Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

09 січня 2024 року до суду надійшла позовна заява про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування якої позивач зазначає, що з відповідачем [PERSON] вона вела сімейне життя без укладання шлюбу з січня 2019 року по березень 2021 року, проживали разом на квартирі в місті Хмельницькому. Від стосунків [INFO] , вона народила доньку [PERSON] . Відповідач є її батьком, однак він відмовився подати в органи ДРАЦСу заяву про реєстрацію батьківства. Батько дитини [PERSON] тривалий час з березня 2021 року з ними не проживає. Відповідач з того часу, як почав проживати окремо, почав ухилятися від виконання батьківських обов`язків, вихованням та розвитком дитини не займається, з ними зустрічався декілька раз. Їй відомо, що Відповідач проходить службу в ЗСУ, періодично скидає на телефон фото та рідко на картку скидав грошові кошти, не забезпечує дитину матеріально, витрачає зароблені ним кошти на власний розсуд, періодично телефонує вчинює сварки та конфлікти. Донька з моменту народження та по даний час постійно зареєстрована та проживає разом з нею. На даний час проживають за кордоном, в Польщі. Відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, проходити службу в ЗСУ, а тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. Просить визнати [PERSON] батьком дитини - [PERSON] [INFO] , яка народилася в місті Городок, Городоцького району Хмельницької області. Внести зміни до актового запису № 285 від 26 грудня 2020 року про народження [PERSON] , відомості про батька дитини - [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця; але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. 09 січня 2024 року до суду надійшла позовна заява про встановлення батьківства та стягнення аліментів. 10 січня 2024 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 22 січня 2024 року на виконання ухвали суду від 10 січня 2024 року представником позивача - адвокатом Романішиним Олегом Олександровичем скеровано до суду доопрацьовані примірники позовної заяви та клопотання про призначення експертизи. 15 квітня 2024 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області провадження в даній справі зупинено у зв`язку із призначенням судової молекулярно-генетичної експертизи. 08 липня 2024 року з Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України до суду надійшов лист з повідомленням про неможливість проведення експертизи та матеріали цивільної справи №678/19/24. 21 листопада 2024 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений неодноразово належним чином згідно з вимогами ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України, причин неприбуття не повідомив, не заявив про розгляд справи у його відсутність, не подав ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача. Згідно листа Начальника [INFO] № 5/750 від 06 березня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , призваний 20 квітня 2022 року на військову службу під час мобілізації до військової частини [NUMBER] . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до\~ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 135 СК\~України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом встановлено, що паспортом громадянина України документ [NUMBER] , орган, що видав 6817, дата видачі 10 листопада 2020 року, підтверджується особа [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Городоцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Городок Городоцький район Хмельницька область, про що складено відповідний актовий запис за №285, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Згідно зі\~статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.3, 4\~ст.4 ЦПК України). Доказами визнання чи встановлення батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 року в справі №543/738/16-ц, від 29.08.2018 року в справі №641/9147/15-ц, від 21.11.2018 року в справі №225/6301/15-ц, від 12.12.2019 року в справі №562/1155/18, від 17.02.2021 року в справі №373/2257/18. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я по батькові матері, батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Для встановлення батьківства також необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема, призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.05.2009 року в справі «KALACHEVA v. RUSSIA», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень ч.ч.2,3\~ст.89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до\~ст. 110 ЦПК України\~висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~ст. 89 цього Кодексу. Відповідно до Повідомлення Вінницького НДЕКЦ про неможливість проведення експертизи № СЕ-19/102-24/8423-БД від 24 червня 2024 року, для вирішення питання, поставленого перед судовим експертом, відповідно до статті 72 Цивільного процесуального кодексу України 07 травня 2024 року за № 19/102/10/2-10427-2024 на адресу Летичівського районного суду Хмельницької області було направлено клопотання експерта щодо забезпечення явки громадян [PERSON] , [PERSON] та дитини [PERSON] для відбору експериментальних зразків. 28 травня 2024 року до Вінницького НДЕКЦ МВС на відбір експериментальних зразків [PERSON] , [PERSON] та дитина [PERSON] не з`явилися, тому відбір експериментальних зразків не було проведено. 29 травня 2024 року за вихідним № 19/102/10/2-12268-2024 на адресу Летичівського районного суду Хмельницької області було направлено повторне клопотання експерта щодо забезпечення явки громадян [PERSON] , [PERSON] та дитини [PERSON] для відбору експериментальних зразків. 21 червня 2024 року до Вінницького НДЕКЦ МВС на відбір експериментальних зразків Лісовий Віктор Сергійович, [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, тому відбір не було проведено. Також суд зазначає, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (ч. 1 ст. 109 ЦПК України). У постанові Верховного Суду № 695/318/20 (провадження № 61-1833св22) від 03 серпня 2022 року зазначено, що ст. 109 ЦПК України встановлює процесуальні наслідки для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні лише у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо. Застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи. Схожий за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду № 201/11183/16 (провадження № 61-23601св18) від 06 травня 2020 року. При цьому слід відзначити, що тільки повноваження суду щодо визнання вказаного факту зумовлене дією презумпції, в той час, як його невизнання не завжди пов`язано з використанням доказової презумпції. Якщо від проведення експертизи ухиляється особа, в інтересах якої і повинен бути доведений факт висновком експерта, то не слід використовувати презумпцію, яка зумовлює перерозподіл обов`язків доказування між сторонами, а необхідно використовувати загальне правило щодо розподілу обов`язків доказування. Наприклад, така відмова повинна розцінюватися як невиконання своїх обов`язків доказування. Будь-яких інших клопотань про допит свідків, про витребування додаткових доказів, що свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах та/або проживали однією сім`єю, про те, що [PERSON] фактично визнав себе батьком [PERSON] , про кровну спорідненість відповідача з дитиною [PERSON] , або про повторне призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи іншій експертній установі учасники процесу не заявляли. При цьому суд бере також до уваги, що на протязі більше 3 років позивачка не зверталася до суду з позовом про встановлення батьківства. З огляду на це, суд вважає, що позивачем не було доведено факт батьківства [PERSON] по відношенню до [PERSON] , не представлені беззаперечні факти, документи та свідчення, які б могли переконати суд, а тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову. Враховуючи те, що вимога про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини є похідною від визнання відповідачем батьком дитини, та, відповідно, встановлення обов`язку утримувати дитину на підставі ст. 141, 180-181 СК України, тому і вимога про стягнення аліментів також не підлягає до задоволення у зв`язку з її недоведеністю та безпідставністю На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed