Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 27.02.2017 року між та [PERSON] (в подальшому змінено прізвище на [PERSON] ) був укладений письмовий Договір позики №27/02/2017, за яким відповідач отримала позику в розмірі 300 000,00 грн. та взяла на себе зобов`язання повернути кошти у строк до 27.02.20222. Разом з тим, сума позики повернута не була. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути суму боргу, проте вимога [PERSON] залишена відповідачем без задоволення. За таких обставин позивач просить стягнути з [PERSON] суму у розмірі 3000 000,00 грн. Провадження в справі відкрито 21 листопада 2024 року, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. [PERSON] надано відзив на позов, де зазначено наступне. Так, між сторонами було укладено договір позики. Разом з тим, зважаючи на поганий фінансовий стан, грошові кошти не були повернуті вчасно. Відповідач заперечує проти позову, та з огляду на непросту ситуацію в країні, військовий стан, просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну правову оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, і дана обставина не оспорюється відповідачем, що між [PERSON] та [PERSON] 27.02.2017 був укладений Договір позики № №27/02/2017. За умовами зазначеного договору позивач (позикодавець) надає відповідачу (позичальник) отримує та бере на себе зобов`язання повернути суму позики у розмірі 300 000 грн. 00 коп. в строк до 27.02.2022. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » у зв`язку із укладанням шлюбу 07.07.2021, який зареєстрований Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 251. Представник позивача зазначає, що [PERSON] передав відповідачу грошові кошти у розмірі, обумовленому договором № 27/02/2017 від 27.02.2017. В свою чергу [PERSON] вказує на те, що нею не було повернуто кошти у зв`язку із поганим фінансовим становищем. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. За положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Так, з урахуванням викладеного у відзиві на позов, наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання за договором позики. При цьому суд не може покласти в основу рішення прохання відповідача відмовити у задоволенні позову з огляду на військовий стан з огляду на наступне. Відповідно до положень статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Так, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі Постанова ВС від 25.01.2022 № 904/3886/21 виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Однак, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21 та у постанові від 14.06.2022 у справі №922/2394/21 Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань. У зв`язку з повномасштабним вторгненням росії в Україну Торгово-промислова палата 28 лютого 2022 року розмістила на своєму офіційному сайті лист № 2024/02.0-7.1, яким засвідчила, що збройна агресія російської федерації є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства, але даний доказ жодним чином не підтверджує ту обставину, що саме внаслідок військової агресії російської федерації проти України, в зв`язку із чим було введено воєнний стан, відповідач не мав можливості виконати свої зобов`язання перед позивачем. Отже, збройна агресія російської федерації як обставина непереборної сили дійсно є форс-мажором, однак не механізмом універсальної дії, а лист Торгово-промислової палати не є абсолютним доказом неможливості належного виконання зобов`язання. Крім того, відповідачем не надано будь - яких доказів, що невиконання зобов`язання в строк до 27.02.2022 пов`язана з незалежних від нього обставин. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved