Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник позивача [PERSON] , звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 13 січня 2020 року справа №590/630/19, яке набрало законної сили 13 лютого 2020 року відповідачку [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав щодо її дитини: [PERSON] , [INFO] . Реєстрація народження (підстава запису відомостей про батька) проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (далі - СК України).\~ Розпорядженням голови Ямпільської РДА від 17 березня 2020 №80-ОД «Про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» дитині надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням голови Білопільської РДА від 28 вересня 2020 року №177-ОД «Про поповнення дитячого будинку сімейного типу [PERSON] , передачу на виховання і спільне проживання [PERSON] » з 29 вересня 2020 року [PERSON] , [INFO] влаштовано на виховання і спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу сім`ї (далі - ДБСТ) Герасимчуків. Розпорядженням голови Берегівської районної державної адміністрації (районної військової адміністрації Закарпатської області) від 17жовтня 2024 року №139 «Про створення дитячого будинку сімейного типу на базі прийомної сім`ї і влаштування на виховання та спільне проживання дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено місце проживання [PERSON] [INFO] у ДБСТ сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дитина зареєстрована та проживає за вказаною вище адресою дитячого будинку сімейного типу. Позивач також зазначає, що відповідач не сплачує у добровільному порядку аліменти на утримання дитини і за час перебування дитини в ДБСТ її мама ні разу не навідувала її, не цікавиться її життям та здоров`ям, не бере участі у матеріальному утриманні дитини (лікування, додаткові навчальні заняття, тощо). Оскільки дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, а її мати, (відповідач по справі), не виконує цей обов`язок, позивач (мама-вихователь) [PERSON] звернулася до суду із позовною вимогою про стягнення аліментів з матері дитини. Відповідно до ч. 2 - 6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 17.12.2024 року суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачам направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами за відомою адресою проживання відповідачів. Правом подання заперечення проти позову та розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження скористалися, такі заперечення не подали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 13 січня 2020 року справа №590/630/19, яке набрало законної сили 13 лютого 2020 року відповідачку [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав щодо її дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с.10-15). Реєстрація народження (підстава запису відомостей про батька) проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України. Завірена копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька від 29 серпня 2020 року №00027591445 (а.с.16). Розпорядженням голови Ямпільської РДА від 17 березня 2020 № 80-ОД «Про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» дитині надано статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с.17). Розпорядженням голови Білопільської РДА від 28 вересня 2020 року №177-ОД «Про поповнення дитячого будинку сімейного типу [PERSON] , передачу на виховання і спільне проживання [PERSON] » з 29 вересня 2020 року [PERSON] , [INFO] влаштовано на виховання і спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу сім`ї (далі - ДБСТ) Герасимчуків (а.с.8). Розпорядженням голови Берегівської районної державної адміністрації (районної військової адміністрації Закарпатської області) від 17 жовтня 2024 року №139 «Про створення дитячого будинку сімейного типу на базі прийомної сім`ї і влаштування на виховання та спільне проживання дітей, позбавлених батьківського піклування» визначено місце проживання [PERSON] [INFO] у ДБСТ сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Дитина зареєстрована та проживає за вказаною вище адресою дитячого будинку сімейного типу. Із вище зазначених доказів встановлено, що відповідач не сплачує у добровільному порядку аліменти на утримання дитини і за час перебування дитини в ДБСТ її мама ні разу не навідувала її, не цікавиться її життям та здоров`ям, не бере участі у матеріальному утриманні дитини (лікування, додаткові навчальні заняття, тощо)(а.с.5-19). Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 141 СК України передбачає, що\~ мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст.182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін. Проаналізувавши надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, позицію позивача та відповідача яка жодним чином не заперечила позовну вимогу, враховуючи в першу чергу якнайкраще забезпечення інтересів дитини та те, що дитина відповідача проживає разом із позивачем (мамою-вихователем) [PERSON] і остання апріорі несе витрати на утримання дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 3196 гривень, щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Судові витрат від оплати яких позивач звільнена, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141\~ ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved