Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

[PERSON] (далі також [PERSON] , позивач) звернулася до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про позбавлення батьківських прав. Просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 20 червня 2009 року проживала разом з відповідачем по справі у зареєстрованому шлюбі. [INFO] від шлюбу народився син - [PERSON] . Життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з чим 26.05.2011 рішенням Дніпровського районного суду шлюб було розірвано. Після припинення спільного проживання, неповнолітній син [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває повністю на її утриманні. За рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 28.03.2011 з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина. Аліменти відповідач не сплачує, у зв`язку з чим станом на 01.07.2024 року його заборгованість по аліментам складає 299202 грн 05 коп. Відповідач самоусунувся від виховання дитини, не спілкується з ним, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться його навчанням, підготовкою до самостійного життя. [PERSON] дав свою нотаріально посвідчену згоду та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не заперечує проти позбавлення батьківських прав, тому позивач звернулася до суду з даним позовом та просить суд його задовольнити. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 07 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання на 28.11.2024, запропоновано Службі у справах дітей Кам`янської міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 28.11.2024 підготовче засідання відкладено на 16.12.2024 за заявою позивача про перенесення слухання справи у зв'язку із не надходженням до суду висновку Служби у справах дітей про доцільність чи не доцільність позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 16.12.2024 підготовче засідання відкладено на 15.01.2025 за заявою позивача про перенесення слухання справи у зв'язку із не надходженням до суду висновку Служби у справах дітей про доцільність чи не доцільність позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 15 січня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 27 січня 2025 року. 27.01.2025 у судовому засіданні за клопотанням позивача оголошено перерву до 12 лютого 2025 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та вказала, що колишній чоловік, батько її сина [PERSON] не бере жодної участі у вихованні сина та не цікавиться його життям. Аліменти не сплачує та має заборгованість. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Жежель С.С. в суде засідання не з`явилися, однак представник відповідача на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та клопотання про розгляд справи без присутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зазначає наступне. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі з 20 червня 2009 року, який було зареєстровано Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 185. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.07.2017 Заводським районним у місті Кам`янське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1057 (а.с 13). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 травня 2011 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. За рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 28.03.2011 з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області 28 грудня 2011 року, прізвище позивача змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис 28. Згідно витягу з реєстру територіальної громади неповнолітній [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає разом з позивачем в будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачу на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 28 березня 2024 року, засвідченим приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцевим В.О., запис в реєстрі № 432 (а.с.15, 22-23). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який здійснено Дніпровським ВДВС у м. Кам`янське Камянського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) сукупний розмір заборгованості, боржник: [PERSON] станом на 01.07.2024 становить 299202 грн 05 коп. (а.с.17). Згідно Довідки Комунального закладу «Ліцей № 1» Кам`янської міської ради вих. № 275 від 30.05.2024, яка видана [PERSON] , матері [PERSON] [INFO] , учня 8-Б класу, батько [PERSON] контакту зі школою не підтримує, успішністю сина не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. На виклики до школи приходить тільки мати. Відповідно до характеристики, наданої директором та класним керівником Комунального закладу «Ліцей № 1» Кам`янської міської ради, де навчається [PERSON] [INFO] , мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, бере активну участь у житті класу. Батько вихованням сина не займається. 18 вересня 2024 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кудрявцев В.О. було засвідчено справжність підпису у заяві [PERSON] , [INFO] , згідно якої останній підтверджує, що з народження сина [PERSON] не приймає участь у його вихованні, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та з дитиною вони є зовсім чужі люди. Йому не цікаве життя сина, чим він займається та що йому до вподоби. Йому відомо, що мати дитини [PERSON] планує позбавити його батьківських прав у відношенні сина [PERSON] [INFO] та він не проти, та не заперечує проти позбавлення батьківських прав. Згідно висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області вих.№8-вих-20/34 від 14.01.2025 щодо доцільності позбавлення батьківських прав, гр. [PERSON] двічі був запрошений на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але так і не з`явився, про причини неявки не повідомив. Зокрема на засіданні, у присутності матері, була заслухана думка неповнолітнього [PERSON] [INFO] , який повідомив, що не пам`ятає коли останній раз бачив свого батька. Відповідно до вказаного висновку є доцільним позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] .. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків та захисту прав та інтересів дитини. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Законодавцем передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 за №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У п.п. 16, 18 вищезазначеної постанови роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 11 серпня 2021 року у справі № 621/492/20 та від 12 травня 2021 року у справі № 689/551/20-ц. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому випадку, в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5, 6 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17). В межах розгляду даної справи про позбавлення відповідача батьківських прав, суд погоджується з висновком виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області вих.№8-вих-20/34 від 14.01.2025 щодо доцільності позбавлення батьківських прав, відповідача [PERSON] , оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ним батьківських обов`язків, наявність заборгованості по сплаті аліментів, відсутність прояву інтересу до здоров`я, виховання дитини, його долі, що свідчить про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. Також суд приймає до уваги заяву батька - відповідача про згоду на позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина, що також свідчить про не бажання останнього брати участь у вихованні дитини та прикласти свої зусилля і змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. Для суду вагомою також є позиція дитини відповідача, зокрема [PERSON] , який під час бесіди з представником органу опіки та піклування повідомив, що не пам`ятає коли бачив батька останній раз. Також у судовому засіданні, в присутності матері повідомив, що батько з ним не спілкується, жодної участі у його житті не приймає, щодо його долі не цікавиться та не заперечує щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд встановив, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо свого неповнолітнього сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не займається його вихованням, не цікавиться його станом здоров`я, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, морально та матеріально не утримує, що свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків. На підставі викладеного,

Outcome: approved