Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачки, в якій просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором на загальну суму 20500,00 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 24 жовтня 2022 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі за текстом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 1104-0206 (далі за текстом Договір) в електронному вигляді на веб-сайті кредитодавця https://creditkasa.com.ua/, згідно з умовами якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надало, а відповідачка отримала кредит у вигляді кредитної лінії у сумі 4100,00 грн. строком на 300 днів, тобто до 20 серпня 2023 року, зобов`язалась повернути його та за користування кредитними коштами сплачувати знижену процентну ставку у розмірі 2,5 % за кожен день користування кредитом (у перші 15 днів), а також стандартну процентну ставку 3,0 % за кожен день користування кредитом кожного базового періоду, який складає 15 днів, але не пізніше 20 серпня 2023 року. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало умови вказаного договору у повному обсязі, надавши [PERSON] обумовлену договором суму грошових коштів, однак [PERSON] не здійснила повернення кредитних коштів, а також не сплатила відсотки за користування ними, внаслідок чого станом на 27 грудня 2023 року у неї виникла заборгованість перед ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на загальну суму 40692,50 грн., розмір якої було частково списано позивачем до 20500,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки, оскільки остання ухилилась від добровільного погашення заборгованості по вищевказаному кредитному договору, що є порушенням прав позивача. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшло клопотання, в якому просив суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідачки у судове засідання не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль повідомлялась належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явилась. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилалась судова повістка про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовим конвертом з судовою повісткою, що повернулась до суду з довідкою відділення «Укрпошти» з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачці судової повістки, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручено відповідачці належним чином. Клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив до суду не подала, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідачка зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надавала суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві поспіль неявки відповідачки в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, беручи до уваги дві поспіль неявки відповідачки в судове засідання, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідачки, яка з 09 травня 2024 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу в судове засідання не з`явилась, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтувала. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачку, яка не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у поданому ним до суду клопотанні, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржниці від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24\~жовтня 2022\~року між\~ТОВ «УКР\~КРЕДИТ ФІНАНС»\~(а.\~с.\~12,\~14),\~позивачем у\~справі,\~та [PERSON] ,\~відповідачкою у\~справі,\~було укладено\~договір кредитної\~лінії №\~1104-0206,\~відповідно до\~умов якого\~позивач надав,\~а [PERSON] ,\~відповідачка у\~справі,\~отримала кредит\~у вигляді\~кредитної лінії\~у сумі\~4100,00\~грн.(а.\~с.\~16,\~18-23,\~24-30,\~39-40). Відповідно до пункту 4.8. Договору, підпункту 26 пункту 2.1. Правил відкриття кредитної лінії (далі за текстом Правила) строк кредитування склав 300 днів, тобто до 20 серпня 2023 року. Згідно з пунктами 2.3., 4.4., 10.1 Договору для мінімізації загальних витрат відповідачки за кредитом Кредитодавцем було рекомендовано позивачці здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого Базового періоду строку кредитування, який складає 15 днів, тобто до 07 листопада 2022 року, протягом якого діяла знижена процентна ставка у розмірі 2,5 % за кожен день користування кредитом. Відповідно до пункту 4.6. Договору після спливу строку першого Базового періоду строку кредитування протягом всього строку Договору застосовується стандартна процентна ставка у розмірі 3,0 % за кожен день користування кредитом. Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання кредиту (пункт 11.1. Договору). Згідно з пунктом 3.1. Договору цей Договір було укладено сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до пункту 3.2. Договору для укладання цього Договору відповідачка надала Кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом заповнення на веб-сайті Кредитодавця https://creditkasa.com.ua/ усіх граф відповідної форми. Згідно з пунктами 3.8., 3.10 Договору, пунктами 5.2., 5.4. Правил, відповідачка надала Кредитодавцю відповідь про повне та безумовне прийняття пропозиції Кредитодавця (акцепт) ляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), та визнала усі документи, в тому числі Договору, підписані з використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі. Відповідно до пунктів 9.3.2.4. Правил, пункту 2.2. Договору, відповідачка зобов`язалась своєчасно повернути кредит (здійснити повне погашення кредиту), сплатити проценти за користування кредитом у порядку, визначеному Правилами та Договором, а саме не пізніше останнього дня строку кредитування. Судом встановлено, що вказаний договір було укладено, кредит було надано позичальниці [PERSON] , відповідачці у справі, виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця, а також сторони вказаного договору узгодили розмір кредиту, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення договору в електронній формі на погоджених умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з довідки, виданої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», за допомогою системи LiqPay ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», позивачем у справі, було здійснено видачу коштів [PERSON] , відповідачці у справі, за вищевказаним кредитним договором у сумі 4100,00 грн. на її карту № [NUMBER] , що також підтверджується листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 13, 17,, 34-38). В порушення\~умов договору\~кредитної лінії\~№ 1104-0206 від 24 жовтня 2022 року [PERSON] , відповідачка у справі, взяті на себе зобов`язання не виконувала, внаслідок чого у неї перед ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», позивачем у справі, виникла заборгованість, яка, згідно з розрахунком станом на 27 грудня 2023 року, з урахуванням простроченої заборгованості за кредитом, нарахованими відсотками склала загальну суму 40692,50 грн., розмір якої було частково списано позивачем до 20500,00 грн., та яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 4100,00 грн., простроченої заборгованості за нарахованими відсотками 16400,00 грн. (а. с. 15). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень частин 1, 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно із статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі, шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатору, отриманого від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», позивача у справі, прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала договір (здійснила акцепт пропозиції товариства), тобто договір вважається укладеним у відповідності до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] , відповідачкою у справі, не спростовано презумпцію правомірності правочину та не надано будь-яких доказів того, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», позивач у справі, отримало її персональні дані та використало їх у власних цілях. Таким чином, сторони Договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір кредитної лінії № 1104-0206 від 24 жовтня 2022 року вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону). Вказаним Договором передбачено порядок та умови отримання кредиту, погашення заборгованості за кредитом, а також сплату відсотків, нарахованих за користування кредитними коштами. [PERSON] , відповідачка у справі, підписавши вказаний договір кредитної лінії № 1104-0206 від 24 жовтня 2022 року, надала згоду на отримання та повернення кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленими вказаним договором. Судом встановлено, що за змістом позовних вимог та документів, наявних у справі, доказом укладення між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», позивачем у справі, та [PERSON] , відповідачкою у справі, кредитного договору слугує договір кредитної лінії № 1104-0206 від 24 жовтня 2022 року, що підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями частини 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві кредиту (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому кредитодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір кредити є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачкою у справі, не спростовано факт укладення між нею та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», позивачем у справі, договору кредитної лінії № 1104-0206 від 24 жовтня 2022 року, та отримання відповідачкою коштів, внаслідок чого суд вважає укладеним кредитний договір між сторонами. Згідно з умовами укладеного між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», позивачем у справі, та [PERSON] , відповідачкою у справі, договору кредитної лінії № 1104-0206 від 24 жовтня 2022 року, строк, на який надався кредит, становив 300 днів, тобто 24 жовтня 2022 року до 20 серпня 2023 року. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі, кредитні кошти отримала, якими в подальшому розпорядилась на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, тобто кредитні кошти не повернула. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів на спростування отримання кредиту у сумі 4100,00 грн., [PERSON] , відповідачкою у справі, суду не надано. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем станом на 27 грудня 2023 року становить 40692,50 грн., у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом 4100,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими відсотками 36592,50 грн., розмір якої було частково списано позивачем до 20500,00 грн., та яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 4100,00 грн., простроченої заборгованості за нарахованими відсотками 16400,00 грн. (а. с. 15). Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачкою до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 20500,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена платіжною інструкцією в національній валюті № 34453 від 18 січня 2024 року (а. с. 1). На підставі статей 11, 207, 208, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 627, 628, 638, 639, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved