Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (далі - ТОВ «Санфорд Капітал»), в інтересах якого діяв адвокат Маслюженко М.П., звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову представник вказує про те, що 11 грудня 2018 року Публічне акціонерним товариством (далі - АТ) «Ідея Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № Z62.00600.004643319, відповідно до умов якого, відповідачу надано кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 60 000 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а [PERSON] зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Відповідно до умов договору кредит надається шляхом зарахування коштів на банківський рахунок позичальника. В кредитному договорі № Z62.00600.004643319 його сторони погодили, що: - строк кредитування становить 12 місяців з дня підписання договору, тобто до 11 грудня 2019 року включно (пункт 1.2); - позичальник за користування кредитом сплачує банку річну змінювану процентну ставку, яка на день укладення кредитного договору складає 15% річних (пункти 1.3, 1.4); - нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом «факт/факт». Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту (пункт 2.5). - позичальник повертає кредит разом з процентами в 12 щомісячних внесках включно до 11 дня/числа місяця, згідно з графіком щомісячних платежів (пункт 2.1). Одночасно з укладенням кредитного договору № Z62.00600.004643319 [PERSON] уклала з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна страхування життя» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя») договір від 11 грудня 2018 року добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 7 826,09 грн. Вигодонабувачем за цим договором страхування є ПАТ «Ідея Банк». Вказувало, що після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок позичальника грошові кошти в сумі 60 000 грн, з яких на рахунок ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» сплачено страховий платіж в сумі 4 285,61 грн. [PERSON] виконувала зобов`язання з повернення кредиту шляхом часткової сплати заборгованості за кредитом та процентами. Згідно з випискою за рахунку позичальника з моменту укладення кредитного договору відповідач сплатила банку 50 266,45 грн; останній платіж здійснила 27 серпня 2019 року. Після закінчення строку кредитування (11 грудня 2019 року) кредитор не нараховував процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у [PERSON] виникла заборгованість, яка на 11 грудня 2019 року становить 32 956,22 грн і складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21 957,28 грн та заборгованості за процентами у розмірі 10 999,64 грн. 16 листопада 2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» укладено договір факторингу № 16/11-23, за яким банк передав ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» право вимоги за кредитним договором № Z62.00600.004643319 від 11 грудня 2018 року 29 грудня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» договір факторингу № 29/12-23, відповідно до умов якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором набуло ТОВ «Санфорд Капітал». Зазначало, що внаслідок невиконання [PERSON] грошового зобов`язання з повернення кредиту та процентів, вона на підставі статті 625 ЦК України має сплатити кредитору суму боргу з урахуванням трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 12 грудня 2019 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 2 180,57 грн та інфляційні втрати за вказаний період у розмірі 6 144,37 грн. За таких обставин просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № Z62.00600.004643319 від 11 грудня 2018 року у розмірі 41 281,86 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом - 21 957,28 грн, заборгованості за процентами - 10 999,64 грн, трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання - 2 180,57 грн та інфляційних втрат - 6 144,37 грн. Також позивач просив стягнути з відповідачі 2 442,40 грн у відшкодування судового збору та 7 200 грн на відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні 9 жовтня 2024 року об 11 год. 9 жовтня, 6 листопада, 3 грудня та 24 грудня 2024 року розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі; поданням [PERSON] клопотань про відкладення розгляду справи від 9 жовтня 2024 року та 6 листопада 2024 року. В позові міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Санфорд Капітал» і зазначено про відсутність заперечення проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіхучасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280 ЦПК України). Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення. Стислий виклад позиції інших учасників справи Відзив на позовну заяву та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що 11 грудня 2018 року АТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № Z62.00600.004643319, відповідно до умов якого, відповідачу надано кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 60 000 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а [PERSON] зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Відповідно до умов договору кредит надається шляхом зарахування коштів на банківський рахунок позичальника. Зі змісту кредитного договору № Z62.00600.004643319 суд встановив такі погоджені сторонами договору умови: - строк кредитування становить 12 місяців з дня підписання договору, тобто до 11 грудня 2019 року включно (пункт 1.2); - позичальник за користування кредитом сплачує банку річну змінювану процентну ставку, яка на день укладення кредитного договору складає 15% річних (пункти 1.3, 1.4); - нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом «факт/факт». Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту (пункт 2.5). - позичальник повертає кредит разом з процентами в 12 щомісячних внесках включно до 11 дня/числа місяця, згідно з графіком щомісячних платежів (пункт 2.1). 11 грудня 2018 року січня [PERSON] уклала з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна страхування життя» договір добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 7 826,09 грн. Вигодонабувачем за цим договором страхування є ПАТ «Ідея Банк». Зі змісту виписки за рахунком [PERSON] [NUMBER] , IBAN [NUMBER] судом встановлено, що: - 11 грудня 2018 року АТ «Ідея Банк» видано відповідачу кредит у розмірі 60 000 грн, з яких 7 826,09 грн перераховано як оплату за договором добровільного страхування життя; - з 11 січня 2019 року до 27 серпня 2019 року [PERSON] частково сплачувала щомісячні платежі за кредитним договором; всього за вказаний період відповідач сплатила банку 50266,45 грн. З довідки-розрахунку заборгованості суд встановив, що на 11 грудня 2019 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № Z62.00600.004643319 від 11 грудня 2019 року становить 32 956,22 грн і складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21 957,28 грн та заборгованості за процентами у розмірі 10 999,64 грн. 16 листопада 2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» укладено договір факторингу № 16/11-23, за яким банк передав ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» право вимоги за кредитним договором № Z62.00600.004643319 від 11 грудня 2018 року 29 грудня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» договір факторингу № 29/12-23, відповідно до умов якого право вимоги до [PERSON] за кредитним договором набуло ТОВ «Санфорд Капітал». З наданих представником позивача розрахунків суд встановив, що за період з 12 грудня 2019 року до 23 лютого 2019 року [PERSON] нараховано три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 2 180,57 грн та 6 144 грн інфляційних втрат. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини другої статі 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У справі, яка розглядається, суд встановив що: - [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. - надані позивачем докази підтверджують факт отримання кредитних коштів та факт часткового виконання [PERSON] - право вимоги за кредитним договором набуло ТОВ «Санфорд Капітал» за договором фактрингу; - на 11 грудня 2019 року у [PERSON] становить 32 956,22 грн і складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21 957,28 грн та заборгованості за процентами у розмірі 10 999,64 грн. - з 11 грудня 2019 року у відповідача виникло грошове зобов`язання, яке остання прострочила; - за період прострочення грошового зобов`язання (з 12 грудня 2019 року до 23 лютого 2019 року) позивач на пілставі статті 625 ЦК України нарахував [PERSON] три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 2 180,57 грн та 6 144 грн інфляційних втрат. - [PERSON] не спростувала належними та допустимими доказами розмір заборгованості за кредитним договором та правильність розрахунку цієї заборгованості та сум, передбачених статтею 625 ЦК України. З урахуванням викладеного, позивачем доведено існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі, незважаючи про обізнаність відповідача про розгляд цієї справи, нею не наведені. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом, трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з [PERSON] на користь ТОВ «Санфорд Капітал» підлягають стягненню 2 422,40 грн у відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за пред`явлення позову. Разом з тим, у позові представник просив стягнути з відповідача кошти у відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пункту 3 частин другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України). В постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 369/576/22 (провадження № 61-5845св23) викладено висновок про те, що критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, визначені статтею 141 ЦПК України. Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується: - договором № 01/04 про надання правничої допомоги від 1 квітня 2024 року, укладеним ТОВ «Санфорд Капітал» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням (далі - АО) «Альянс ДЛС»; - додатком 2 до вказаного договору «Вартість послуг (прейскурант)» АО «Альянс ДЛС»; - актом приймання передачі послуг з правничої допомоги № 3 від 10 липня 2024 року, підписаним ТОВ «Санфорд Капітал» та АО «Альянс ДЛС»; - ордером серії АЕ № 1282570 від 30 квітня 2024 року. Зі змісту приймання передачі послуг з правничої допомоги № 3 від 10 липня 2024 року суд встановив, що АО «Альянс ДЛС» надало ТОВ «Санфорд Капітал» такі послуги: - проведення юридичного та фінансового аналізу боржника (ціна послуги 1 200 грн); - складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з боржника (ціна послуги 6 000 грн). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. Вирішуючи питання про те, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 141 ЦПК України), суд дійшов висновку, що проведення юридичного та фінансового аналізу боржника (ціна послуги 1 200 грн) не стосуються розгляду цієї справи, оскільки: - ТОВ «Санфорд Капітал» не долучило до позовної заяви (складення якої зазначено в акті як інша послуга) будь-який документ, складений АО «Альянс ДЛС» внаслідок проведення зазначеного аналізу; - представник позивача не довів, що ці витрати були фактичними і неминучими (необхідними). За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу проведення юридичного та фінансового аналізу боржника у розмірі 1 200 грн. Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу за складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості (які пов`язані з розглядом цієї справи і їх надання позивачу доведено належними і допустимими доказами), суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Санфорд Капітал» 6 000 грн відшкодування цих витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved