Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональні новини» (далі - відповідач, «Регіональні новини»), в якому просить: - визнати інформацію, опубліковану Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕГІОНАЛЬНІ НОВИНИ» (код ЄДРПОУ - 37404558, адреса: 01133, Україна, 01133, місто Київ, вул. Євгена Коновальця, будинок 36-В, приміщення 5) на веб-сторінці: [INFO] такою, що не відповідає дійсності, та принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), а саме: «Нові схеми від [PERSON] у справі на 5 млрд грн У фокусі уваги - ситуація навколо зернового порту «Боріваж», вартість якого оцінюється приблизно у 5 млрд грн. Головний герой цієї історії - [PERSON], колишній заступник голови правління ПриватБанку. За наявною інформацією, [PERSON] причетний до складної схеми, метою якої є отримання контролю над цим стратегічно важливим об`єктом Зараз в Господарському суді Дніпропетровської області розглядається справа №904/1926/23 про банкрутство ТОВ «Боріваж» за заявою ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах». За наявною інформацією, [PERSON] має неформальний контроль над процедурою банкрутства, впливаючи на широке коло осіб: від менеджерів середньої ланки ПриватБанку до арбітражного керуючого [PERSON] та судді [PERSON], який розглядає справу. Мета [PERSON], як припускається, полягає в тому, щоб заволодіти зерновим портом «Боріваж» без здійснення виплат на користь ПриватБанку. У цій складній справі ПриватБанк виступає забезпеченим конкурсним кредитором. Основним кредитором у справі про банкрутство є ТОВ «Агрокомплект», корпоративні права якого, за наявною інформацією, були незаконно відчужені на користь [PERSON] на підставі завідомо підробленої довіреності від 15 січня 2019 року. Примітно, що посадова особа, яка нібито посвідчувала цю довіреність, померла ще в жовтні 2018 року. За цим фактом 31 травня 2024 року розпочалося досудове розслідування. ПриватБанк неодноразово намагався організувати аукціон з продажу права вимоги до ТОВ «Боріваж», але щоразу стикався з перешкодами. Затягування процесу призвело до появи нових учасників справи - у травні 2024 року ТОВ «Агрокомплект» продало права вимоги до боржника своїм правонаступникам. Кульмінацією стало визнання ТОВ «Боріваж» банкрутом 19 серпня 2024 року, що відкрило шлях для потенційних маніпуляцій з активами ТОВ «Агротермінал Логістик» Поточна ситуація несе в собі низку серйозних ризиків. Існує загроза зміни керівництва ТОВ «Агротермінал Логістик» на лояльних до [PERSON] осіб, що може призвести до створення штучної заборгованості або несприятливого відчуження майна. ПриватБанк може втратити забезпечення за кредитом на суму близько 5 млрд грн, а держава - контроль над стратегічно важливим портом «Боріваж», який є морським перевантажувально-складським комплексом зернових вантажів з причалом. Крім того, існує загроза судових рішень, які можуть заблокувати можливість ПриватБанку розпоряджатися своїм правом вимоги або зверненням стягнення на предмет застави. Незалежні експерти та учасники фінансового ринку впевненні, що кардинально змінити ситуацію навколо порту «Боріваж» може тільки ретельне розслідування цієї справи відповідними правоохоронними органами. Результати розслідування матимуть важливі наслідки не лише для конкретних учасників процесу, але й для фінансової стабільності ПриватБанку та інвестиційного клімату в країні загалом. Ретельне розслідування та справедливе вирішення цієї справи є критично важливим для збереження довіри до правової системи та захисту державних інтересів.»; - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕГІОНАЛЬНІ НОВИНИ» (код ЄДРПОУ - 37404558, адреса: 01133, Україна, 01133, місто Київ, вул. Євгена Коновальця, будинок 36-В, приміщення 5) у 5-денний строк після набрання судовим рішенням в цій справі законної сили спростувати поширену відносно [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) інформацію шляхом публікації на власному інтернет ресурсі наступного змісту: «Інформація оприлюднена за посиланням: [INFO] відносно [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) є недостовірною»; - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕГІОНАЛЬНІ НОВИНИ» (код ЄДРПОУ - 37404558, адреса: 01133, Україна, 01133, місто Київ, вул. Євгена Коновальця, будинок 36-В, приміщення 5) видалити поширену відносно [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) інформацію, яка була розміщена за посиланням: [INFO] - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕГІОНАЛЬНІ НОВИНИ» (код ЄДРПОУ - 37404558, адреса: 01133, Україна, 01133, місто Київ, вул. Євгена Коновальця, будинок 36-В, приміщення 5) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), шкоду завдану честі, гідності та діловій репутації внаслідок розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 1 000 000 грн.; - стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕГІОНАЛЬНІ НОВИНИ» (код ЄДРПОУ - 37404558, адреса: 01133, Україна, 01133, місто Київ, вул. Євгена Коновальця, будинок 36-В, приміщення 5) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) судовий збір. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 26.08.2024 йому стало відомо, що на веб-порталі regionews.ua, що належить ТОВ «РЕГІОНАЛЬНІ НОВИНИ», за посиланням [INFO], було опубліковано відносно нього недостовірну інформаційну статтю наступного змісту «Нові схеми від [PERSON] у справі на 5 млрд грн У фокусі уваги - ситуація навколо зернового порту «Боріваж», вартість якого оцінюється приблизно у 5 млрд грн. Головний герой цієї історії - [PERSON], колишній заступник голови правління ПриватБанку. За наявною інформацією, [PERSON] причетний до складної схеми, метою якої є отримання контролю над цим стратегічно важливим об`єктом Зараз в Господарському суді Дніпропетровської області розглядається справа №904/1926/23 про банкрутство ТОВ «Боріваж» за заявою ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах». За наявною інформацією, [PERSON] має неформальний контроль над процедурою банкрутства, впливаючи на широке коло осіб: від менеджерів середньої ланки ПриватБанку до арбітражного керуючого [PERSON] та судді [PERSON], який розглядає справу. Мета [PERSON], як припускається, полягає в тому, щоб заволодіти зерновим портом «Боріваж» без здійснення виплат на користь ПриватБанку. У цій складній справі ПриватБанк виступає забезпеченим конкурсним кредитором. Основним кредитором у справі про банкрутство є ТОВ «Агрокомплект», корпоративні права якого, за наявною інформацією, були незаконно відчужені на користь [PERSON] на підставі завідомо підробленої довіреності від 15 січня 2019 року. Примітно, що посадова особа, яка нібито посвідчувала цю довіреність, померла ще в жовтні 2018 року. За цим фактом 31 травня 2024 року розпочалося досудове розслідування. ПриватБанк неодноразово намагався організувати аукціон з продажу права вимоги до ТОВ «Боріваж», але щоразу стикався з перешкодами. Затягування процесу призвело до появи нових учасників справи - у травні 2024 року ТОВ «Агрокомплект» продало права вимоги до боржника своїм правонаступникам. Кульмінацією стало визнання ТОВ «Боріваж» банкрутом 19 серпня 2024 року, що відкрило шлях для потенційних маніпуляцій з активами ТОВ «Агротермінал Логістик» Поточна ситуація несе в собі низку серйозних ризиків. Існує загроза зміни керівництва ТОВ «Агротермінал Логістик» на лояльних до [PERSON] осіб, що може призвести до створення штучної заборгованості або несприятливого відчуження майна. ПриватБанк може втратити забезпечення за кредитом на суму близько 5 млрд грн, а держава - контроль над стратегічно важливим портом «Боріваж», який є морським перевантажувально-складським комплексом зернових вантажів з причалом. Крім того, існує загроза судових рішень, які можуть заблокувати можливість ПриватБанку розпоряджатися своїм правом вимоги або зверненням стягнення на предмет застави. Незалежні експерти та учасники фінансового ринку впевненні, що кардинально змінити ситуацію навколо порту «Боріваж» може тільки ретельне розслідування цієї справи відповідними правоохоронними органами. Результати розслідування матимуть важливі наслідки не лише для конкретних учасників процесу, але й для фінансової стабільності ПриватБанку та інвестиційного клімату в країні загалом. Ретельне розслідування та справедливе вирішення цієї справи є критично важливим для збереження довіри до правової системи та захисту державних інтересів.». Також, на сайті https://www.regionews.ua зазначено, що авторські права на матеріали, розміщені на сайті Інформаційного агентства «RegioNews», що доступний в мережі Інтернет за адресою: www.regionews.ua, належать ТОВ «РЕГІОНАЛЬНІ НОВИНИ». З огляду на це, позивач вважає, що належним відповідачем у справі є саме ТОВ «РЕГІОНАЛЬНІ НОВИНИ», що поширило вищевказану публікацію. Позивач зазначає, що в наведеній вище публікації називається ім`я позивача та його причетність до шахрайства. Так, в публікації вказано, зокрема: - «Головний герой цієї історії - [PERSON] » - «[PERSON] причетний до складної схеми, метою якої є отримання контролю над цим стратегічно важливим об`єктом». Також, публікація містить текст наступного змісту: «[PERSON] має неформальний контроль над процедурою банкрутства, впливаючи на широке коло осіб: від менеджерів середньої ланки ПриватБанку до арбітражного керуючого [PERSON] та судді [PERSON]». Вказує, що поширена у такий спосіб відповідачем інформація не відповідає дійсності, порушує його особисті немайнові права, оскільки створює враження його причетності до протиправної діяльності, створює уявлення про нього, як про злочинця, у зв`язку з причетністю до вчинення злочинів, які він не вчиняв. Все це, в свою чергу, порушує принцип презумпції невинуватості особи. Зазначає, що поширена відповідачем інформація не є перебільшенням, а є саме фактичними твердженнями, які можуть бути перевірені на відповідність дійсності, проте така інформація дійсності не відповідає та, навпаки, суперечить. За змістом поширена відповідачем інформація не виглядає як висловлення власних суджень відповідача, а є відображенням конкретних фактів. Інформація викладена у стверджувальному характері як достовірно відома, без посилання на те, що це власна думка чи судження. Вважає, що інформація має стверджувальний характер (фактичне твердження), є недостовірною, негативною для нього, принижує йото честь, гідність та ділову репутацію. Розповсюджена необмеженому колу осіб така інформація порушує його особисті немайнові права та завдає йому шкоди, оскільки становить предмет суспільного інтересу та є такою, що впливає на громадську думку стосовно нього. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що інформація, поширена відповідачем: по-перше, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним вимог чинного законодавства України, та такою, що порушує його немайнові права; по-друге, не є оціночним судженням, а обов`язок доказування достовірності поширеної інформації покладається на відповідача. Доказів притягнення його до кримінальної відповідальності, у встановленому законом порядку, відповідач не надав, а всі звинувачення у шахрайських діях та втручання в діяльність судових органів є голослівними. Посилаючись на вказані обставини позивач звернувся до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2024 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче засідання у справі на 23.10.2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2024 року відкладено підготовче засідання на 28.11.2024 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду по суті на 17.01.2025 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва відкладено судове засідання на 06.02.2025 року. Позивач в судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в який позов підтримав, проси в задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про визнання недостовірною інформації, поширеної відповідачем у матеріалі під назвою «Нові схеми від [PERSON] у справі на 5 млрд грн» позивач надав копію роздруківки матеріалу публікації за посиланням: [INFO] у якому, зокрема, зазначена наведена вище публікація відносно позивача. Позивач зазначає, що поширення вказаної інформації порушує його немайнові права та шкодить ділової репутації; ця інформація є недостовірною і підлягає спростуванню та видаленню відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ч. 1 ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. За приписами ч. 1 ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. За положеннями ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації (ч. 1 ст. 299 ЦК України). За змістом п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Під діловою репутацією особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06.10.2015 року). Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у п. 39 рішення ЄСПЛ від 28.03.2013 року у справі «Нова Газета» і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У п. 75 рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що, на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.12.2021 року у справі № 757/9133/18-ц. З матеріалів справи вбачається, що в мережі Інтернет на сторінці інтернет-видання «[INFO]» за посиланням: [INFO] розповсюджено матеріал під назвою «Нові схеми від [PERSON] у справі на 5 млрд грн». У даному матеріалі зазначено: «Нові схеми від [PERSON] у справі на 5 млрд грн У фокусі уваги - ситуація навколо зернового порту «Боріваж», вартість якого оцінюється приблизно у 5 млрд грн. Головний герой цієї історії - [PERSON] , колишній заступник голови правління ПриватБанку. За наявною інформацією, [PERSON] причетний до складної схеми, метою якої є отримання контролю над цим стратегічно важливим об`єктом Зараз в Господарському суді Дніпропетровської області розглядається справа №904/1926/23 про банкрутство ТОВ «Боріваж» за заявою ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах». За наявною інформацією, [PERSON] має неформальний контроль над процедурою банкрутства, впливаючи на широке коло осіб: від менеджерів середньої ланки ПриватБанку до арбітражного керуючого [PERSON] та судді [PERSON], який розглядає справу. Мета [PERSON], як припускається, полягає в тому, щоб заволодіти зерновим портом «Боріваж» без здійснення виплат на користь ПриватБанку. У цій складній справі ПриватБанк виступає забезпеченим конкурсним кредитором. Основним кредитором у справі про банкрутство є ТОВ «Агрокомплект», корпоративні права якого, за наявною інформацією, були незаконно відчужені на користь [PERSON] на підставі завідомо підробленої довіреності від 15 січня 2019 року. Примітно, що посадова особа, яка нібито посвідчувала цю довіреність, померла ще в жовтні 2018 року. За цим фактом 31 травня 2024 року розпочалося досудове розслідування. ПриватБанк неодноразово намагався організувати аукціон з продажу права вимоги до ТОВ «Боріваж», але щоразу стикався з перешкодами. Затягування процесу призвело до появи нових учасників справи - у травні 2024 року ТОВ «Агрокомплект» продало права вимоги до боржника своїм правонаступникам. Кульмінацією стало визнання ТОВ «Боріваж» банкрутом 19 серпня 2024 року, що відкрило шлях для потенційних маніпуляцій з активами ТОВ «Агротермінал Логістик» Поточна ситуація несе в собі низку серйозних ризиків. Існує загроза зміни керівництва ТОВ «Агротермінал Логістик» на лояльних до [PERSON] осіб, що може призвести до створення штучної заборгованості або несприятливого відчуження майна. ПриватБанк може втратити забезпечення за кредитом на суму близько 5 млрд грн, а держава - контроль над стратегічно важливим портом «Боріваж», який є морським перевантажувально-складським комплексом зернових вантажів з причалом. Крім того, існує загроза судових рішень, які можуть заблокувати можливість ПриватБанку розпоряджатися своїм правом вимоги або зверненням стягнення на предмет застави. Незалежні експерти та учасники фінансового ринку впевненні, що кардинально змінити ситуацію навколо порту «Боріваж» може тільки ретельне розслідування цієї справи відповідними правоохоронними органами. Результати розслідування матимуть важливі наслідки не лише для конкретних учасників процесу, але й для фінансової стабільності ПриватБанку та інвестиційного клімату в країні загалом. Ретельне розслідування та справедливе вирішення цієї справи є критично важливим для збереження довіри до правової системи та захисту державних інтересів.». На сайті https://www.regionews.ua зазначено, що авторські права на матеріали, розміщені на сайті Інформаційного агентства «RegioNews», що доступний в мережі Інтернет за адресою: www.regionews.ua належать ТОВ «РЕГІОНАЛЬНІ НОВИНИ», яке є відповідачем у справі. Таким чином, відповідачами поширено вказану інформацію серед невизначеного кола осіб шляхом розміщення в мережі Інтернет на сайті відповідача у вільному доступі, яка стосується безпосередньо позивача. Позивач зазначає у позові, що в інформації, поширеній відповідачем, містяться надмірні судження, з яких можна зробити висновок про винуватість позивача у вчиненні злочину, викладені в ній факти є такими, що дискредитують позивача. Як суд зазначав вище, обов`язок доведення правдивості інформації, яку позивач вважає недостовірною, покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву. Закон України «Про інформацію» визначає оціночні судження як висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Таким чином, оціночними судженнями фактично є висновок особи про ту чи іншу подію, ситуацію або особу, який не містить фактичних тверджень. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Дослідивши зміст оскаржуваної інформації, суд приходить до висновку, що зазначена в статті інформація носить стверджувальний характер, тобто містить фактичні твердження; вказані в ній тези можна перевірити на відповідність її реаліям, стаття не містить посилань, обмовок щодо припущень, власного тлумачення, оціночного судження, викладення інформації через власні погляди автора з використанням мовно-стилістичних засобів. Крім того, стаття не містить посилання на судове рішення, яким встановлено протиправні дії позивача. З поширеного відповідачем матеріалу вбачається, що у матеріалі містяться абзаци такого змісту: «Головний герой цієї історії - [PERSON] » «[PERSON] причетний до складної схеми, метою якої є отримання контролю над цим стратегічно важливим об`єктом» «[PERSON] має неформальний контроль над процедурою банкрутства, впливаючи на широке коло осіб: від менеджерів середньої ланки ПриватБанку до арбітражного керуючого [PERSON] та судді [PERSON]». Отже, суд вважає, що поширена відповідачами інформація щодо позивача є фактичним твердженням, яке не відповідає дійсності, та відповідачами не доведено правдивості такої інформації. Крім того, оскаржувана інформація завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача, оскільки в контексті опублікованого матеріалу ця інформація є негативною, а, відповідно, має негативний характер відносно позивача, його ділової репутації. Як зазначає позивач в позовній заяві, він є публічною особою, на сьогоднішній день у промислових масштабах займається виготовленням для ЗСУ безпілотних літальних апаратів для підвищення оборонної здатності України. Вказане підтверджується неодноразовими інтерв`ю позивача в новинах телеканалу 1+1 та численними публікаціями в ЗМІ, а саме (посилання на джерела): - Випуск ТСН за 19 січня 2024 року «Україна матиме БПЛА, щоб запустити їх вглиб Росії на 1500 км! | [PERSON] » ([INFO]); - Випуск ТСН за 06 квітня 2023 року «20 млн премії за літак на Червоній площі! [PERSON] - про українські безпілотними ([INFO]); - Випуск ТСН за 20 жовтня 2023 року «Дрони змінюють війну! | [PERSON]» ([INFO]); - Спецвипуск ТСН за 1 березня 2023 року «Запустили конвеєр виробництва українських БПЛА «Довбуш» | [PERSON]» ([INFO]) - Інтернет-видання «Апостроф» «Бавовни» на Росії буде більше: виробник «Довбуша» значно збільшить виробництво deepstrike-дронів ([INFO]); - Інтернет-видання «ТСН» телеканалу 1+1 «Може пришвидшити контрнаступ та зменшити втрати: розробник безпілотника «Довбуш» створив універсальний наземний дрон» ([INFO]; - Вікіпедія « [PERSON] » ([INFO]); - Інформаційне агентство «Уніан» «Співзасновник «Монобанку» [PERSON] організував для військових курси операторів БПЛА» ([INFO]); - Інтернет-видання «Бізнес цензор» «[PERSON]: «Ми долетіли до Москви на 9 травня. Але кремлівський упир прикрився главами іноземних держав» ([INFO]); - Інтернет-видання «dou» «Як співзасновник monobank розробляє безпілотники для армії, дешевші за закордонні аналоги ([INFO]). Складові для безпілотників, які виготовляє позивач, закуповуються у компаній партнерів, відносини з якими, після поширення про позивача неправдивої інформації, значно погіршилися. На думку позивача такі репутаційні втрати позначаються не тільки на його особистому житті, а й на оборонній та наступовій здатності країни, оскільки публікація вплинула на існуючих та потенційних постачальників запчастин до БПЛА (в тому числі закордонних), що може призвести до розірвання контрактів на поставку запчастин, і, як наслідок, зменшення кількості виробництва та безкоштовній передачі на потреби ЗСУ. Стаття 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Стаття 23 ЦК України встановлює, яку форму може набувати моральна шкода, та в яких випадках вона може бути заподіяна особі. Перелік не має вичерпного характеру. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди; ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Крім того, згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про інформацію», у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 2000 - 5000 євро. Так рішенням від 27.07.2004 р. по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Отже, так як судом встановлено порушення прав позивача поширенням відносно нього недостовірної інформації, що завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації, дотримуючись принципів розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позивач зазнав моральних страждань, поширена відповідачем недостовірна інформація має негативне значення для позивача та його ділової репутації та до вішкодування підлягає моральна шкода в розмірі - 10 000,00 грн. з відповідача. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем поширено інформацію серед невизначеного кола осіб шляхом розміщення в мережі Інтернет на сайті відповідача у вільному доступі, яка стосується безпосередньо позивача, а саме: «Нові схеми від [PERSON] у справі на 5 млрд грн», яка містить фактичні твердження, не є оціночними судженнями і не відповідає дійсності (є недостовірною) та порушує особисті немайнові права позивача, а відтак позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 4 844 грн. 80 коп.

Outcome: partial