Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 30 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Позивач з донькою звернулись до державного нотаріуса з питання прийняття спадщини та від нього дізнались про наявність відомостей в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про накладення арешту на належний [PERSON] житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] реєстраційний номер обтяження 3831786, що здійснене на підставі постанови АА 344330 від 02 жовтня 2006 року Відділом ДВС у Біляївському районі та місті Теплодар. Вказаний житловий будинок належав [PERSON] згідно договору дарування від 08 липня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори за реєстровим №1-1738. Згідно листа Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надати інформацію про виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт неможливо, оскільки згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженого Міністерством юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, термін зберігання завершених проваджень становить три роки. Обтяження у вигляді арешту на спадкове майно, перешкоджають позивачу у прийнятті спадщини після смерті чоловіка, а тому зв`язку із зазначеним, просить зняти арешт з даного майна. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.44). Представник Біляївського ВДВС в Одеському районі Одеської області до судового засідання не з`явився, але надав заяву у якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги ухвалити на розсуд суду (а.с.42). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату судового засідання була повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 09 грудня 2024 року відкрито спрощене провадження у цій справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Позивач [PERSON] перебувала в шлюбу з [PERSON] з 01.10.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.10.1993 (а.с.16). Відповідно до договору дарування житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] був переданий у власність (подарований) громадянину [PERSON] (а.с.7). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником житловий будинок садибного типу з надвірними спорудами в [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.8). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [INFO] [PERSON] помер (а.с.6). Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Біляївської нотаріальної контори Одеської області Умрихіній М.С. та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке належало [PERSON] , оскільки при перевірці інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформація до 2013 року), до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , виявлено обтяження, зареєстроване Біляївською районною державною нотаріальною конторою, реєстраційний № 3831786 від 04 жовтня 2006 року, на підставі Постанови про накладення арешту АА 344330, від 02 жовтня 2006 Відділу ДВС у Біляївському районі та місті Теплодар (а.с.11). Як вбачається з інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на вищевказаний житловий будинок накладено обтяження у вигляді арешту, на підставі Постанови АА 344330, 02.10.2006 року (а.с. 9, 12). У відповіді Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області від 12.02.2025 року, зазначено, що арешт накладено в межах виконавчого провадження ЄДРВП №6240834 з примусового виконання виконавчого листа №17-29, виданого 15.02.1991 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі % частини з усіх видів заробітку щомісячно, яке закінчене 19.06.2008 року (підстави закінчення в системі АСВП не зазначено). Відповідно до наявної у Системи інформації, стан вказаного виконавчого документа №17-29 виданого 15.02.1991 року Біляївським районним судом Одеської області визначено, як повернутий без виконання. Надати більш детальної інформації та зробити будь які дії відносно матеріалів виконавчого провадження немає можливості, оскільки згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого Міністерством юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5», термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки. За приписами ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України закріплено - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За змістом ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частинами 1,2 ст.321, ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). До складу спадщини в силу ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15 та 4.18 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22 лютого 2012 року, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Згідно зі статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, і накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. За змістом ч.1 р.Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби лише завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання. Частиною 4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з усього майна боржника виконавцем. Відповідно до ч.5 ст.59 зазначеного Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Судом встановлено, що арешт перешкоджає позивачу як спадкоємцю (власнику) в процедурі оформлення спадкових прав на спадщину (майно). Обтяження у виді арешту на все нерухоме майно спадкодавця, накладено постановою державної виконавчої служби 5874 серія АА №407720 від 02 жовтня 2006 року. Виконавче провадження знищено за терміном зберігання, проте арешт залишився не знятим. Враховуючи, що існування накладеного арешту перешкоджає позивачу реалізувати своє право на спадщину, відсутність на виконанні будь-яких виконавчих проваджень, в тому числі в рамках яких було накладено арешт на все нерухоме майно спадкодавця, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судові витрати за заявою позивача суд відносить на його рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: approved