Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Виконавчий комітет Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області в особі служби у справах дітей в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , знаходяться на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради, як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Його мати [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] є одинокою матір`ю по відношенню до сина [PERSON] , про що свідчить повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження. Неповнолітній [PERSON] проживає у [PERSON] та [PERSON] , які є його родичами. Хлопець повністю перебуває на їх утриманні, так як його мати [PERSON] , свідомо залишила сина на вищевказаних громадян. Відповідачка вихованням сина не займається, матеріальної допомоги на утримання не надає, участі у навчанні та вихованні не бере. Спеціалісти служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області неодноразово намагалися поговорити з [PERSON] про наслідки неналежного виконання нею батьківських обов`язків по відношенню до дитини, проте все це не дало позитивного результату. Згідно копії постанов Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.11.2023 та 22.04.2024 [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей. Служба у справах дітей не бачить вагомих причин, що унеможливлюють виконання відповідачкою батьківських обов`язків. Мати дитинипродовжує свідомо ухилятися від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, не цікавиться подальшою долею своєї дитини, нехтує нею, не бажає спілкуватися з соціальними службами. Відсутність юридично підтвердженого статусу у дитини породжує невизначеність у його правах, він позбавлений можливості мати законного представника, який би захищав інтереси дитини, одержував відповідні пільги та допомоги, передбачені державою, проводив би йому належне лікування. Це суттєво порушує права і законні інтереси хлопчика. На підставі вищевикладеного позивач прохає суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала. Третя особа, [PERSON] , заявлені вимоги підтримав. Відповідачка у судове засідання не з`явилася повторно, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, повідомлялася про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, клопотання від відповідачки про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] (до шлюбу [PERSON] , потім [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.6). Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.7-8). На даний час неповнолітній [PERSON] проживає у [PERSON] та [PERSON] , які є його родичами за адресою [ADDRESS] . Останні піклуються про нього, виховують та утримують. Мати дитини з ним не проживає, життям сина не цікавиться, участі у вихованні та утриманні не бере, що вбачається з акту голови вуличного комітету від 01.10.2024 про склад сім`ї та характеристики голови вуличного комітету від 11.11.2024 (а.с.13,21) Згідно характеристики та акту участі матері у вихованні дитини наданих Лубенською спеціалізованою школою від 14.11.2024 [PERSON] протягом останніх шести місяців дуже рідко виходить на телефонний зв`язок, не спілкується з дитиною та зовсім не бере участі у вихованні сина (а.с.12,14) Згідно інформації наданої управлінням соціального захисту виконавчого комітету Лубенської міської ради від 13.11.2024 №02-15/4984 [PERSON] перебуває на обліку в управлінні як отримувач допомоги одиноким матерям, виплату отримувала з 01.08.2023 по 31.01.2024. Державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям отримувала з 01.08.2023 по 31.01.2024. Також отримувала державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства на сина [PERSON] з 22.04.2015 по 30.11.2024 (а.с.20) Згідно наказу №78/24 від 06.11.2024 служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області неповнолітній [PERSON] взятий на облік, як дитина яка перебуває у складних життєвих обставинах по причині ухилення його матері [PERSON] від виконання батьківських обов`язків (а.с.18). Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в пунктах 15, 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 13 березня 2019 року №631/2406/15-ц. Дослідивши надані докази, з урахуванням обставин у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, що відповідатиме найкращим інтересам дитини. Так, мати хлопчика [PERSON] не проживає з сином [PERSON] , не спілкується з ним, не цікавиться його розвитком та здоров`ям, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не з`явилася до суду для розгляду питання про позбавлення її батьківських прав. В силу вимог закону відповідачка наділена правами щодо дитини, якими вона не бажає користуватися, які в свою чергу створюють штучні перешкоди хлопчину у вирішенні нагальних питань його розвитку. Крім того, заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.12.2024 у справі №539/4542/24 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно іншого сина [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.150 ч.2 та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності , встановленої законом (ч.4 ст. 155 СК України). Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний та сімейний стан сторін, надані по справі докази, а також положення ч.5 ст.183 СК України, яка передбачає стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved