Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 26 березня 2015 року, між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №132. У сімейних відносинах сторони перебували з моменту реєстрації шлюбу. Поступово стосунки між позивачем та відповідачем розладились, через різні погляди на життя, родинні цінності та ведення спільного господарства і побуту. Неодноразові спроби зберегти сім`ю не закінчилися успіхом. Вже тривалий проміжок часу кожен живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб має лише формальний характер. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Спору з відповідачем про місце проживання дитини не має. Між сторонами досягнуто згоди про утримання спільної дитини. Між сторонами відсутні спори з приводу розподілу спільного майна. Рішення позивача про розірвання шлюбу є усвідомленим, добре виваженим, при цьому позивач заперечує проти надання судом строку на примирення, оскільки це буде лише порушувати її інтереси, а позитивного результату щодо відновлення відносин між сторонами, все рівно не дасть, сторони мають різні плани та погляди на подальше життя. На підставі зазначеного позивач просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшло клопотання, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, проте до суду повторно не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 березня 2015 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №132 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 31.10.2014, виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дітей між сторонами на даний час немає. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Враховуючи, що позивач не висловила своєї позиції з приводу зміни прізвища після розірвання шлюбу, суд дане питання не вирішує. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved