Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

[PERSON] , в порядку\~окремого\~провадження, звернувся в суд із заявою, в якій просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним, як баьком, його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,, уродженця м. Кропивницький Кіровоградської області. Заяву обґрунтовує тим, що 28.08.2013 року він уклав шлюб з [PERSON] . Від спільного житія маємо дитину - сина [PERSON] . Фактично шлюбні відносини між ним та [PERSON] припинені наприкінці 2021 року. Після фактичного припинення шлюбних відносин з колишньою дружиною, син проживає разом з ним в будинку за адресою: [ADDRESS] . З початком повномасштабного вторгнення росії на територію України, [PERSON] 24.03.2022 року переїхала жити за кордон в невідомому йому напрямку, а згодом повідомила, що наміру повертатися в Україну не має. У зв`язку з цим, для захисту прав та прав дитини, ним було подано до Ленінського районного суду м. Кіровограда позов до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Кропивницької міської ради про встановлення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] . [INFO] . Наданий час рішення суду по справі не винесено. Крім цього, ним було подано позов про розірвання шлюбу і рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.10.2023 року у справі № 405/6177/23, провадження № 2/405/1019/23 шлюб між ними розірвано. З березня 2022 року та по теперішній час, [PERSON] не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не спілкується з сином, не відвідує його, не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання ним освіти, а отже не несе жодних зобов`язань по вихованню та матеріальному утриманню сина. [PERSON] фактично самоусунулась від процесу виховання дитини та повністю ігнорує її інтереси. Всі питання щодо виховання вирішуються ним самостійно без участі та підтримки матері. Вказані факти підтверджуються: листом № 01-08/347 від 24.09.2024 року, виданого Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 72 «Гномик» комбінованого типу, відповідно до якого [PERSON] завжди охайно одягнений, доглянутий, фізичний та емоційний стан задовільний. Спілкування з вихователями групи здійснює тато дитини - [PERSON] та бабуся - [PERSON] . Дитину по черзі приводять і забирають тато і бабуся. Витрати на харчування та забезпечення освітньо-виховного процесу здійснює батько дитини; актом за свідченнями сусідів про те, що [PERSON] , [INFO] з листопада 2021 року по теперішній час в будинку [ADDRESS] не проживає; копіями чеків про понесені витрати на утримання дитини. Вказує, що син [PERSON] постійно проживає разом з ним та перебуває на його самостійному вихованні та утриманні, мати дитини проживає за кордоном з 2022 року, якщо його мобілізують дитина буде проживати в дитячому будинку, оскільки інших осіб, які могли б піклуватись ним або утримувати він та дитина не мають. У вересні 2024 року він звернувся до [INFO] із проханням про надання відстрочки у зв`язку із самостійним вихованням та утриманням ним малолітнього сина. В усній формі працівником було повідомлено, що для оформлення відстрочки необхідне рішення суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним малолітнього сина. В подальшому ним до Управління соціального захисту населення м. Кропивницького було подано письмову заяву про отримання довідки про те, що на його одноособовому утриманні перебуває малолітня дитина. Письмова відповідь на даний час не надана. Окрім того, встановлення даного факту необхідно йому для подальшого оформлення документів для допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків. В зв`язку з вищевикладеним він змушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дитини. Ухвалою суду від 29.10.2024 року відкрито окреме провадження у справі з викликом в судове засідання заявника та заінтересованих осіб. 04.12.2024\~року представником[INFO] суду надана заява в порядку статті 43 ЦПК України та клопотання про розгляд справи без участі за наявними матеріалами справи. Представник заявника в судовому засіданні заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, підтримала з підстав, зазначених в ній, просила її задовольнити. Заінтересовані особи представники Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради та [INFO] в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, надали суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Заінтересована особа\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи судом повідомлялася в порядку ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-саті суду, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання не подавала, тим самим, судом відзначається, що заінтересована особа не скористалася своїм правом на участь в судовому засіданні та на надання суду пояснень та доказів на обґрунтування своєї позиції щодо заявлених вимог. Заслухавши представника заявника, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.08.2013 року, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда 06.10.2023 року (справа № 405/6177/23). Від шлюбу вони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 26.05.2021 року, актовий запис № 534. Як зазначає заявник після фактичного припинення шлюбних відносин з колишньою дружиною заінтересованою особою [PERSON] , син проживає разом з ним в будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 010740/1 про реєстрацію місця проживання особи. З початком повномасштабного вторгнення росії на територію України, [PERSON] 24.03.2022 року переїхала жити за кордон та згодом повідомила заявнику, що наміру повертатися в Україну не має. [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] . [INFO] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.10.2023 року відкрито провадження у справі № 405/7158/23, провадження № 2/405/1200/23. Крім цього, заявником було подано позов до відповідача [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29.10.2024 року відкрито провадження у справі № 405/6656/24, провадження № 2/405/ 1291/24. Згідно відповіді на запит № 13 від 20.09.2024 року, до лютого 2022 року піклуванням про стан здоров`я дитини [PERSON] , [INFO] займались мати та батько дитини. Протягом 2024 року піклувався про стан здоров`я дитини, звертався до лікаря-педіатра у разі необхідного лікування захворювання дитини та профілактичних оглядів або щеплень, порад щодо стану здоров`я дитини лише батько. Згідно Листа № 01-08/347 від 24.09.2024 року, виданого Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 72 «Гномик» комбінованого типу, [PERSON] завжди охайно одягнений, доглянутий, фізичний та емоційний стан задовільний. Спілкування з вихователями групи здійснює тато дитини - [PERSON] та бабуся - [PERSON] . Дитину по черзі приводять і забирають тато і бабуся. Витрати на харчування та забезпечення освітньо-виховного процесу здійснює батько дитини. Суду також надані копії чеків про понесені заявником витрати на утримання сина (а.с. 16-27). Як вбачається з акта від 16.09.2024 року, засвідченого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] з листопада 2021 року по теперішній час в будинку [ADDRESS] не проживає, за вказаною адресою проживає [PERSON] зі своєю дитиною [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, у порядку, зокрема, окремого провадження (п. 3 ч. 2 ст. 19 ЦПК України). Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 1 статті 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам, при розгляді справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, слід мати на увазі, що згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, серед іншого, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений факт перебування фізичної особи на утриманні. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Звертаючись до суду з зазначеною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник зазначив, що факт самостійного виховання та утримання ним малолітнього сина має для нього юридичне значення та необхідний йому для забезпечення захисту прав та інтересів його малолітнього сина, а також з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, з приводу чого судом зазначається наступне. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років за рішенням суду. Згідно з Переліком документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що є додатком № 5 до відповідного «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, визначено, що до документів, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину відносяться рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. Отже, виходячи з положень Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, підтвердженням самостійного виховання та утримання особою дитини є рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. Тобто, за наявності умов факту самостійного виховання та утримання дитини одним з батьків, суд може встановити відповідний факт, що впливає на права особи, як військовозобов`язаного. За наслідком чого, судом встановлено, що встановлення заявленого факту, має для заявника юридичне значення, а саме: для реалізації заявником права з подання документів для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та підтвердження відповідного факту належними документами, визначеними положеннями Порядку № 560. Одночасно, при визначені юрисдикції та можливості розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства в окремому провадженні, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Зокрема, як вбачається з заяви, метою звернення заявника в даній справі з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, є обставини, які виникли внаслідок прийняття Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, який передбачає необхідність надання особою на підтвердження факту самостійного виховання і утримання нею малолітньої дитини, рішення суду про встановлення цього факту самостійного виховання дитини, як документа на підтвердження у особи підстав для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому, предметом дослідження суду є встановлення певного юридичного факту, який породжує у заявника можливість підтвердити свої права за п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ, у порядку, передбаченому Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, повноваження суб`єктів владних повноважень, визначені Конституцією та законами України. При здійсненні своїх владних управлінських функцій відповідно до законодавства вони діють на підставі та в межах наданих їм повноважень, у тому числі й щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Такі повноваження щодо встановлення того чи іншого факту мають бути чітко визначені у відповідних нормативно-правових актах. Встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідним суб`єктом владних повноважень виключає повноваження суду щодо встановлення такого факту в судовому порядку. Оскільки факт самостійного виховання та/або утримання дитини не може бути встановлений в позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції. Враховуючи, що у зазначених правовідносинах відсутній будь-який орган влади, до повноважень якого належить встановлення факту самостійного виховання та/або утримання дитини, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, факту самостійного виховання та/або утримання дитини, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 та частини другої статті 315 ЦПК України. З огляду на вищевикладене, оскільки для підтвердження у особи права на оформлення відстрочки від призову на підставі положень п.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ, є необхідним надання належних документів, передбачених Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, а саме: надання особою рішення про встановлення відповідного факту, а чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд таких справ у цивільному судочинстві в порядку окремого провадження, що в свою чергу обумовлено також тим, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, перелік яких не є вичерпним, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 року в справі № 560/17953/21, суд вважає що заявлена заявником вимога підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження. Окрім того, суд вважає, що наведені вище норми законодавства свідчать про те, що встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком своєї малолітньої дитини, не суперечить Закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, та має для заявника юридичне значення, а тому не існує перешкоди щодо встановлення судом факту, який має юридичне значення - факту самостійного виховання та утримання батьком своєї малолітньої дитини. З огляду на викладене вище, судом встановлено, що заявник [PERSON] , який є батьком малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , самостійно утримує та виховує малолітнього сина, який перебуває на його (заявника) утриманні, в свою чергу, дослідженими судом доказами також встановлено, що заінтересована особа - мати дитини [PERSON] проживає окремо від дитини, участі у її вихованні та утриманні не приймає, що, в свою чергу, також підтверджує факт здійснення заявником самостійного виховання малолітньої дитини та її перебування на повному утриманні батька, при цьому, з урахуванням викладеного вище, та враховуючи мету встановлення зазначеного юридичного факту для заявника, документом, що підтверджує зазначену обставину - факт самостійного виховання малолітньої дитини одним з батьків, - може бути рішення суду. При цьому, зазначений юридичний факт породжує для заявника та його малолітнього сина юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, та, крім того, встановлення даного факту необхідно заявнику з метою захисту прав та інтересів дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що самостійно займається вихованням та утриманням дитини, на підставі чого суд приходить до висновку про доведеність і обґрунтованість заяви, та, відповідно, наявності визначених законом підстав для її задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, у зв`язку з чим понесені заявником судові витрати, що складаються з судового збору, - вважати по фактично понесеним останнім.

Outcome: approved