Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

У січні\~2025\~року позивачка\~ [PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~адвокатка Керита\~М.\~В.,\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Позов обґрунтувала тим, що вона проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому в них народилося двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У листопаді 2024 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом до неї про розірвання шлюбу і, як наслідок, після отримання нею ухвали про відкриття провадження у справі, вона разом із малолітньою донькою [PERSON] переїхали проживати в орендовану квартиру [ADDRESS] . Зазначала, що спільне господарство з відповідачем [PERSON] є припиненим, він не цікавиться фізичним і духовним розвитком дитини та, усупереч усної між ними домовленості, не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки. Зважаючи на те, що відповідач самоусунувся від добровільної сплати аліментів на утримання дитини, вона вимушена за власний кошт оплачувати утримання їх спільної доньки [PERSON] не тільки щодо всіх необхідних витрат на її утримання, навчання, харчування та одягу, але ще і витрати на лікування, здобуття належних знань із додаткових предметів, а саме: 27\~500 грн на стоматологічні послуги; щомісячно 5\~600 грн на додаткове онлайн навчання з англійської і німецької мов. Окрім того, нею додатково сплачується орендна плата трикімнатної квартири у розмірі 12\~000 грн, в якій вона на теперішній час проживає разом із донькою. Звертала увагу, що відповідач офіційно працевлаштований у Польщі, отримує там середньомісячну заробітну плату в розмірі 60\~000 грн, інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб на утриманні не має, а відтак у змозі сплачувати аліменти на дитину в розмірі заявленому нею в цьому позові. Посилаючись на наведені вище обставини просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 20\~000 гривень щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а також вирішити питання про понесені у справі судові витрати. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06 січня 2025 року відкрито провадження в цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позов відповідач [PERSON] посилався на те, що за домовленістю з позивачкою він зобов`язався матеріально допомагати їхніх старшій доньці, яка продовжує стаціонарне навчання в університеті м. Люблін (Польща), натомість [PERSON] взяла на себе зобов`язання утримувати їх молодшу доньку [PERSON] . Зазначав, що у 2024 році він переказав на банківський рахунок старшої доньки 14\~300 польський злотих, а 18.12.2024 і 27.12.2024 переказав і позиваці 1\~100 злотих на утримання молодшої доньки. Також він є інвалідом третьої групи і отримує на банківську картку пенсію, що за 2024 рік загалом склала 42\~915,94 грн, та фактично ця картка знаходиться у користуванні позивачки, яка майже всі кошти із неї використовує на потреби доньки [PERSON] . Окрім цього у лютому 2024 року в нього було діагностовано астму, а відтак він вимушений постійно користуватися інгалятором і проходити медикаментозне лікування. Зауважував і те, що з вересня 2024 року він ніде офіційно не працює та отримує нерегулярні доходи від підробітків у середньому близько 30\~000 грн на місяць, з яких сплачує оренду житла, комунальні послуги і надає матеріальну допомогу старшій доньці. Також на його утриманні перебуває і непрацездатна матір, якій він щомісячно надає матеріальну допомогу. Із приводу заявлених позивачкою понесених нею витрат на лікування доньки [PERSON] та її додаткове навчання, то ці додаткові витрати не можуть бути складовою аліментів і повинні, за наявності спору, заявлятися окремо від вимоги про стягнення аліментів. До того ж надані позивачкою до позову копії актів стоматологічних послуг не є належними, допустимими і достовірними доказами, оскільки нею не підписані та не свідчать про їх оплату. З огляду на наведене вище просив позов [PERSON] до нього задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 10\~000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. У відповіді на відзив [PERSON] позивачка [PERSON] зазначала, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги їх старшій доньці [PERSON] , яка навчається на денній формі навчання у Польщі. Натомість вона матеріально допомагає [PERSON] , про що свідчить квитанція від 17.01.2025. Надані відповідачем до відзиву на позов квитанції не є належними і допустимими доказами, оскільки не відносяться до предмету доказування в цій справі і не перекладені на українську мову. До того ж начебто надіслані їй відповідачем у грудні 1\~100 польських злотих вона так і не отримувала, про що свідчить виписка по її рахунку за грудень 2024 року. Зауважувала і те, що голослівними є твердження [PERSON] із приводу того, що: - його пенсійна банківська картка знаходиться у неї, так як із цієї картки відповідач поповнював свій мобільний телефон та телефон жінки з якого він проживає на даний час; - він з вересня 2024 року офіційно не працює й отримує нерегулярні підробітки, оскільки у Польщі працювати неофіційно не є можливим. Стверджувала, що у неї також є непрацездатні батьки [PERSON] та [PERSON] , яким вона надає матеріальної допомоги. За таких обставин просила відхилити відзив на позов відповідача і задовольнити її позовні вимоги повністю. Своїм правом подати заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався. Позивачка [PERSON] та її представниця-адвокатеса Керита М. В. у судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, однак від представниці позивачки адвокатки Керити М. В. 13 лютого 2025 року до суду надійшла заява, в якій вона просила розглянути цю справу без сторони позивача, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився повторно,\~хоча був\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Натомість 13 лютого 2025 року подав через електронну пошту до суду клопотання про розгляд справи без його участі та при цьому позов визнав частково за обставин наведених у його відзиві на позовну заяву. За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини у справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що між сторонами 01.03.2003 був зареєстрований шлюб, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Тур?я-Реметівською сільською радою Перечинського району Закарпатської області за актовим записом № 3 (а.с.11). Від цього шлюбу у сторін народилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] від 24.02.2005 та серії [NUMBER] від 23.10.2012 відповідно (а.с.12,13). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 25 грудня 2024 року у справі № 302/1679/24 (провадження № 2/302/490/24), яке набрало 25.01.2025 законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області від 12.12.2024 за № 16-081/1286, позивачка [PERSON] фактично та дійсно проживає по [ADDRESS] (а.с.15). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] по [ADDRESS] від 12.12.2024, підписи в акті якого завірені секретарем виконкому Міжгірської селищної ради та скріплено відповідною печаткою, вбачається, що за вказаною адресою [PERSON] проживає разом із донькою [PERSON] , 2012 року народження, яка навчається у 7 класі Міжгірського ліцею № 1, дитина має власну кімнату та забезпечена усім необхідним для комфортних умов проживання і навчання (а.с.14). Як видно з платіжної інструкції від 21.12.2024 позивачкою [PERSON] сплачено ФОП [PERSON] за освітні послуги [PERSON] у розмірі 5\~600 гривень (а.с.1). Із актів про надання стоматологічних послуг пацієнтці [PERSON] від 18.04.2024, 13.05.2024, 31.05.2024, 14.06.2024 і 03.07.2024, відповідно, в розмірі 1\~550 грн, 5\~300 грн, 5\~350 грн, 6\~600 грн і 8\~700 грн слідує, що позивачка є платником цих послуг (а.с.16-20). При цьому в матеріалах справи є відсутні відповідні докази про оплату даних стоматологічних послуг. Відповідно до довідок про заробіток, виданих польською фірмою з перекладом на українську мову, то заробітна плата відповідача [PERSON] за період із січня 2024 року по вересень 2024 року становила у польських злотих, а саме: у січні 4\~312,13; у лютому 6\~606,45; у березні 5\~290,70; у квітні - 6\~238,54; у травні 5\~595,72; у червні 8\~088,60; у липні 7\~896,04, у серпні 7\~412,16 та у вересні 7\~297,92 (а.с.21-23). Як слідує з довідки про доходи позивачки [PERSON] за період з червня 2024 року по листопад 2024 року, виданою КНП «Лікувально-профілактична установа Міжгірська районна лікарня Міжгірської селищної ради Закарпатської області», то їй за це період нараховано заробітну плату у розмірі 260\~413,24 грн, а саме: за червень 49\~110,28; за липень 43\~100,19, за серпень 46\~242,05; за вересень 38\~279,01; за жовтень 40\~574,91 і за листопад 43\~106,80 (а.с.24). З пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого Пенсійним фондом України від 28.11.2023 з терміном дії до 30.11.2025, видно, що відповідачу [PERSON] призначено пенсію по інвалідності 3 група загального захворювання (а.с.43). Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини». В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). За змістом частин 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кореспондує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України). За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною першою ст. 182 СК України врегульовано, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~аніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Статтею сьомою\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2025\~рік» установлено,\~що в\~2025\~році прожитковий\~мінімум на\~дітей віком до 6 років становить 2 563 гривні, а на дітей віком від 6 до 18 років 3\~196 гривень. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини, яка проживає разом із нею, суд ураховує наведені вище норми як міжнародного, так і національного права, у тому числі вимоги СК України, а також фактичні обставини справи, часткове визнання відповідачем позову та вимоги ЦПК України щодо необхідності доведення сторонами своїх вимог і заперечень належними, допустимими і достовірними доказами. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland\~v.\~the\~United\~Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Отже, з огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивачка частково довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свою вимогу до відповідача, яка поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження під час розгляду справи, а відповідач частково довів - свої заперечення щодо вимоги до нього позивачки, відтак позов підлягає до часткового задоволення зі стягненням з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх малолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 12\~000 грн щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 02 січня 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття. Сама такий розмір аліментів, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме, насамперед, інтересам самої дитини, якнайкращому забезпеченню її прав, покриватиме суттєву частину витрат на неї і не порушуватиме як законні інтереси їх платника, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпечені потреб дитини та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58). Водночас суд наголошує на тому, що відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Як регламентує підпункт 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у розмірі 1\~211,20 гривень. У цій справі позивачка за подання позову майного характеру про стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1, пункту 3 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на зазначене з відповідача підлягає до стягнення на користь держави пропорційно до задоволеної позовної вимоги судовий збір у розмірі 726,72 грн (1 211,20 грн х 60%), від сплати якого позивачка була звільнена в силу вимог закону.

Outcome: partial