Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 919 600 грн, завданої смертю сина внаслідок джерела підвищеної небезпеки. Мотивує позов тим, що [INFO] о 10:15 год. на 572 км. автодороги «Київ-Чоп», поблизу села Бродки Стрийського району Львівської області відбулася ДТП з участю автобуса марки «Vanhool», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та велосипеда «Тгек» під керуванням [PERSON] . В результаті вказаної ДТП велосипедист [PERSON] від отриманих травм помер на місці пригоди. За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції в місті Києві матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N°12023140000000306. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №111 від 03.03.2023 причиною смерті [PERSON] є травматична ампутація голови на рівні між першим і другим хребцями шийного відділу хребта з розривом спинного мозку. Судово-медичних даних для визначення розташування тіла потерпілого відносно травмуючої сили в первинний момент контактування немає. В крові від труп спиртів не виявлено. 29.06.2023 слідчим ВРЗ у сфері транспорту СУ ГУНП у Львівській області винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 20.08.2024 скасовано постанову слідчого. На даний час триває досудове розслідування. Вказані вище факти підтверджуються витягом з ЄРДР, протоколом огляду місця події протоколом допиту водія, свідків, потерпілого, протоколами слідчих експериментів, висновками експертів та свідоцтвом про смерть потерпілого. В результаті вказаного ДТП, внаслідок якого загинув син позивача [PERSON] , позивачу завдано значної моральної шкоди, у зв`язку з чим виникло право на відшкодування за рахунок відповідача. Враховуючи те, що страхове відшкодування в розмірі 80400 грн відшкодовано СК ТАС за водія автобуса марки «Vanhool», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , який в свою чергу на момент ДТП був в трудових відносинах із відповідачем, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 919 600 грн. Вказаний розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що позивач втратив сина, близьку людину, який був його радістю та натхненням. Його загибель спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивач був близьким зі своїм сином, оскільки постійно проживали разом та постійно спілкувались. Втрата сина тягне за собою необхідність докладати додаткових зусиль. Позивач зазнав сильних душевних страждань, відчуває пригніченість, депресію, до цих пір не може змиритись зі смертю сина у ДТП, душевні страждання будуть тривати і надалі. Після смерті сина позивач не може повноцінно жити, зруйновано його нормальний життєвий устрій. Після смерті сина позивач в майбутньому позбавлений будь-якої підтримки і допомоги. З огляду на це, просить оцінену моральну шкоду в 1 000 000 грн за мінусом відшкодованої страховиком шкоди (80400 грн) стягнути з відповідача. Ухвалою від 30.09.2024 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, витребувано докази, зобов`язано відповідача та третю особу надати відповіді на запитання позивача в порядку, визначеному ст.93 ЦПК України. Від представника відповідача [PERSON] надійшла на адресу суду 04.11.2024 заява з відповідями на поставлені позивачем запитання, надано копії документів. Від третьої особи [PERSON] надійшла на адресу суду 06.11.2024 заява з відповідями на поставлені позивачем запитання. Від представника відповідача [PERSON] , який є директором Приватного підприємства "Прикарпатський експрес", надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову. Вважає вимоги позивача безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, покликаючись на те, що відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України право потерпілого чи іншої особи, яка має право на отримання відшкодування, може бути здійснено шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди за наявності підстав, передбачених статтею 1194 ЦК України. Вказує на те, що у позовній заяві зазначено, що 19.08.2024 представник позивача звернувся до страхової компанії в порядку, визначеному Законом, із заявою про виплату страхового відшкодування. Зокрема, у заяві була вимога про сплату страховиком моральної шкоди в розмірі 84000 (вісімдесят чотири тисячі) гривень. Станом на час складання позовної заяви, тобто 24.09.2024, страховик не виплатив належне позивачу страхове відшкодування. Проте, незважаючи на твердження позивача щодо невиплати страховою компанією моральної шкоди в розмірі 80400 гривень на день подання позову позивач не пред`явив вимог у позові до страхової компанії. Водночас позивач зазначає про відповідальність страхової компанії у розмірі 80400 гривень, а тому підстав для стягнення відповідача в користь позивача моральної шкоди відсутні. Не заперечує те, що позивачу [PERSON] смертю його сина заподіяно моральну шкоду. Водночас вважає, що моральна шкода в розмірі 919 600 гривень є необгрунтованою, значно завищеною, такою, що не відповідає ступеню фізичних та душевних страждань позивача. Крім цього, вина завдавача шкоди - водія транспортного засобу [PERSON] не доведена у встановленому законом порядку. Смерть велосипедиста [PERSON] настала внаслідок порушення ним ряду вимог Правил дорожнього руху. При цьому, потерпілим була допущена груба необережність, яка сприяла виникненню шкоди. Просить в позові відмовити. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про залучення третьої особи АТ «СГ «ТАС» на стороні відповідача. Протокольною ухвалою суду від 29.11.2024 відмовлено в залученні третьої особи АТ «СГ «ТАС» на стороні відповідача. Ухвалою суду від 29.11.2024 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач у вступному слові позов підтримав, вказав, що після смерті першої дружини, він виховував загиблого сина самостійно. Син закінчив вищий учбовий заклад, підробляв. Позивач вказав, що перебував на службі в збройних силах і дізнався про загибель сина, приїхав на похорон. У його теперішньої дружини через цю трагедію погіршився стан здоров`я. На даний час його психічний та фізичний стан є незадовільним, рідний брат загиблого також страждає. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Лабик Р.Р. у вступному слові підтримав позовні вимоги, просить задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що водій автобуса, який перебував у трудових відносинах з відповідачем, мав врахувати погодні умови, дотримуватись безпечної дистанції, оскільки керував великогабаритним ТЗ, який є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідач не пропонував позивачу жодної допомоги, керівництво не висловило співчуття. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Любчик С.Р. у судовому засіданні у вступному слові позовні вимоги заперечив. Вважає, що загиблий, який керував велосипедом порушив ряд вимог ПДР, а саме перетинав смугу з права на ліво, а водій автобуса, який має вагу близько 20 тон, не мав технічної можливості швидко загальмувати, що вбачається із висновку експерта. Оскільки вина водія автобуса [PERSON] не встановлена, тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи належно повідомлялась. Письмових пояснень не подавала. Заслухавши вступні слова позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. З`ясовано, що [INFO] о 10:15 год. на 572 км. автодороги «Київ-Чоп», поблизу села Бродки Стрийського району Львівської області відбулася ДТП з участю автобуса марки «Vanhool», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та велосипеда «Тгек» під керуванням [PERSON] . В результаті вказаної ДТП велосипедист [PERSON] від отриманих травм помер на місці пригоди. За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції в місті Києві матері про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N°12023140000000306. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №111 від 03.03.2023 причиною смерті [PERSON] є травматична ампутація голови на рівні між першим і другим хребцями шийного відділу хребта з розривом спинного мозку. Судово-медичних даних для визначення розташування тіла потерпілого відносно травмуючої сили в первинний момент контактування немає. В крові від труп спиртів не виявлено. 29.06.2023 слідчим ВРЗ у сфері транспорту СУ ГУНП у Львівській області винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Зі змісту цієї постанови вбачається, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок необережних дій велосипедиста [PERSON] , який не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, раптово змінив свій напрямок руху ліворуч, внаслідок чого відбувся удар з автобусом, який рухався в правій смузі проїзної частини дороги, внаслідок чого велосипедист загинув на місці. Вказану постанову про закриття скасовано ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 20.08.2024. На даний час триває досудове розслідування. Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб , а згідно частини 2 цієї ж норми шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 2 статті 1187 та частиною 2 статті 1168 Цивільного кодексу України, особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, угода підряду, оренди і т. п.) володіє транспортним засобом чи механізмом, який створює підвищену небезпеку при зберіганні, використанні або утриманні, незалежно від вини такої особи, відшкодовує моральні збитки через смерть фізичної особи її найближчим родичам - чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також тим, хто проживав з нею однією родиною. З`ясовано, що водій автобуса марки «Vanhool», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] на момент ДТП був в трудових відносинах із відповідачем. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відсутність складу злочину, наприклад, закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. На переконання суду, заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок загибелі його сина підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки представник відповідача у судовому засіданні не довів про те, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Щодо непоборної сили - це надзвичайна та невідворотна зовнішня подія, що позбавляє можливості за даних обставин запобігти негативним наслідкам її прояву. Непоборна сила є об`єктивним явищем, тобто подією яка не залежить від волі, свідомості та бажання людини. При цьому, ця подія має стосовно діяльності суб`єкта зовнішній характер втручання. Невідворотність дії непоборної сили або шкоди, що заподіюється нею, тісно пов`язана з її надзвичайним характером. Саме надзвичайний характер події не дає можливості особі запобігти та відвернути настання негативних наслідків. Непоборною силою є подія, яка об`єктивно є невідворотною. Запобігти її прояву не здатна жодна особа з урахуванням її фізичних, економічних, технічних та інших можливостей. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц; від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13ц; від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17. Будь яких інших належних і допустимих доказів на підтвердження умислу потерпілого на настання його смерті чи непереборної сили, що спричинила її, що звільняло б відповідача від відповідальності за заподіяння моральної шкоди, відповідач суду не надав. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автобусом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та у постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, в п. 9 вказаної вище постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд погоджується з доводами позивача, що йому заподіяно моральну шкоду внаслідок смерті сина. Приймаючи рішення про стягнення моральної шкоди суд враховує те, що позивач втратив сина - близьку людину. Його загибель спричинила сильні душевні страждання, які будуть тривалими. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, ураховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, який втратив сина, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання; і відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивача неможливо. Разом з тим, розмір відшкодування слід зменшити до 20 розмірів мінімальної заробітної плати (8000 х 20), що становить 160 000 грн, і такий розмір не є завищеним чи надмірним для відповідача. Доводи представника відповідача про відсутність вини водія у спричиненні загибелі сина позивача суд не приймає та вважає, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження, постанова яка на час розгляду даної справи скасовано, не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом. Враховуючи наведене, суд зменшує позовні вимоги з 919 600 грн до 160 000 грн, виходячи з міркувань розумності, попри те, що жодна із сум не компенсує душевні страждання батька у зв`язку із втратою сина, і таке становище є невідновним, все ж є справедливим відшкодуванням у даному випадку, а також суд враховує те, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить лише оціночний компенсаційних характер завданим фізичним та психологічним стражданням. Ухвалюючи рішення, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати в розмірі 3028 грн. На підставі ст. 23, 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України,

Outcome: partial