Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

У поданій в квітні 2024 року заяві позивач [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 117586 грн. 33 коп., обґрунтовуючи несплатою відповідачем аліментів за рішенням суду. Заочним рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 червня 2024 року позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з відповідача на її користь неустойку в розмірі 89672,29 грн. Ухвалою суду від 18 жовтня 2024 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, рішення суду від 27 червня 2024 року скасовано та призначено справу до судового розгляду в спрощеному порядку. 02 січня 2025 року позивач подала заяву по зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 95644 грн. 54 коп., обґрунтовуючи несплатою відповідачем аліментів за рішенням суду. У відзиві на позов та запереченнях на розрахунок суми неустойки (пені) за прострочення аліментів відповідач позовні вимоги визнав частково лише в частині прострочення сплати аліментів по виконавчому провадженню №68789562 та нарахованої позивачем пені в сумі 11583,01 грн. Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило та відзиву на позов відповідач не подав. Згідно поданих представниками сторін клопотань просять розглянути справу без їх участі. З`ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття у визначений ст.181 СК України спосіб виконання цього обов`язку. Згідно частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Установлено, що судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 квітня 2021 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , в розмірі третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 квітня 2021 року, і до досягнення дітьми повноліття. Також, судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2021 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх дитини [PERSON] [INFO] , в розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 грудня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 лютого 2022 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., починаючи з 15 грудня 2021 року і до досягнення сином [PERSON] [INFO] трьох років. На виконання рішення суду органами ДВС відкриті виконавчі провадження за №67932234, №68789562 та №68789853, за яким платник аліментів [PERSON] зобов`язаний був сплачувати присуджену рішенням суду суму щомісячних аліментів до кінця місяця, у якому підлягала сплата аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.196\~СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З роз`яснень, які містяться в п.22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№3\~від 15\~травня 2006\~року вбачається, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Згідно довідки-розрахунку Здолбунівського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №52214 від 10 грудня 2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] за виконавчим провадженням №67932234 за період з 01 квітня 2021 року по 01 грудня 2024 року становить 11989,91 грн. (станом на 01 листопада 2023 року 31604,80 грн.) Згідно довідки-розрахунку Здолбунівського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №46205 від 01 листопада 2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] за виконавчим провадженням №68789562 за період з 15 грудня 2021 року по 31 жовтня 2024 року становить 27677,93 грн. (станом на 01 листопада 2023 року 38262,70 грн.). Відповідач належних та допустимих у розумінні ст.77-78 ЦПК України доказів утворення заборгованості з незалежних від нього причин суду не надав. А відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Крім того, указані вище довідки виконавчої служби, оновлені під час розгляду справи, підтвердили наявність заборгованості зі сплати аліментів на дітей станом на 01 листопада 2023 року, яка також була відображена в довідках-розрахунках Здолбунівського відділу Державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №41454 та №41450 від 27 листопада 2023 року. З поданого позивачем розрахунку неустойки за вказаними вище виконавчими провадження про стягнення аліментів на дітей пені за виконавчим провадженням №67932234 за період з серпня 2022 року до 01 вересень 2023 року становить 10471,76 грн. та за виконавчим провадженням №68789562 за період з січня 2022 року до 01 листопада 2023 року становить 11583,01 грн., а всього на суму 22054,77 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Водночас, суд погоджується з доводами що стосується вимоги стягнення пені за прострочення сплати аліментів на дружину, яка за розрахунком позивача станом на 01 листопада 2023 року становить 8353,79 грн., слід зазначити наступне. Права та обов`язки подружжя по утриманню унормовані в Главі 9 СК України. Згідно ч. 2 ст.84 Глави 9 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Виходячи із системного аналізу Глави 15 і Глави 22 СК України («Обов`язок по утриманню інших членів сім`ї та родичів»), зокрема, статті 274 СК, норми положень Глави 15 СК України до правовідносин, що врегульовані нормами інших глав СК України, можуть застосовуватися лише у випадку прямого на це посилання. Іншим прикладом може бути те, що сімейне законодавство поширює положення статті 196\~СК України також на правовідносини, визначені Главою 16 СК України, якими встановлено обов`язки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Стаття 201 СК України містить пряму вказівку на те, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст.187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Разом з тим, сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196\~СК України на правовідносини, визначені Главою 17\~СК України. В свою чергу Глава 9\~СК України «Права та обов`язки подружжя по утриманню» не містить посилань на те, що визначення заборгованості за аліментами на одного із подружжя здійснюється відповідно до ст.194-197СК України, а тому положення ст.196 цього Кодексу на спірні правовідносини щодо сплати аліментів на утримання дружини не поширюються. Ураховуючи те, що до заборгованості по аліментам на утримання дружини можуть бути застосовані інші санкції майнового характеру, передбачені цивільним законодавством, які позивач не просила застосувати, тому в задоволенні її позовної вимоги щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів на її утримання слід відмовити. Аналогічний підхід щодо застосування статті 196 СК України висловив Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року по справі №635/6679/16-ц. Зокрема, суд касаційної інстанції наголосив на тому, що вимоги ст.196\~СК України передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки (пені), тільки при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків. Крім того, Верховний Суд звернув увагу на неможливості застосування аналогії закону «розширивши» дію статті 196 СК України. З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими лише в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При подачі позову позивач звільнена від сплати судового збору, а тому при ухваленні рішення відповідно до частин 1, 2, 6 ст.141 ЦПК України суд присуджує стягнення судового збору з відповідача в прибуток держави в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved