталін С. С. про скасування постанови приватного виконавця та зобов`язання приватного виконавця зняти арешт з банківських рахунків передати для реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. 21 серпня 2023 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття та позовних заяв з додатками. 20 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому він заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, що підтверджують безспірність заборгованості, а позивач у своєму позові не зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Треті особи пояснення до суду не надали. Розпорядженням керівника апарату суду Аліни Щерби від 21 лютого 2024 року № 300 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/18521/23, провадження № 2/760/3925/24, у зв`язку із звільнення судді [PERSON] у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосудді від 13 лютого 2024 року № 409/0/15-24. На підставі вищевикладеного та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою суду від 28 лютого 2024 року вищевказану цивільну справу прийнято до розгляду головуючим суддею Ішуніною Л. М. та призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Суд установив, що 08 червня 2006 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» було укладено договір № ППК.UMC.00/176898/12-2005, відповідно до якого банк на підставі отриманої заяви на відкриття карткового рахунку, встановлення кредитної лінії, та надання послуг банку фізичної особи, цього договору та інших документів відповідно до вимог чинного законодавства України, включаючи нормативно-правові акти Національного банку України відкриває основний картковий рахунок в гривнях та додатковий картковий рахунок в доларах США (підпункт 1.1.1 пункту 1.1 договору). Відкриває держателю кредитну лінію за картковим рахунком у сумі 1 000 грн строком до 07 червня 2007 року включно зі сплатою 36,5% річних (підпункт 1.1.5 пункту 1.1 договору). 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за № 71144 про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Форвард Фінансів» заборгованості за кредитним договором від 08 червня 2006 року № ППК.UMC.00/176898/12-2005 у сумі 6 775,96 грн. З виконавчого напису вбачається, що Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» було здійснено відступлення права грошової вимоги боргового зобов`язання за кредитним договором від 08 червня 2006 року № ППК.UMC.00/176898/12-2005, укладеним з [PERSON] , на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 04 липня 2019 року № 23 ТОВ «Вердикт Капітал», яке відступило право вимоги ТОВ «Центр фінансового лізингу» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 28 січня 2021 року № 28-01/21, правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Форвард Фінансів» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 02 червня 2021 року№ 02-06/21, зокрема, щодо боргового зобов`язання за кредитним договором від 08 червня 2006 року № ППК.UMC.00/176898/12-2005, укладеним з [PERSON] 24 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Баталіним С. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого напису № 71144, виданого 11 червня 2021 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Форвард Фінансів» заборгованості в розмірі 7 425,96 грн з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису. Крім того, в межах вказаного виконавчого напису приватним виконавцем 02 грудня 2021 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а 17 липня 2023 року - постанову про арешт коштів боржника. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі-Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти до наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилалася на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки заборгованість не є безспірною, наданий відповідачем кредитний договір не посвідчений нотаріально, не надано первинні бухгалтерські документи, які підтверджують безспірність вимог. Як вбачається з матеріалів справи на підставі виконавчого напису від 11 червня 2021 року № 71144 з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Форвард Фінансів» заборгованість за кредитним договором від 08 червня 2006 року № ППК.UMC.00/176898/12-2005 в сумі 7 425,96, яка утворилася за період з 08 червня 2006 року по 07 червня 2021 року та складається з заборгованості за тілом кредиту - 1 000 грн, простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом - 175,96 грн, строкової заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом - 5 600 грн , а також 650 грн - плати за вчинення виконавчого напису. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 750/1627/18. Отже, відповідач не надав доказів того, що звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, подав документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому відповідачем нотаріусу кредитному договору суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості має кредитор при зверненні до нотаріуса. Крім того, у матеріалах справи, що розглядається відсутні докази того, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Таким чином, серед документів наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц). Також, у матеріалах справи, що розглядається відсутні докази надсилання вимоги від стягувача про виконання умов кредитного договору від 08 червня 2006 року № ППК.UMC.00/176898/12-2005 та повідомлення про відступлення прав вимоги позивачу, що є порушенням підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, позивач, не будучи повідомленою про намір вчинення виконавчого напису, була позбавлена можливості заперечувати проти вимог відповідача та надати докази неправомірності та безпідставності таких вимог про стягнення коштів. Отже, нотаріус не перевірив наявність права вимоги у стягувача, та не встановив, чи підтверджують надані відповідачем документи безспірність боргу. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності законних підстав, передбачених для видачі виконавчого напису не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 1 610,40 грн, підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved