Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації за дні невикористаної відпустки. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що він із 15.08.2022 року перебував у трудових відносинах із відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на посаді гірника підземного 3-го розряду із подальшим переведенням на посаду майстра гірничого підземного. 18.09.2024 року позивач був звільнений із роботи за ст. 38 КЗпП України. У порушення норм трудового законодавства при звільненні з [PERSON] не було проведено остаточного розрахунку та залишилася невиплаченою заробітна плата. Розмір заборгованості позивачу невідомий, оскільки про належні йому нараховані та невиплачені суми роботодавець його не повідомив. Відповідно до довідки про заробітну плату, за період із 15.08.2022 року по 18.09.2024 року відповідачем нарахована заробітна плата у розмірі 1\~040 830,26 грн. (після утримання обов`язкових платежів та зборів). Однак, згідно з випискою по рахунку [PERSON] за період із 15.08.2022 року по 18.09.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» перераховано позивачу заробітну плату у розмірі 960 851,02 грн.. Отже, розмір заборгованості по сплаті заробітної плати складає 79\~979,24 грн. Крім того, позивач зазначає, що у нього наявні дні невикористаної відпустки у кількості 100 днів. [PERSON] було самостійно здійснено розрахунок розміру компенсації за дні невикористаної відпустки, який складає 192\~163,03 грн. (701395,04/365*100). Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 79\~979,24 грн., а також компенсацію за дні невикористаної відпустки у розмірі 192\~163,03 грн. та судові витрати. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін. Позивачеві надіслано ухвалу про відкриття провадження по справі, іншим учасникам справи надіслано копії позовної заяви та додані до неї документи. Відповідачу визначено строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачеві роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів із дня отримання відзиву відповідача на позов. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи які беруть участь у справі, не викликались. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 15.08.2022 року [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на посаді гірника підземного 3-го розряду відповідно до наказу №231к від 15.08.2022 року, із подальшим переведенням на посаду майстра гірничого підземного відповідно до наказу 309к від 01.11.2022 року (а.с.19 зворот). 18.09.2024 року [PERSON] за власним бажанням звільнився із підприємства відповідно до ст.38 КЗпП України (а.с.15). Відповідно до довідки з Пенсійного фонду України щодо даних про нараховану заробітну плату від 25.10.2024 року, за період із 15.08.2022 року по 18.09.2024 року відповідачем нарахована заробітна плата у розмірі 1 040 830,26 грн. (а.с.18). Згідно з випискою по рахунку [PERSON] за період із 15.08.2022 року по 18.09.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» перераховано позивачу заробітну плату у розмірі 960 851,02 грн. (а.с.10-13). Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України регулюються нормами трудового законодавства. Строки виплати заробітної плати визначаються статтею 115 КЗпП, відповідно до якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі звільнення особи з підприємства, власник або уповноважений ним орган відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Таким чином, суд вважає стягнути на користь позивача заборгованість із виплати заробітної плати за період із 15.08.2022 року по 18.09.2024 року у розмірі 79\~979,24 грн.. Із приводу вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку за 100 календарних дні у розмірі 192\~163,03 грн. грн., суд виходить із наступного. Згідно з ч.1 ст.83\~КЗпП України у\~разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічна норма закріплена у ч. 1 ст. 24\~Закону України "Про відпустки". Згідно з ч. 5, 6ст. 10 цього Закону право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. У разі надання працівникові зазначених щорічних відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, за винятком випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті. В обґрунтування\~стягнення компенсації\~за\~невикористану щорічну відпустку позивач зазначає, що він має право на 100 дні відпустки. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). Утім, стороною позивача не надано до суду підтвердження кількості днів невикористаної відпустки у розмірі 100 днів, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення із відповідача компенсації за дні невикористаної відпустки. Вирішуючи питання судових витрат у справі в порядку ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти їх на відповідача. Оскільки позивач звернувся до суду через підсистему "Електронний суд", що передбачає пониження розміру ставки судового збору із застосуванням коефіцієнту 0,8, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн..

Outcome: partial