Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , інших спадкоємців крім неї немає, оскільки чоловік померлої [PERSON] та сестра [PERSON] відмовились від спадщини. Вказала, що після смерті матері відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок із надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Посилалася на те, що вона звернулася до Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний вище будинок із надвірними будівлями, який належав померлій на підставі договору купівлі-продажу №5-24-15, посвідченого Харківською Біржою «Право-Рієлтер» 24 травня 1996 року, оскільки зазначений договір нотаріально не посвідчений та не може бути прийнятий нотаріусом в якості правовстановлюючого документу. Вказала, що спадкодавиця набула право власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу №5-24-15 від 25 травня 1996 року, укладеного між Харківським міським благодійним фондом «Дзеркальна струя» та [PERSON] . Угода була зареєстрована Харківською Біржою «Право-Рієлтер» 24 травня 1996 року. Надалі, спадкодавиця зареєструвала своє право власності на спірний будинок у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», 17 червня 1996 року за № 42262. Зазначила, що на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна існувала колізія норм права. Частина 1 статті 227 ЦК УРСР та частина 2 статті15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ водночас регулювали порядок нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі й укладених на товарних біржах, а враховуючи рішення Конституційного суду України від 03 жовтня 1997 року № 4-зп, угода купівлі-продажу нерухомого майна не потребувала нотаріального посвідчення. Між сторонами був укладений договір купівлі-продажу. Будь-які суперечки між сторонами угоди були відсутні, протизаконних умов угода не містила та не порушувала права, свободи чи інтереси інших осіб, однак порушена форма угоди, оскільки при її укладенні не була дотримана нотаріальна форма договору. Вважала, що оскільки житловий будинок набутий спадкодавицею правомірно, вона має право отримати його у власність в порядку спадкування за законом. Просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] загальною площею 52,1 м2, житловою площею 30,3 м2, право власності на який було зареєстровано за [PERSON] в КП «Харківське міське БТІ» 17 червня 1996 року за реєстровим №42262. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Теслікової І.І. від 12 липня 2024 року прийнято до розгляду та\~відкрито провадження\~у справі\~за позовною\~заявою в порядку загального позовного провадження. Запропоновано позивачу та відповідачу скористатися вимогами ст. 178-180, 193 ЦПК України. Ухвалою суду від 12 серпня 2024 року клопотання [PERSON] задовольнити.\~Витребувати у Третьої Харківської державної нотаріальної контори належним чином завірену спадкову справу №96/2023 заведену після померлої [INFO] в місті Харкові [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 26 вересня 2024 року клопотання [PERSON] задоволено. Витребувано з Комунального підприємства Харківське міське БТІ: інформацію згідно інвентеразаційної справи за ким зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; належним чином завірені копії документів щодо реєстрації права власності за [PERSON] , 17 червня 1996 року за зареєстрованим №42262 в КП Харківського міського БТІ, на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19 листопада 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилась, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином про що свідчать довідка про доставку в Електронний кабінет. У відповідності до\~ст. 178 ЦПК України\~відповідач своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є матір`ю [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Як вбачається з копії договору купівлі-продажу № 5-24-15 від 24 травня 1996 року продавець Харківський міський благодійний фонд «Дзеркальна струя» продає, а покупець [PERSON] придбає житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок складається з 3-х житлових кімнат, по плану: А-1-1-1-2, житловою площею 11.1 кв.м., А-1-1-1-3, житловою площею 12.7 кв.м., А-1-1-1-5, житловою площею 6.5 кв.м., кухні по плану А-1-1-1-1, передньої по плану А-1-1-1-4, тамбура по плану А-1-1-1-І, та надвірних будівель при ньому: туалет літ.Б, сарай літ.В, льох літ.Г, ворота №1, паркан №2-5. Даний договір зареєстровано на Харківській Біржі «Право-Рієлтор» 24 травня 1996 року за № 5-24-15 та міститься відмітка про реєстрацію у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», 17 червня 1996 року за № 42262. Матеріали справи містять копію технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , від 26 липня 2012 року. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 413188044 від 13 лютого 2025 року за параметрами пошуку [ADDRESS] , інформація про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, відсутня. 19 квітня 2023 року Третьою Харківською міською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 96/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Чоловік померлої [PERSON] та донька померлої [PERSON] [INFO] подали до Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини. 07 лютого 2024 року до Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] про прийняття спадщини, відповідно до п.2 ст.1268 ЦК України. Постановою державного нотаріуса Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори № 124/02-31 від 06 лютого 2024 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки договір купівлі продажу вищевказаного житлового будинку було укладено з порушенням вимог законодавства. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями глави 89 ЦК України визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є матір`ю [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Як вбачається з копії договору купівлі-продажу № 5-24-15 від 24 травня 1996 року продавець Харківський міський благодійний фонд «Дзеркальна струя» продає, а покупець [PERSON] придбає житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок складається з 3-х житлових кімнат, по плану: А-1-1-1-2, житловою площею 11.1 кв.м., А-1-1-1-3, житловою площею 12.7 кв.м., А-1-1-1-5, житловою площею 6.5 кв.м., кухні по плану А-1-1-1-1, передньої по плану А-1-1-1-4, тамбура по плану А-1-1-1-І, та надвірних будівель при ньому: туалет літ.Б, сарай літ.В, льох літ.Г, ворота №1, паркан №2-5. Даний договір зареєстровано на Харківській Біржі «Право-Рієлтор» 24 травня 1996 року за № 5-24-15 та міститься відмітка про реєстрацію у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», 17 червня 1996 року за № 42262. Постановою державного нотаріуса Третьої Харківської міської державної нотаріальної контори № 124/02-31 від 06 лютого 2024 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , який належав [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки договір купівлі продажу вищевказаного житлового будинку було укладено з порушенням вимог законодавства. Відповідно до частини 1\~статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм\~ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до статті 49\~Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом. За змістом статей\~128,\~153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду з усіх істотних умов. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договору даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди. Відповідно до статті\~224 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991\~року,\~згідно частини 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями статті\~47 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною 2\~статті 48 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Кодексу). Договір купівлі-продажу квартири підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів За пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі частини 2 статті\~47 ЦК\~України за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені\~наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржою. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно статей\~227,\~242\~ЦК України\~(1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі\~статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина 1\~статті 128 ЦК УРСР), а у відповідності до статті\~153 ЦК УРСР\~договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523свю23) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 488/1937/17 (провадження № 61-4994св19) та в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 490/5891/19 (провадження № 61-18668св21), зазначивши наступне. Правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Саме на момент вчинення правочин чи договір перевіряються на те,\~чи він відповідає, зокрема, вимогам щодо його дійсності, яка форма встановлена законом щодо правочину чи договору на момент його вчинення. Тому при вирішенні питання щодо кваліфікації правочину чи договору як недійсного має застосовуватися той закон, який був чинний на момент його вчинення; в\~ЦК УРСР 1963 року\~не передбачалося конструкції нікчемності правочину чи договору. Правочин чи договір, які вчинялися під час чинності\~ЦК УРСР 1963 року, могли бути визнані недійсними на підставі рішення суду; норми\~ЦК України 2003 року\~щодо недійсності правочинів не можуть бути застосовані при вирішенні спору про недійсність правочину чи договору, який вчинявся під час чинності\~ЦК УРСР 1963 року; На рівні\~ЦК УРСР 1963 року\~не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. У частині другій\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу»\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті\~47\~та\~227 ЦК УРСР 1963 року. Адже статті\~47\~і\~227 ЦК УРСР 1963 року\~внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга\~статті 15 Закону «Про товарну біржу»\~регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (частина друга\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу»\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті\~47\~та\~227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lexspecialisderogatgenerali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу»\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті\~47\~та\~227 ЦК УРСР 1963 року) нормами (lexposteriorderogatpriori).\~Відповідно,\~укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі. Аналізуючи викладене суд дійшов висновку про те, що за життя [PERSON] набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який оформлено договором купівлі-продажу № 5-24-15 від 24 травня 1996 року та зареєстровано на Біржі «Право-Рієлтор» 24 травня 1996 року за № 5-24-15, та про що міститься відмітка про реєстрацію у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», 17 червня 1996 року за № 42262. Таким чином наявне у спадкодавиці [PERSON] право власності на спірний житловий будинок є об`єктом спадкування після її смерті. Із урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що за встановлених у цій справі обставин, права позивачки підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті її матері на спірне нерухоме майно, у зв?язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved