Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

11.11.2024 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.12.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №422289772 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора [NUMBER]. Без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Заповненням анкети-заяви відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту та засвідчила, що вона повідомлена банком у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до законодавства України. 01.12.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на банківську картку відповідача грошові кошти у сумі 22 000,00 грн., що свідчить про те, що кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі. 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого додатковими угодами: № 19 від 28.11.2019 року, №26 від 31.12.2020 року (договір факторингу викладено в новій редакції), №27 від 31.12.2021 року, №31 від 31.12.2022 року, №32 від 31.12.2023 року було продовжено до 31.12.2024 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №174 від 22.02.2022 до вказаного договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача за кредитним договором №422289772 на загальну суму 39 194,20 грн. 23.02.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого право вимоги до відповідача за кредитним договором №422289772 від 01.12.2021 року на загальну суму 39 480,20 грн. перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 04.09.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали договір факторингу №0409/24, відповідно до умов якого ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №422289772 від 01.12.2021 року на загальну суму 39 480,20 грн. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість у розмірі 39 480,20 грн. Враховуючи вищевикладене, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за захистом своїх прав вимушене звернутись з цим позовом до суду, яким просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрат за надання правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по цій справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.12.2024 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому вона зазначила, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 року не були погоджені умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору. Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року також встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). Разом з цим, відступлення майбутніх вимог можливо лише за умови їх визначеності. Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за Кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора -ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», у зв`язку з чим у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором слід відмовити. 30.12.2024 року до суду від представника позивача Тараненко А.І. надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів у випадку бажання та необхідності сторін. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Вказує, що таким чином, договір №28/1118-01є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28.11.2018 року по 31.12.2024 року. Тобто, право вимоги за кредитним договором №422289772 від 01.12.2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 22.02.2022 року, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги №174. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників у повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024 року до договору факторингу № 23/0224-01 від 30.10.2024 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 39 480,20 грн. А 04.09.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №0409/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Представник позивача вважає, що оскільки в договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання Реєстру прав вимог або Акту прийому-передачі реєстру, то позивач належним чином довів факт переходу права вимоги. В судове засідання представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» Татаренко А.І. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в позовній заяві просив розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] до зали судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Від останньої до суду надійшли відзив на позовну заяву та заява про розгляд справи без її участі та участі відповідача. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 01.12.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений договір №422289772, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 22 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику (п. 1.1.) Як вбачається з п. 1.2. зазначеного договору, кредит надається строком на 140 днів. Згідно п. 1.4. вказаного договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється в розмірі 251,85 (двісті п`ятдесят одна цілих вісімдесят п`ять сотих) відсотків річних, що становить 0,69 відсотків в день від суми Кредиту за час користування ним (далі - Дисконтна процентна ставка). Відповідно до п. 1.5. договору №422289772, на умовах, викладених в п. 1.6. Договору, до відносин між Сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50 (чотириста сімдесят чотири цілих п`ять десятих) відсотків річних, що становить 1,30 відсотків в день від суми Кредиту за час користування ним (далі - Базова процентна ставка). Умови нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою застосовуються за умови, що кожен з чергових платежів, здійснений не пізніше строку вказаного в Графіку платежів за цим Договором. Сторони погодили, що у разі прострочення повернення будь-якого з платежів за цим Договором умови про нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою починаючи з наступного дня що слідує за Датою платежу. У разі якщо Позичальник погасить прострочену заборгованість за Договором, умови у вигляді нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою застосуються знову, починаючи з наступного дня за днем повного погашення простроченої заборгованості (п. 1.6. договору). [PERSON] підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора [NUMBER], у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». 19.01.2022 року [PERSON] отримала кошти в сумі 22 000,00 грн. на банківську карту № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням №8b799e8b-caef-4b7b-972f-57bab6ef532f від 01.12.2021 року та відповіддю АТ «ТАСКОМБАНК» №3980/47.1.-БТ від 08.08.2024 року. Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості за кредитним договором №422289772 від 01.12.2021 року, [PERSON] має заборгованість в розмірі 39 480,20 грн., з яких: 22 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 17 480,20 грн. - заборгованість за відсотками. Щодо відступлення права вимоги Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до вимог якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (п. 2.1.). У п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року визначено, що право вимоги - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Строк дії договору до 28.11.2019 року (п. 8.2. вказаного договору факторингу). Додатковими угодами: № 19 від 28.11.2019 року, №26 від 31.12.2020 року (договір факторингу викладено в новій редакції), №27 від 31.12.2021 року, №31 від 31.12.2022 року, №32 від 31.12.2023 року сторони Договору факторингу продовжили строк дії договору до 31.12.2024 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №174 від 22.02.2022 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача за кредитним договором №422289772 на загальну суму 39 194,20 грн., з яких: 22 000,00 грн. - тіло кредиту, 17 194,20 грн. - відсотки. Таким чином, за умовами договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №422289772 від 01.12.2021 року, оскільки підписання реєстру права вимоги №174 відбулося 22.02.2022 року, тобто після укладення кредитного договору №422289772 від 01.12.2021 року. Також відступлення права вимоги за кредитним договором №422289772 ТОВ «Таліон Плюс» підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №422289772/ФК від 09.09.2024 року. 23.02.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (фактор) укладено Договір факторингу №23/0224-01, відповідно до вимог якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (п. 2.1.). Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги (п. 4.1.). Строк дії договору до 31.12.2024 року (п. 8.2.). Згідно Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 23.02.2024 року до Договору факторингу №23/0224-01 від 23.02.2024 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором №422289772 на загальну суму 39 480,20 грн., з яких: 22 000,00 грн. - тіло кредиту, 17 480,20 грн. - відсотки. 04.09.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу №0409/24, відповідно до умов якого ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (п. 1.1.). Згідно п.1.2. вказаного договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу № 0409/24 від 04.09.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором №422289772 на загальну суму 39 480,20 грн., з яких: 22 000,00 грн. - тіло кредиту, 17 480,20 грн. - відсотки. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 0409/24 від 04.09.2024 року. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Статтею 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатися відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу. За змістом частини першої статті 4 Закону» Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою. Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III. Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У цій справі, право вимоги до боржника [PERSON] переходило від первісного кредитора до кожного наступного нового кредитора три рази, де фінальним кредитором є ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», а відтак для перевірки існування у позивача права вимагати виконання боржниками відповідних обов`язків має надати докази переходу прав у зобов`язанні на кожному етапі. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту набуття ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги до відповідача за кредитним договором позивач надав копії відповідних документів - договорів, реєстрів боржників, актів приймання-передачі, виписок по особовому рахунку боржника. При цьому статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року в редакції додаткової угоди від 31.12.2020 року передбачено момент набуття ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги - з моменту підписання відповідного реєстру прав вимоги. А право майбутньої вимоги - з моменту виникнення такого права вимоги до боржника і додаткового оформлення не потребує (пункт 4.1). Укладання договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з [PERSON] не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги по кредитному договору №422289772 від 01.12.2021 року були передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому позивачу на підставі реєстру, який оформлений належним чином та є додатком до договору кредиту. Копії договорів факторингу та реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Норми статті 1077 ЦК України не містять імперативного положення про те, що право вимоги до нового кредитора за договором факторингу переходить саме з моменту сплати оплати новим кредитором (фактором) на користь первісного кредитора (клієнта) заборгованості та інших платежів відповідно до договору факторингу. У цій справі, умовами договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та наступних договорів факторингу не було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за такими договорами. Враховуючи викладене, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги до боржника [PERSON] з моменту підписання відповідного реєстру прав вимоги до цього боржника № 174 від 22.02.2022 року, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання реєстру боржників №1 від 23.02.2024 року, а ТОВ «Юніт Капітал» відповідно, набув таке право вимоги після підписання реєстру боржників та акту прийому-передачі реєстру боржників від 04.09.2024 року. Доказів щодо повідомлення боржника [PERSON] про перехід права вимоги за кредитним договором №422289772 від 01.12.2021 року до нових кредиторів матеріали справи не містять. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979 цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про відступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення [PERSON] про відступлення права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.02.2018 року, справа № 278/1679/13-ц. Отже, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» як кредитор у зобов`язанні має право на пред`явлення позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №422289772 від 01.12.2021 року. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Правова позиція аналогічного змісту викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16. Правові висновки, які викладені у постанові Касаційної цивільної палати у складі Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, на які посилалася представник відповідача, є не релевантними до обставин цієї справи. У справі №753/20537/18 було оскаржено протокольну ухвалу Київського апеляційного суду від 09.07.2020 року, якою заяву ПАТ «Дельта Банк» про залучення до розгляду справи його правонаступника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» задоволено. Верховний Суд у постанові від 29.06.2021 року у вказаній справі дійшов до висновку, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Водночас, згідно з пунктом 2 договору про відступлення прав вимоги від 15.04.2020 року, укладеного між АТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплата боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатку № 2 до цього договору. Тобто, в договорі про відступлення прав вимоги від 15.04.2020 року було визначено, що новий кредитор набуває усі права кредитора за основними договорами не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів. Висновки суду в цій справі не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постанові від 20.12.2021 року в справі № 911/3185/20 та у постанові від 24.04.2018 року в справі №914/868/17, на які посилалася представник відповідача у відзиві на позовну заяву. У справі №911/3185/20 у постанові від 20.12.2021 року касаційний суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій, в яких зазначено, що за наявності чинного договору, укладеного між ТОВ "ФК "Ю-Бейс" та ПАТ "Банк "Київська Русь", додатків до нього та доказів здійснення сплати ціни договору, на підставі яких ТОВ "ФК "Ю-Бейс" набуло від ПАТ "Банк "Київська Русь" права вимоги, в тому числі за кредитними договорами від 14.02.2008 № 5757-20/8-1, від 25.09.2012 № 63684-20/12-1; наявності чинного договору, укладеного між ТОВ "ФК "Кантієро" та ТОВ "ФК "Ю-Бейс", додатків до нього та умов такого договору, якими визначено, що права вимоги передаються в день підписання такого договору (тобто не в залежності від факту здійснення сплати ціни договору), ТОВ "ФК "Кантієро" набуло від ТОВ "ФК "Ю-Бейс" права вимоги, в тому числі за кредитними договорами від 14.02.2008 № 5757-20/8-1, від 25.09.2012 № 63684-20/12-1. Таким чином, Верховний Суд, проаналізувавши умови договору, укладеного між ТОВ "ФК "Кантієро" та ТОВ "ФК "Ю-Бейс", визначив, що права вимоги передаються в день підписання такого договору та жодним чином не пов`язуються із обов`язковістю одночасної оплати ціни договору. В постанові Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі № 914/868/17 зазначено, що передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року визначено, що право вимоги - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 4.1. вказаного договору факторингу передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Тобто, передання права грошової вимоги обумовлене певною подією - підписанням реєстру прав вимоги. В реєстрі права вимоги зазначено ПІБ боржника, номер та дата кредитного договору, а також сума заборгованості, тобто чітко визначені обсяг та зміст прав, що переходять до нового кредитора. Враховуючи наведене та з урахуванням наявності чинного договору, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», додатків до нього та умов такого договору, якими визначено, що права вимоги передаються в день підписання сторонами реєстру прав вимог (тобто не в залежності від факту здійснення сплати ціни договору), ТОВ «Таліон Плюс» набуло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги, в тому числі за кредитним договором від 01.12.2021 року №422289772; наявності чинного договору, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», додатків до нього та умов такого договору, якими визначено, що права вимоги передаються в день підписання сторонами реєстру прав вимог (тобто не в залежності від факту здійснення сплати ціни договору), ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло від ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, в тому числі за кредитним договором від 01.12.2021 року №422289772; наявності чинного договору, укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», додатків до нього та умов такого договору, якими визначено, що права вимоги передаються в день підписання сторонами Акта прийому-передачі реєстру боржників (тобто не в залежності від факту здійснення сплати ціни договору), ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, в тому числі за кредитним договором від 01.12.2021 року №422289772. Щодо стягнення заборгованості за кредитом У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У розумінні ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підтвердження виконання умов надання кредиту відповідачу, позивач надав суду платіжне доручення №8b799e8b-caef-4b7b-972f-57bab6ef532f від 01.12.2021 року та відповідь АТ «ТАСКОМБАНК» №3980/47.1.-БТ від 08.08.2024 року. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. На повернення грошових коштів не вказувала і сторона відповідача у своєму відзиві. Враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку не повернуті, суд переконаний, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Суд звертає увагу, що з розрахунку заборгованості вбачається розрахування усієї суми заборгованості з урахуванням також нарахованих відсотків в розмірі 17 480,20 грн. (відсотки зазначені в п. 1.4., 1.5. кредитного договору №751664728 від 01.12.2021 року). Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що [PERSON] не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, в обумовлені договором строки, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», в тому числі процентів за користування кредитом. Розглянувши вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» про стягнення з [PERSON] на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн., суд дійшов до висновку про їх часткове задоволення, виходячи з такого. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано копії: договору про надання правничої допомоги №09/09/24-02 від 09.09.2024 року, додаткової угоди № 5 до вказаного договору, протоколу погодження вартості послуг, акт прийому-передачі наданих послуг від 09.09.2024 року. Розглянувши надані позивачем документи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи, докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, а також обсяг виконаних адвокатом робіт (фактично представником позивача складено тільки позовну заяву та відповідь на відзив, по справі було два судових засідання, у яких представник позивача участі не приймав), суд,

Outcome: partial