Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. В жовтні 2024 року ТОВ НВФ «Водполімер» звернулось до суду з позовом, який обґрунтовано тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 26 жовтня 2004 року Бориспільською міською радою Київської області, йому належав об`єкт нерухомого майна: адміністративно-виробничий корпус з підсобно-господарськими спорудами, який розташовується за адресою: [ADDRESS] . 16 квітня 2016 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою О.С. на підставі іпотечного застереження до договору іпотеки від 31 липня 2017 року, укладеного між ТОВ НВФ «Водполімер» та ТОВ «Сіверекополімер», зареєстровано право власності на вказаний майновий комплекс за ТОВ «Сіверекополімер». 13 лютого 2018 року на підставі договору купівлі-продажу ТОВ «Сіверекополімер» відчужило адміністративно-виробничий корпус з підсобно-господарськими спорудами, який розташовується за адресою: [ADDRESS] , на користь ТОВ «Ріелті Естейт». Рішенням господарського суду Київської області від 03 лютого 2020 року іпотечний договір, укладений 31 липня 2015 року між ТОВ НВФ «Водполімер» та ТОВ «Сіверекополімер» був визнаний недійсним з моменту укладення. Іншим рішенням господарського суду Київської області від 29 квітня 2021 року було витребувано у ТОВ «Ріелті Естейт» на користь ТОВ НВФ «Водполімер» адміністративно-виробничий корпус з підсобно-господарськими спорудами, який розташовується за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Запорізька, 14-а. Незважаючи на це, ТОВ «Ріелті Естейт» уклало договір купівлі-продажу від 01 жовтня 2021 року, яким відчужило адміністративно-виробничий корпус з підсобно-господарськими спорудами, який розташовується за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] . Зважаючи на те, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача поза його волею, на підставі договору іпотеки, який в подальшому був визнаний недійсним з моменту його укладення, тому [PERSON] не є добросовісним набувачем. За таких обставин ТОВ НВФ «Водполімер» просить витребувати з незаконного володіння [PERSON] на свою користь адміністративно-виробничий корпус з підсобно-господарськими спорудами, який розташовується за адресою: [ADDRESS] , а також скасувати рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В. №60724055 від 01 жовтня 2021 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна. 2. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2024 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.142-143). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.158). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд вирішив проводити заочний розгляд цивільної справи, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України. 3. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 26 жовтня 2004 року ТОВ НВФ «Водполімер» було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: адміністративно-виробничий корпус з підсобно-господарськими спорудами площею 1005,2 кв.м., який розташовується за адресою: [ADDRESS] . На підставі цього свідоцтва рішенням приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудки О.С. №23317147 від 31 липня 2015 року за ТОВ НВФ «Водполімер» було зареєстровано право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Вказані обставини підтверджуються копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41565696 від 31 липня 2015 року (а.с.21). На підставі іпотечного застереження, викладеного в іпотечному договорі від 31 липня 2015 року, укладеного між ТОВ НВФ «Водполімер» та ТОВ «Сіверекополімер», посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округ Київської області Дудкою О.С., зареєстрованого в реєстрі за №2080, право власності на адміністративно-виробничий корпус з підсобно-господарськими спорудами, який розташовується за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано за ТОВ «Сіверекополімер», згідно рішення приватного нотаріуса Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудки О.С. від 16 квітня 2016 року. 13 лютого 2018 року між ТОВ «Сіверекополімер» та ТОВ «Ріелті Естейт» був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., зареєстрований в реєстрі за №454. За умовами якого яким ТОВ «Сіверекополімер» відчужило на користь ТОВ «Ріелті Естейт» адміністративно-виробничий корпус з підсобно-господарськими спорудами, який розташовується за адресою: [ADDRESS] . Рішенням приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В. №39650916 від 13 лютого 2018 року за ТОВ «Ріелті Естейт» було зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна (а.с.22). 01 жовтня 2021 року між ТОВ «Ріелті Естейт» та [PERSON] також був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., зареєстрований в реєстрі за №6459. Згідно з яким ТОВ «Ріелті Естейт» відчужило на користь [PERSON] адміністративно-виробничий корпус з підсобно-господарськими спорудами, який розташовується за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-26). Рішенням приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В. №60724055 від 01 жовтня 2021 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна (а.с.100). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.29 «Захист права власності» розділу I «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України. 5. Норми права, якими суд керується при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.387\~ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч.1 ст.388\~ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їх волі іншим шляхом. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 21 та 22 постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. За змістом пункту 10 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №9\~від 06\~листопада 2009\~року «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі №522/2202/15-ц (провадження №14-132цс18) витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. За правилами ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 6. Мотиви, якими суд керується при вирішенні спору. Встановлено, що рішенням Господарського суду Київської області від 03 лютого 2020 року (а.с.27-46), рішенням Господарського суду Київської області від 29 квітня 2021 року, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25 серпня 2021 року(а.с.47-62, 63-88) договір іпотеки, укладений між ТОВ НВФ «Водполімер» та ТОВ «Сіверекополімер», посвідчений 31 липня 2015 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.С., був визнаний недійсним з моменту укладення, а також у ТОВ «Ріелті Естейт» на користь ТОВ НВФ «Водполімер» був витребуваний об`єкт нерухомості: адміністративно-виробничий корпус з підсобно-господарськими спорудами, який розташовується за адресою: [ADDRESS] , скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №39650916 від 13 лютого 2018 року. У зв`язку з тим, що ТОВ «Ріелті Естейт» незаконно придбав вказаний об`єкт нерухомого майна, він не мав права розпоряджатись ним, зокрема відчужувати адміністративно-виробничий корпус з підсобно-господарськими спорудами, який розташовується за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] . Враховуючи, що ТОВ НВФ «Водполімер» не є стороною договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., зареєстрованого в реєстрі за №6459, а також не перебуває у договірних відносинах з [PERSON] та з ТОВ «Ріелті Естейт». Тому єдиним способом захисту права позивача є пред`явлення віндикаційного позову, тобто позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, а не оспорювання дійсності договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Тому з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь ТОВ НВФ «Водполімер» належить витребувати адміністративно-виробничий корпус з підсобно-господарськими спорудами, який розташовується за адресою: [ADDRESS] . Водночас, судом не встановлено підстав для скасування рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В. №60724055 від 01 жовтня 2021 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірний об`єкт нерухомого майна. Оскільки рішення суду про витребування нерухомого майна з незаконного володіння саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Вказане у\~повній мірі\~узгоджується зі\~сталою судовою\~практикою викладеною,\~зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №199/8324/19 (провадження №14-212цс21), від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц (провадження 14-376цс18) за позовом про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності, Велика Палата Верховного Суду вказала про те, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то ефективним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для відновлення його права. Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. 7. Розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що при зверненні до суду ТОВ НВФ «Водполімер» сплатило судовий збір у розмірі 24321 гривень 68 копійок та у розмірі 3028 гривень відповідно за вимогу майнового характеру та вимогу немайнового характеру (а.с.137). Пред`явлений позов задоволений частково, а саме в частині вимоги майнового характеру. Тому з [PERSON] на користь ТОВ НВФ «Водполімер» підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у розмірі 24321 гривень 68 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial