Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

30.04.2024 ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] , у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог від 21.06.2024, просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 31.03.2024 у розмірі 53 489,34 грн. та 3028,00 грн. витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» надає відповідачу послуги з постачання гарячої води. Відповідач [PERSON] кошти за отримані послуги не сплачує, що є порушенням Закону України «Про теплопостачання» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 №830 (в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 №1022). Зазначає, що житловий будинок [ADDRESS] обладнано загальнобудинковим приладом обліку гарячої води. Відповідно, обсяг спожитої гарячої води у будівлі визначається за показами будинкового лічильника. Цей обсяг розподіляється між споживачами. Порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі послуг визначено статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Мінрегіону України від 28.12.2018 № 315. Згідно обліку ЛМКП «Львівтеплоенерго», квартира [ADDRESS] не обладнана квартирним приладом обліку гарячої води. Враховуючи викладене, різниця між обсягом гарячої води, спожитим за показами загальнобудинкового приладу обліку і обсягом води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку гарячої води розподілялася на мешканців квартир, в яких були відсутні квартирні прилади обліку гарячого водопостачання. Вказаний принцип розподілу поширювався і на квартиру [ADDRESS] , яка згідно обліку ЛМКП «Львівтеплоенерго», не була обладнана квартирним приладом обліку гарячої води. Увесь обсяг води, який надійшов до будинку, обліковано показами комерційного (загальнобудинкового) вузла обліку та підлягає до сплати. На це безпосередньо вказують покази надані із усіх наявних вузлів розподільчого обліку та покази комерційного (загальнобудинкового) лічильника, згідно яких вбачається, відсутність отриманих від кв. [ADDRESS] показів, внаслідок відсутності лічильника. Шляхом віднімання показів розподільчих приладів обліку від показів комерційного (загальнобудинкового) приладу обліку визначається різниця спожитої гарячої води, вимірювана в куб.м. Вона в свою чергу розподіляється між квартирами, у яких відсутні розподільчі облікові прилади спожитої гарячої води. До прикладу за вересень 2022р. обсяг спожитої гарячої води згідно будинкового (комерційного) лічильника будинку [ADDRESS] склав 615,00куб.м, в свою чергу сумарні покази усіх розподільчих приладів обліку склали в об`ємі 391,73334куб.м, відповідно утворена різниця в розмірі 223,26666куб.м була розподілена між квартирами з відсутніми приладами обліку спожитої гарячої води. Квартира [ADDRESS] приладом обліку гарячої води не була обладнана до березня 2023р. З березня 2023р. нарахування цієї послуги відповідачці проводиться згідно показань встановленого приладу обліку. Відповідачці для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати. Відповідачка оплату послуг проводить епізодично і не в повній мірі, у зв`язку з чим за особовим рахунком № [NUMBER] у неї виникла заборгованість: за період з 01.07.2022 по 31.03.2024 за послуги з постачання гарячої води в сумі 53 489,34 грн. У зв`язку із вищенаведеним позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 06.05.2024р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 07.06.2024р. відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зіслалась на те, що жодних доказів на підтвердження обсягу наданих послуг гарячого водопостачання позивачем не надано. Заявлена сума заборгованості за послуги гарячого водопостачання розмірі 53 489,34 грн. не відповідає критерію співмірності і розумності. 30 травня 2023 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з неї заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 2 739,84 грн. за період з 01.12.2022 по 31.03.2023, постачання гарячої води у розмірі 53 929,24 грн. за період з 01.09.2022 по 31.03.2023. Однак судом було відмовлено у видачі судового наказу у зв`язку з безпідставністю заяви. При цьому суд зіслався на п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23.12.2011 року, відповідно до якого якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги (п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги. Враховуючи викладене, вважає, що доводи позивача є необґрунтованими, надуманим та такими, що не відповідають дійсності, а навпаки вводять суд в оману, не підкріплені належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами. 21.06.2024 відповідач ЛМКП «Львівтеплоенерго» подало відповідь на відзив, де вказав, що згідно з п.1,5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1, 4 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Факт відсутності договору про надання житлово- комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Договори є розміщені на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. Просить позов задовольнити. 21.06.2024 позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» подало заяву про зміну позовних вимог, в якій зазначило, що відповідач здійснила оплату заборгованості за послугу з постачання теплової енергії у розмірі 1 354,88грн. за період з 01.11.2023 по 31.03.2024р. Відтак, у зв`язку з цим, просить позовні вимоги змінити, згідно яких стягнути з [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 53 489,34грн. за період з 01.07.2022р. по 31.03.2024, а також судовий збір. У судовому засіданні представник позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Трофимчук позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов. Надала сулу письмові пояснення, у яких провела свій розрахунок спірних нарахувань за гаряче водопостачання за період липня 2022-лютого 2023 років відповідно до встановлених норм споживання гарячої води. Просить врахувати цей розрахунок при ухваленні рішення у справі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відносини у сфері житлово-комунальних послуг врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005р. № 630 та рішеннями органів місцевого самоврядування. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання», Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Законом «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. 9 листопада 2017 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189, за яким виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію, у даному випадку ЛМКП «Львівтеплоенерго». Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього ж Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі. Відповідно до пункту 8 правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005р. № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п.1 ч.2 ст.7 та п.2 ч.2 ст.8 Закону України «Про житло-комунальні послуги» від 09.11.2017р. обов`язком споживача є укладання договору про надання житлово- комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а обов`язком виконавця є готування та укладання із споживачем договору про надання комунальних послуг з визначенням відповідності за дотриманням умов їх виконання згідно з типовим договором. Проте, не підписання споживачем такого договору не звільняє його від обов`язку оплати фактично наданих послуг. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05 червня 2023 відмовлено Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Роз`яснено заявнику, що відповідно до ч. 1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Роз`яснено заявнику, що відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Згідно довідки №2 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації, виданої ЛМКП «Львівтеплоенерго», [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , якій для здійснення оплати за надані послуги з централізованого постачання гарячої води був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Як встановлено судом квартира за вказаною адресою не була обладнана квартирним приладом обліку гарячої води. Такий був встановлений лише в березні 2023 року. Відповідно до пункту 3, підпункту 4 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно. Таким чином, різниця між обсягом гарячої води, спожитим за показами загальнобудинкового приладу обліку і обсягом води, спожитим згідно показів квартирних приладів обліку гарячої води розподілялася позивачем на мешканців квартир, в яких були відсутні квартирні прилади обліку гарячого водопостачання. Згідно поданого розрахунку заборгованості за послуги постачання гарячої води за 07.2022 та 03.2024рр. вбачається, що за період відсутності квартирного лічильника позивач вказував кількісні показники спожитої відповідачкою гарячої води помісячно в розмірі 14,3куб.м, 11,16куб.м, 72,11куб.м, 88,17куб.м, 44,75куб.м, 177,51куб.м, 142,22куб.м. Такий обсяг води, нарахований помісячно на однокімнатну квартиру, у якій зареєстрована і фактично проживає одна особа, є явно непропорційним, необґрунтованим та виходить за межі розумного. Покладення на споживача, у якого відсутній прилад обліку гарячої води, обов`язку оплати усієї різниці між загальним обсягом спожитої у багатоквартирному житловому будинку гарячої води і обсягу води, спожитого споживачами у приміщеннях, оснащених індивідуальними приладами обліку, відповідно до вчасно поданих ними показників лічильників, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, визначеним у ст.3 ЦК України, якими є справедливість, добросовісність, розумність. Саме виходячи з цих засад, суд вважає необхідним вирішити спір. З метою дотримання балансу законних прав та інтересів кожної зі сторін, суд вважає за необхідне при вирішенні спору керуватися визначеними у встановленому законом порядку нормами споживання послуг. Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», норми споживання комунальних послуг (далі - норми споживання) - кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством Таким чином, норми споживання використовуються для здійснення нарахувань за спожиті житлово-комунальні послуги, в тому числі і за послуги гарячого водопостачання при відсутності лічильників води (квартирних і будинкових). Пунктом 6 Методики визначення нормативів питного водопостачання населення Затвердженої наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 27.09.2005 №148, визначено розрахунок нормативів питного водопостачання населення для даного населеного пункту. Згідно з чинним законодавством, раз на три роки органи місцевого самоврядування мають перераховувати та перезатверджувати норми холодного та гарячого водопостачання для мешканців, які не мають лічильника. Якщо споживачі не мають квартирного приладу обліку води, нарахування за послуги водопостачання та водовідведення відбувається відповідно до затверджених норм. Нарахування відбувається за нормами, які коливаються від 150 до 380 літрів на добу, залежно від степеню благоустрою помешкання. Зокрема добова норма для споживачів, які мають централізоване гаряче водопостачання, централізоване холодне водопостачання та повноцінну ванну складає 380 л. Це 200 л холодної та 180 л - гарячої води (Рішення Львівської міської ради від 13.12.2019 №1147 «Про затвердження нормативів питного водопостачання та норм питомого водоспоживання населенням з системи комунального водопроводу ЛМКП «Львівводоканал». Враховуючи вище зазначене, місячна норма споживання гарячої води буде складати 180 л*30 діб= 5,4 м3 води. Згідно наданого ЛМКП «Львівтеплоенерго» розрахунку заборгованості за споживання гарячої води спірним є питання нарахування спожитої гарячої води за липень - грудень 2022 року та січень - лютий 2023 року. Виходячи з вказаної середньомісячної норми споживання гарячої води, поданий відповідачкою розрахунок споживання та нарахувань за липень - грудень 2022 року та січень - лютий 2023 року, за яким загальна сума нарахування за цей період становить 4635,12грн., суд вважає обгрунтованим та покладає його в основу при розрахунку заборгованості за весь спірний період, яким є 01.07.2022 року по 31.03.2024 року. Отже, при визначенні суми заборгованості відповідачки суд за гаряче водопостачання в період липень 2022 року - лютий 2023 року приймає за основу наданий відповідачкою розрахунок на суму 4635,12грн. (згідно середньомісячної норми споживання), а за період березень 2023року- березень 2024 року зроблений позивачем розрахунок на суму 1200,78грн. Загальна сума нарахування за цей період становитиме 5835,90грн. Відповідачем частково проведено оплати на загальну суму 4303,57грн. Отже, сума існуючої заборгованості, що підлягає стягненню, складає 1532,33грн. Цю суму заборгованості слід стягнути з відповідачки в примусовому порядку. У відповідності зі ст.141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути в користь позивача і 3028,00 грн сплаченого судового збору за подання даного позову, оскільки це встановлений законом мінімум при зверненні в суд юридичних осіб.

Outcome: partial