Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

20.11.2024 р., [PERSON] , звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області, третя особа: Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса Гіліна Марина Григорівна про зняття арешту з майна. Позовні вимоги мотивовані тим що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який був рідним братом [PERSON] . Спадкодавець до дня смерті постійно мешкав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця відкрилась наступна спадщина: - Квартира [ADDRESS] ; - Земельна ділянка, площею 0,124 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - Садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . У спадкодавця не було дружини і дітей, батьки померли раніше, тому відповідно до ст.ст.1258, 1262 ЦК України, Позивач, як спадкоємець другої черги за законом, подав до Приморської державної нотаріальної контори, надалі - Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини за спадкодавцем. На підставі зазначеної заяви, державним нотаріусом Гіліною М.Г., щодо майна спадкодавця була заведена спадкова справа № 104с/2024. Отже, позивач прийняв спадщину, оскільки подав у визначений законодавством строк заяву про прийняття спадщини за померлим братом, заселився в квартиру [ADDRESS] та здійснює в квартирі, а також в садовому будинку [ADDRESS] , ремонтні роботи. Спору щодо спадкового майна немає, оскільки у померлого не було інших спадкоємців. У зв`язку з тим, що державний нотаріус Гіліна М.Г. попросила позивача надати документи, які знаходяться в архіві в росії, що підтверджують той факт, що у Позивача та спадкодавця був спільний батько - [PERSON] , [INFO] , а отже вони є єдинокровними братами, Позивач вимушений був встановлювати цей факт у Приморському районному суді м.Одеси в окремому провадженні. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 02.07.2024 року у справі № 522/6354/24 зазначений факт був встановлений та зазначене рішення суду було надано державному нотаріусу Гіліній М.Г. для долучення до спадкової справи. Після цього, державний нотаріус Гіліна М.Г., повідомила Позивачу, що на майно Спадкодавця у 2018 році був накладений арешт у ВП № 57224759. З огляду на зазначене, представником Позивача 14.102024 року були направлені заява від 14.10.2024 року та адвокатський запит від 14.10.2024 року до Відповідача, у листах-відповідях на які, відповідно: від 21.10.2024 р. за № 21.14-58187 та від 22.10.2024 р. за № 21.14-58322 зазначено, що у Відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 57219994 з примусового виконання виконавчого листа № 521/2737/18 виданого 29.08.2018, документ видав суддя Малиновського районного суду м.Одеси Жуковський С.О. про стягнення витрат за проведення судових експертиз з [PERSON] у загальному розмірі 2574,00 грн. Виконавче провадження № 57219994 завершено 10.12.2018 року згідно п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», що не передбачає виключення боржника з реєстру боржників. Виконавче провадження АСВП № 57224759, в рамках якого було накладено арешт (реєстраційний номер обтяження: 29835236) від 20.09.2018 року на даний час знищено за терміном зберігання. В обох випадках заявнику було запропоновано звернутись до суду для вирішення питання про зняття арешту з нерухомого майна. 18.11.2024 року Позивач звернувся із письмовою заявою до державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Гіліної М.Г., надалі третя особа, щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за померлим [INFO] [PERSON] (спадкова справа № 104с/2024). 18.11.2024 року Позивач отримав від третьої особи відповідь за № 2957с/02-14, в якій зазначено, що в ході проведення перевірки перед видачею свідоцтва про право на спадщину було виявлено 2 записи про арешт нерухомого майна, а саме: 1) арешт нерухомого майна р.№ 9773579 від 27 квітня 2010 року, що накладений Першою Приморською ВДВС Одеського міського управління юстиції; 2) арешт нерухомого майна р.№ 29835236 від 14 січня 2019 року, що накладений Овідіопольським РВДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. З огляду на зазначене, позивачу було запропоновано звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином. Третя особа у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд розглянув матеріали справи та встановив, що у Овідіопольському ВДВС в Одеському районі Одеської області, на виконанні перебувало виконавче провадження № 57219994 з примусового виконання виконавчого листа № 521/2737/18 виданого 29.08.2018, документ видав суддя Малиновського районного суду м.Одеси Жуковський С.О. про стягнення витрат за проведення судових експертиз з [PERSON] у загальному розмірі 2574,00 грн. Виконавче провадження № 57219994 завершено 10.12.2018 року згідно п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», що не передбачає виключення боржника з реєстру боржників. Виконавче провадження АСВП № 57224759, в рамках якого було накладено арешт (реєстраційний номер обтяження: 29835236) від 20.09.2018 року на даний час знищено за терміном зберігання. Відповідно до п. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності до положень статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення - остання стадія існування зобов`язання, із завершенням якої первісний юридичний зв`язок між сторонами, виражений у конкретному зобов`язанні, втрачається. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, обтяження. Позивач звернувся до відповідача з питанням про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні своїм майном, звільнення з-під обтяження, фактично арешту цього майна, зняття обтяжень, але отримав відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено, а тому позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно із ст. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майна. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини передбачено наступне: «кожен має право на справедливий … розгляд його справи … незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…». Згідно до статті 129 Конституції України, «основними засадами судочинства є: законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;…гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом». Згідно до існуючої практики Європейського суду по правам людини, яка згідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV,наряду з Конвенцією є джерелом права, наявність безпристрасності по п.1 ст. 6 повинно визначатися по суб`єктивному та об`єктивному критеріям. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, зазначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Отже, оскільки на даний час відсутні підстави для подальшого обтяження нерухомого майна, у зв`язку із тим, що виконавче провадження було завершено, необхідно зняти арешт майна. Оцінюючи належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволеню. На підставі викладеного,

Outcome: approved