Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

11 лютого 2015 року [PERSON] звернулися до суду із вказаною заявою, в якій просила суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав її чоловіка [PERSON] , поклавши на нього на строк шість місяців обов`язки: заборонити перебувати в місці спільного проживання разом з нею та їхньою неповнолітньою внучкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до вказаного домоволодіння. В обґрунтування заяви зазначала, що [PERSON] уже декілька років підряд робить своїми неправомірними діями спільне проживання нестерпним та систематично в стані алкогольного сп`яніння вчиняє щодо них домашнє насильство, а саме: психологічне насильство, яке полягає у словесних образах, нецензурній лайці, приниженні, погрозах фізичною розправою, залякуванні, контролі у пересуванні, вимагання, щоб разом з ним не проживали. [PERSON] та [PERSON] не можуть повноцінно проживати у своєму будинку, оскільки чоловік на їх зауваження, прохання не реагує та починає вчиняти насильницькі діяння. У зв`язку з вчиненням домашнього насильства щодо них та побоювання за їхнє життя, заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів, які складали протоколи про адміністративні правопорушення та виносили термінові заборонні приписи щодо кривдника. 14 серпня та 20 вересня 2024 року за судовими рішення [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, та застосовані адміністративні стягнення у виді громадських робіт. Однак, останній продовжує вчиняти протиправні дії щодо них та на будь-які заходи впливу правоохоронних органів не реагує, тому вона звернулася із даною заявою до суду. Ухвалою судді від 11 лютого 2025 року заяву прийнято до розгляду за правилами окремого провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні [PERSON] свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити із підстав викладених в заяві. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні щодо вимог заявниці заперечив, просив відмовити в їх задоволенні, пояснив, що відносини в них нормальні, хоча й бувають сварки, іншого житла для проживання він не має. На даний час проходить призначену постановами суду програму для кривдників. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] , [PERSON] проживають з [PERSON] , у будинку [ADDRESS] , який належить заявниці на підставі договору купівлі-продажу від 28.07.1988. 14 серпня 2024 року [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини [PERSON] , а саме, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та погрожував. Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 22 серпня 2024 року, яка набрала законної сили 03.09.2024, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, притягнуто до відповідальності та накладено на нього стягнення у виді громадських робіт. 20 вересня 2024 року [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї неповнолітньої внучки [PERSON] , а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, що могло завдати шкоди для її психічного здоров`я. Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2024 року, яка набрала законної сили 25.10.2024, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього стягнення у виді громадських робіт. Свідок [PERSON] , яка є дочкою сторін, в судовому засіданні пояснила, що проживає разом зі своїми батьками та дочкою [PERSON] в одному будинку. [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, постійно вчиняє домашнє насильство щодо матері та дочки свідка, яке полягає в нецензурних висловлюваннях на їх адресу, погрозах, образливих чіпляннях, це робить їх проживання в одному будинку неможливим. На прохання на зауваження не реагує. Після притягнення до адміністративної відповідальності батько свою поведінку не змінив та продовжує вчиняти ті самі дії щодо [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи питання про законність вимог, викладених у заяві [PERSON] , суд зазначає про таке. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п.п.3, 14 та 17 ч.1 ст.1 названого Закону домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За положеннями п.7 ч.1 ст.1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до частин 2, 3, 4\~статті 26 Закону\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону). Закон\~визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~350-2\~ЦПК України\~заява про\~видачу обмежувального\~припису може\~бути подана,\~зокрема, особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про\~запобігання та\~протидію домашньому\~насильству"; родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених\~Законом України\~"Про запобігання та протидію домашньому насильству". За положеннями ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Тимчасове обмеження права власності\~кривдника\~з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному\~Законом\~України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи\~пов`язані із протиправною поведінкою такої особи (Постанова Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20). Факти неодноразового вчинення заінтересованою особою домашнього насильства по відношенню до заявниці та її внучки, які проявлялися у нецензурних висловлюваннях, а також погрозах фізичною розправою підтверджуються, постановами суду від 22 серпня та 14 жовтня 2024 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, а продовження неналежної поведінки підтверджується показами свідка [PERSON] . Врахувавши характер вчинених [PERSON] протиправних дій, ризики їх продовження та вірогідність чергового вчинення ним домашнього насильства, а також нагальну необхідність захисту прав [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] від домашнього насильства, суд приходить до висновку про можливість застосування до кривдника обмежувального припису у вигляді тимчасової заборони перебувати в місці проживання заявниці та її внучки, а також заборони наближатися на відстань ближче ніж на 100 метрів до будинку [ADDRESS] , оскільки в даному житлі мешкають [PERSON] та [PERSON] . В даному\~випадку,\~незважаючи на\~відсутність в\~ [PERSON] \~іншого житла,\~суд вважає такі заходи втручання в право власності (зокрема, право користування) легітимними, оскільки вони викликані протиправною поведінкою кривдника, а їх метою є забезпечення безпеки постраждалих осіб. При цьому суд зазначає, що строк дії обмежувального припису має бути пропорційним і достатнім, а тому з урахуванням оцінки ризиків, вважає, що максимальний строк дії обмежувального припису за обставин, встановлених у справі, є надмірним та його слід зменшити до мінімального (один місяць). На підставі викладеного заява [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial