Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

12.03.2024 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, в якому просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Сторони перебували у шлюбі шлюб, від якого мають сина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина зареєстрована та фактично проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , дитина навчається у Запорізькій гімназії №29. Відповідач зареєстрована та фактично мешкає у м. Енергодар, наразі продовжує перебувати на тимчасово окуповані території, створила нову сім`ю. Позивач повністю фінансово забезпечує та виховує дитину. Позивач офіційно працевлаштований, має постійний дохід, на теперішній час мобілізований до ЗСУ. також, у вихованні дитини допомагають батьки позивача: [PERSON] та [PERSON] . Відповідач ніякої участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальноприйнятних норма моралі, не виявляє інтересу до ї внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Останній раз відповідач бачилася з дитиною у січні 2022 року у м. Енергодар. Після 24.02.2022 року позивач неодноразово пропонував їй виїхати з м. Енергодар до Запоріжжя, проте вона відмовлялася. Враховуючи викладене, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина, [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Позивач у судовому засіданні, яке відбулося 05.12.2024 року, пояснив, що після розлучення у 2016 році відповідач разом з [PERSON] , та дитиною від першого шлюбу, переїхала до м. Енергодар. Проте син часто перебував у м. Запоріжжя, тривалі періоди мешкав разом з батьком, оскільки відповідач була зайнята облаштуванням власного життя, зокрема працевлаштувалася до ЗАЕС та не могла доглядати за сином. У 2017 році позивач звільнився з роботи для догляду за сином. У 2019 році він працевлаштувався бухгалтером до ПАТ «Запоріжжяобленерго», звідки був у 2022 році мобілізований до ЗСУ. Дитина прописана у квартирі позивача у м. Запоріжжя, хоча зараз фактично вони мешкають у іншій квартирі у м. Запоріжжя, без дозволу матері він навіть не може зареєструвати місце проживання дитини. Після 24.02.2022 року позивач пропонував відповідачу виїхати з м. Енергодар до м. Запоріжжя, пропонував переїхати у квартиру його батьків, проте вона відмовилася, пояснила, що дуже чекала на роботу в ЗАЕС, тому покидати її немає наміру. Дитина у 2021 році пішла до школи, але на період усіх карантинів син проживав з ним у м. Запоріжжя, на початок повномасштабного вторгнення дитина також мешкала у м. Запоріжжя. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату,час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини не явки не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що при підготовці висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав матері, органом опіки була опитана дитина. Малолітній [PERSON] усвідомлює ситуацію яка склалася між батьками, позицію щодо свого ставлення до матері висловлює чітко. Також, органом опіки здійснювалися спроби зв`язатися з відповідачем, проте на телефоні дзвінки вона не відповідає, повідомлення у Телеграм прочитала, відповіді не надала. Вислухавши пояснення представника позивача, позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, вислухавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/2955/16 від 08.08.2016 року шлюбу між ними розірваний. Від шлюбу мають сина, [PERSON] , що підтверджується копію свідоцтва про його народження серія [NUMBER] . Згідно копії витягу з реєстру територіального громади від 26.12.2023 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії витягу з реєстру територіального громади від 27.12.2023 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 15.04.2015 року. Відповідно до копії договору купівлі - продажу від 06.12.2006 року, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки Запорізької гімназії від 08.12.2023 рок №44, [PERSON] навчається в 3-Д класі. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] , з 12.03.2019 року він прийнятий на посаду бухгалтера ПАТ «Запоріжжяобленерго». Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо позбавлення батьківських прав участь органу опіки та піклування є обов`язковою. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. 13.11.2024 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, відповідно до якого орган опіки вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування, 17.10.2024 року спеціалістом відділу служби було отримано письмове пояснення від малолітнього [PERSON] , про те, що він не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав, тому що мати його покинула, з нею дитина не бачилася більше двох років, не спілкується з нею по телефону, подарунки не дарує, життям дитини не цікавиться. Тому орган опіки прийшов до висновку, що мати самоусунулася від виконання своїх обов`язків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача, [PERSON] її онук. [PERSON] наразі мешкає разом з нею, оскільки батько військовий, він приїздить до них коли має можливість. Онук постійно проживає у м Запоріжжі з лютого 2022 року. Дитина досить часто мешкала у м. Запоріжжі з різних причин, майже усі світа та день народження дитина проводила з батьком у Запоріжжі. Батько хотів, що син пішов у школу у м. Запоріжжя, проте відповідачка заперечувала, тому дитина почала навчання в Енергодарській школі. Проте на час ковідних карантинів мати завжди онука відправляла до батька, аргументуючи тим, що у м. Енергодар немає кому з дитиною сидіти вдома та вона не може забезпечити дитині дистанційне навчання. Тому коли почалося повномасштабне вторгнення [PERSON] фактично перебував у м. Запоріжжя. Після цього онук з матір`ю більше не бачився, вона до нього не приїжджала, навіть поки була така можливість у 2022 році, речей, одягу, грошей дитині не передавала. У Запоріжжя виїжджати відповідач відмовилася. Інколи дзвонить онуку, розмови короткі, без змістовні. Зі слів онука у м. Енергодар у матері там своя сім`я. Свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком позивача, [PERSON] - його онук. Син з відповідачкою прожив у шлюбі близько чотирьох років, у 2016 році вони розвелися. Відповідач після розлучення виїхала до м. Енергодар з дитиною, проте десь приблизно половину часу дитина мешкала з батьком. Під час ковідних карантинів відповідач постійно дзвонила та просила забрати онука. На початок 2022 року онук також проживав у м. Запоріжжя. Мати з [PERSON] виїжджати відмовилися, речей чи грошей дитині не передавала. Інколи відповідач дзвонить дитині, а так він її майже забув. Малолітній [PERSON] розповів, що наразі мешкає з дідусем та бабусею у м. Запоріжжя, тато у нього військовий, а матір залишилися у м. Енергодар зі старшим братом. З матір`ю останнього разу бачився у Енергодарі. У батька у Запоріжжі бував часто, усі дні народження, на новий рік, крім того, батько кожного тижня приїжджав до нього в м. Енергодар. Починав навчатися у Енергодарі, але перший клас закінчував вже у Запоріжжі. Матір до нього не приїжджає, виїжджати з м. Енергодар вона не захотіла, дзвонить йому дуже рідко, приблизно раз на місць, питає як справи, але загалом, він їй не розповідає про своє навчання чи якісь події, бо матері не цікаво. Матір йому не казала, що хоче забрати до Енергодару, лише обіцяє провідати, але обіцянку не виконує. Він на неї не ображається, вже звик до такого спілкування. З батьком у нього стосунки добрі, він кожного дня телефонує, розпитує про навчання та інше. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. П. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. П. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України). Ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1). Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав з підстав ухилення одного із батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, коли кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] фактично покинула сина на виховання позивача, не цікавиться його життям та здоров`ям, коштів на його утримання не надає, нерегулярно спілкується з дитиною засобами телефонного зв`язку, розмови носять формальний, беззмістовний характер, що призвело до формування у малолітнього впевненості щодо не зацікавленості матері у спілкуванні з ним. На думку суду, відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини, покинув сина на виховання батька, не виявляє до нього батьківської турботи та не має наміру змінювати свою поведінку на краще, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Згідно висновку органу опіки та піклування позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її сина [PERSON] є доцільним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved