Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників справи. 18.06.2024 [PERSON] звернувся до Теплицького районного суду Вінницької області із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року включно. У заяві зазначено заінтересовану особу: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що [INFO] народився в селі Кивачівка Теплицького району Вінницької області, де проживав разом з батьками, сестрою та братом. З 1979 року заявник навчався у Кивачівській середній школі та отримав свідоцтво про неповну середню освіту. Після смерті батька [INFO] він змушений був працювати, змінив багато робіт в межах села Кивачівка, в якому жив. Паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року та паспорт громадянина України не отримував, так як постійно був зайнятий роботою. В 90-х роках у будинку заявника через пожежу згоріли всі документи. Факт постійного проживання на території України з часу народження заявника підтверджується доказами, які долучені до матеріалів справи й показаннями свідків та потрібне йому для оформлення належності до громадянства України. Тому останній просить встановити факт його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року включно. 18.07.2024 представник Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Наливайко Б.О. подав до суду відзив. У такому вказав, що заявник до територіальних органів ДМС не звертався, паспортом громадянина колишнього СРСР та громадянина України не документувався. Заява про встановлення факту проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року грунтується на припущеннях, відповідний факт не підтверджений жодним доказом, що не узгоджується з ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Отож УДМС у Вінницькій області просить суд відмовити у задоволенні такої заяви в повному обсязі, оскільки немає законних підстав для встановлення належності заявника до громадянства України та подальшого документування його паспортом громадянина України. Заявник [PERSON] та його представник адвокат Думанський В.О. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити їх з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник заінтересованої особи УДМС України у Вінницькій області Скляр О.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви [PERSON] з підстав, зазначених у відзиві на заяву. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Теплицького районного суду (головуючий - суддя Довгалюк Л.В.) від 02 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами окремого позовного провадження. Згідно розпорядження керівника апарату Теплицького районного суду Синчі Л.П. щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями № 7 від 25.10.2024 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2024 року, в провадження судді Бондарук О.П. надійшла вищевказана цивільна справа. Фактичні обставини справи встановлені судом. Згідно з копії повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьки: [PERSON] , [PERSON] , актовий запис №05 від 2 лютого 1972 року. Місце народження село Кивачівка (а.с. 9). Відповідно до довідки, виданої 15 листопада 2019 року № 94 директором Кивачівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] , навчався у Кивачівській середній школі з 1979 по 1987 рік (з 1 по 8 клас) і у 1987 році отримав свідоцтво про неповну середню освіту (серія [NUMBER] ) (а.с. 10). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області № 30 від 27.01.2020 року, громадянин [PERSON] , [INFO] , з дня народження і по теперішній час фактично проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації місця проживання (зворот а.с. 10). Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на адвокатський запит Думанського В.О. 18.06.2024 року повідомило, що в УДМС у Вінницькій області відсутня інформація про документування [PERSON] , [INFO] , паспортом громадянина СРСР 1974 року та паспортом громадянина України (зворот а.с. 34). Згідно даних погосподарської книги [PERSON] станом на 01.01.1992 року працював у колгоспі імені Щорса різноробочим, станом на 01.01.1993 року по найму, на 01.01.1995 року кочегар (а.с. 33). У своїй автобіографії від 25 листопада 2019 року, відомості про трудову діяльність [PERSON] починаються з 1992 року (зворот а.с. 9). Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник як на підтвердження обставин, що мають значення для справи, серед іншого, посилався й на показання свідків, які були допитані у судовому засіданні. Свідок [PERSON] суду показав, що являється рідним братом заявника. Останній народився, жив та працював у с. Кивачівка Теплицького району Вінницької області, нікуди не виїжджав. Станом на 24.08.1991 року [PERSON] листувався із ним і усі листи приходили з с. Кивачівки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що протягом 1989-1993 років він працював зі [PERSON] на цегляному заводі у с. Кивачівка. Станом на серпень 1991 року він із заявником працювали у колгоспі «Більшовик» с. Кивачівка. Свідок [PERSON] показала, що із заявником мають спільну матір. Станом на 24.08.1991 року [PERSON] проживав із матір`ю за адресою [ADDRESS] . Згодом цю вулицю перейменували на вул. Зарічну. Вона проживала разом з ним та матір`ю до 1996 року. Брат нікуди не виїжджав із с. Кивачівка, закінчив там школу, після чого постійно працював на різних роботах. З огляду на зазначене, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Норми права, які застосував суд, мотиви застосування. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 293 ЦПК України). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тож законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року №215 Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами Україниє: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України (ч. 2 ст. 3 згаданого Закону). Відповідно до пункту 7 Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону «Про громадянство України», особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції чинній на час звернення заявника до суду). У даному випадку одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, згідно з нормами Закону України «Про громадянство України» й Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою чи рішення суду. Такі висновки сформульовано в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 517/445/19 (провадження № 61-11240св22). Належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Висновки суду. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та другастатті 77 ЦПК України). Згідно з вимогами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Досліджуючи надані заявником докази на підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, судом не встановлено належного підтвердження тих обставин, на які посилається заявник у поданій до суду заяві. Заявник не\~документувався ні\~паспортом громадянина\~колишнього СРСР\~зразка 1974\~року,\~ні паспортом\~громадянина України,\~не подавав заяву про оформлення належності до громадянства України, про що свідчить відсутність відмови УДМС у Вінницькій області в оформленні та видачі [PERSON] паспорта громадянина України. Обставин, які дійсно перешкоджали йому отримати відповідні документи, заявником під час розгляду справи не доведено. Посилання заявника, що його трудова книжка та інші документи були втрачені внаслідок пожежі у будинку за його місцем проживання не підтверджені жодними доказами (звернення до компетентних органів, зокрема, правоохоронних, засобів масової інформації тощо). Отже, будь-яких належних, допустимих, достатніх доказів у розумінні вимог ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України як окремо, так і в їх сукупності про те, що заявник станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України суду не надано. Заразом навчання заявника у Кивачівській ЗОШ з 1979 по 1987 роки не може бути беззаперечним доказом його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Інші письмові докази (довідка виконавчого комітету Краснопільської сільської ради № 30 від 27.01.2020, витяг з погосподарської книги за 1991-1995 роки; актовий запис про народження № 05 від 28.02.1972) жодним чином не підтверджують факт проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року. На думку суду, свідки у судовому засіданні не підтвердили факт проживання заявника на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року. Також суд не бере до уваги показання свідків, оскільки предметом доказування у цій справі є обставини тридцятирічної давнини, достовірність й точність повідомлених в залі суду відомостей таких можна обґрунтовано поставити під сумнів. Так як заявником не надано належних й допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, суд доходить до висновку про необґрунтованість заяви [PERSON] та відсутність підстав для задоволення такої. Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed