Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Позивач ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26.04.2014 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема й в частині визначення виконавця послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення. 05.08.2014 р. в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньо будинкових систем). Повідомленням визначено, що фізична особа, що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг, дана відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. 31.05.2021 на офіційному веб- сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ " Київводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/ або централізованого водовідведення у зв`язку з чим з 01.07.2021 року вказаний договір вважається укладеним. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та централізованого відовідведення за адресою: [ADDRESS] . Жодних відмов від отримання послуг від них не надходило. Як зазначає позивач, внаслідок невиконання відповідачами зобов`язань із своєчасної оплати спожитих послуг за період з 01.06.2018 року по 31.12.2023 року з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення утворилась заборгованість в розмірі 19 503,53 грн. та заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування в розмірі 1065,73 грн., а всього 19 579,57 грн., на які нараховано 3 % річних в розмірі 1400,00 грн. та інфляційні втрати в розмірі 6522,60 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 28.05.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що дійсно відповідач [PERSON] є співвласником квартири, проте ніколи в ній не проживав. Відповідач [PERSON] з 24.02.2022 року по теперішній час виконувала бойові завдання в районі Донецької та Луганської областей, а отже не проживала у квартирі. В зв`язку із цим відповідно до п.6 ч.1 ст.7 ЗУ «України «Про житлово-комунальні послуги» відсутні підстави для стягнення з них заборгованості. Крім того, у квартирі постійно проживає [PERSON] , яка також проживала з 2018 року по 2023 рік, а тому вона має нести солідарну відповідальність по сплаті за житлово-комунальні послуги. Представник відповідача також просив про застосування строку позовної давності, вказуючи на те, що заборгованість розрахована за період з 01.06.2018 року по 31.12.2023 року, тобто поза межами трирічного строку, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.06.2018 року по 31.12.2020 року задоволенню не підлягають через сплив строку позовної давності. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просив відмовити в задоволенні вимог до відповідача [PERSON] , в задоволенні вимог до відповідача [PERSON] відмовити за період з 18.06.2018 року по березень 2022 року, а також застосувати строки позовної давності, відмовивши у задоволенні позовних вимог за період з 01.06.2018 року по 31.12.2020 року. 30.05.2024 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на відзив. У даній відповіді представник позивача зазначає про те, що жодних заяв від відповідачів щодо їх непроживання у квартирі до позивача не надходило. Крім того, позовні вимоги до відповідачів заявлено як до співвласників квартири, а не до споживачів. Також, представник позивача вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки відповідачами здійснювались платежі, останній платіж здійснено у вересні 2022 року, в той час як з даним позовом позивач звернувся до суду 27.02.2023 року. Посилаючись на викладене, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги повністю. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 19.06.2024 року витребувано з КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформацію про власника/власників об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , а також довідку, витяг або інший документ на квартиру. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 04.11.2024 року витребувано від Деснянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) інформацію щодо законного представника неповнолітнього [PERSON] . В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила розглянути справу в її відсутність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомил. Враховуючи обставини справи та достатність часу для реалізації відповідачами своїх прав на захист, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 5 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» №110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія "Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем). Відповідно до пункту 1.1. договору позивач взяв на себе зобов`язання з надання відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньо будинкових систем), а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, передбачених Договором. Згідно з пунктом 3.1. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. 31 травня 2021 року на офіційному веб-сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ «АК «Київоводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення. Договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на веб-сайті ПрАТ «АК «Київводоканал» співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з Товариством. Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Виходячи з визначеннями, наданим у пунктах 2, 6, 13 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) може бути індивідуальний або колективний. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно положень пунктів 1, 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 9 цього Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (втратили чинність 01 травня 2022 року), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Пунктом 30 Правил передбачено що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися ними. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17. З матеріалів справи вбачається, що позивачем надаються житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа КП КМР «Київсбке міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-7232 від 16.07.2024 року, вказана квартира на праві власності зареєстрована: -5/6 частин за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.09.2010 року; -1/12 частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 14.02.2012 року; - частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 14.02.2012 року. За даними Реєстру територіальної громади м.Києва від 28.02.2024 року, у квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З указаного вбачається, що співвласники є солідарними боржниками. Крім того, згідно з частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною першою статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника). Згідно з частиною четвертою вказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України. Аналіз наведених положень закону вказує на те, що надавач послуг має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (статті 78-80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вищезазначені докази підтверджують, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] та зареєстровані в ній, у зв`язку з чим позивач як надавач послуг в силу приписів частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг від них. Позивач звернувся із позовом до суду про стягнення усієї заборгованості за вказаною квартирою із тих осіб, відомості про яких були наявні у позивача, що не позбавляє в подальшому відповідача, який виконав зобов`язання зі сплати коштів за отримані послуги, права стягнути ці кошти з інших мешканців житла, які несуть солідарну відповідальність. Приписи статей 205, 634, 641, 642, 714 ЦК України і частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 зазначено, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання. Відповідно до частини третьої статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Оскільки протягом місяця з дня опублікування позивачем у засобі масової інформації повідомлення та договору відповідач про свою відмову укласти договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення у письмовому вигляді не направив, він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача щодо укладення договору, а відтак можна дійти висновку про наявність договірних відносин між сторонами. Таким чином, відповідачі у період часу з 1 червня 2018 року по 31 грудня 2023 року були споживачами послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: [ADDRESS] , оскільки після розміщення їх виконавцем 05 серпня 2014 року у засобі масової інформації повідомлення про публічний договір (оферту) та тексту договору про надання таких комунальних послуг в установленому законом порядку не заявили відмову від надання зазначених послуг, а також протягом спірного періоду фактично користувались послугами, які надавалися позивачем. При цьому судом відхиляються заперечення представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] , викладені у відзиві, в якому зазначено про те, що відповідач [PERSON] з 2005 року не проживає у спірній квартирі, а відповідач [PERSON] з 24.02.2022 року перебуває у ЗСУ, виконувала бойові завдання і також не проживала у квартирі, а тому відсутні підстави для стягнення з них заборгованості. Зазначені твердження слід відхилити, оскільки пунктом 6 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що за умови документального підтвердження, споживач має право на неоплату вартості комунальних послугу разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) на період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб. Відповідно до п. п. 11 п. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] не користувались послугами з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення за вказаний період з дозволу відповідних органів виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Також, відповідачі [PERSON] , [PERSON] від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялись, з заявою про їх відсутність у квартирі до позивача не зверталися, однак послуги не оплачував на ряду з іншими відповідачами. Отже, відповідачі [PERSON] , [PERSON] не здійснили будь-яких дій для реалізації права на звільнення від оплати комунальних послуг чи зменшення розміру плати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а відтак відсутні законні підстави для їх звільнення чи такого зменшення і в судовому порядку. Надання документів про тимчасове проживання або про проходження військової служби безпосередньо до суду під час розгляду справи підстав для звільнення від сплати заборгованості за надані послуги не дає. Крім того, з урахуванням вказаних норм судом в судовому засіданні 12.02.2025 року відмовлено за безпідставністю у задоволенні клопотання представника відповідачів про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , яка не зареєстрована у вказаній квартирі, не є співвласником квартири, а надані в якості доказів проживання постанови у справах про притягнення до адміністративної відповідальності не є належними доказами як факту постійного проживання у квартирі, так і факту споживання послуг, що надаються позивачем. Як вбачається з довідки про заборгованість, що обліковується за період з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2023 року, за адресою: [ADDRESS] , загальна сума заборгованості становить 19 579,57 грн., яка складається з: - 19 503,53 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення; - 76,04 грн. - заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування. Крім того, з урахуванням положень ст.625 ЦК України позивачем нараховано 1400,00 грн. - 3 % проценти річних та 6522,60 грн. - інфляційних втрат. При цьому позивачем при здійсненні вказаного розрахунку було також враховано положення постанови Кабінету Міністрів України №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року, відповідно до якої з 24 лютого 2022 року та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням. Так, із надано розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем не здійснювались нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат починаючи з лютого 2022 року. Вищевказані надані позивачем докази відповідають критеріям належності, допустимості та стосуються предмету доказування у даній справі. Доказів на підтвердження сплати наявної заборгованості в повному обсязі матеріали справи не містять. Будь-яких доказів, що відповідачі не отримували житлово-комунальні послуги матеріали справи не містять. Також у справі відсутні будь-які докази того, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] звертались до ПАТ «АТ «Київводоканал» із клопотанням про припинення надання послуг із централізованого постачання холодної води та водовідведення, а також із скаргами щодо ненадання чи неякісне надання цих послуг у період з червня 2018 року по грудень 2023 року. Відтак, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивної цивільного судочинства суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за спожиті з 01 червня 2018 року по грудень 2023 року житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 19 579,57 грн., а також 3 % річних у розмірі 1400,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6522,60 грн. Під час розгляду справи представником відповідачів зроблено заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Зазначена заява задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Так, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.06.2018 року по 31.12.2023 року. Із даними вимогами позивач звернувся до суду 27.02.2024 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, з урахуванням вказаних норм в рамках позовної давності позивач ПрАТ «АК «Київводоканал» має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення, обов`язок сплати якої настав з 02 квітня 2017 року. Крім того, згідно вимог ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачами частково здійснювалась оплата за надані послуги, остання сплата здійснена у вересні 2022 року Відтак, відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, передбачених ст.267 ЦК України, і з підстав часткового виконання відповідачами своїх зобов`язань, наслідком чого стало переривання строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідачів, солідарно, на користь позивача заборгованості за спожиті з 01 червня 2018 року по грудень 2023 року житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 19 579,57 грн., а також 3 % річних у розмірі 1400,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6522,60 грн. Інші доводи представника відповідачів на висновки суду не вливають і підстав для відмови в задоволенні позову до [PERSON] та [PERSON] не дають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. в рівних частинах, а саме по 757,00 грн. з кожного.

Outcome: approved