Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

І. Стислий виклад: 1. позиції позивача 13 грудня 2024 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) (надалі за текстом - [PERSON] /позивачка), з позовною заявою до [PERSON] , [INFO] ( [ADDRESS] ) (надалі за текстом - [PERSON] /відповідач), предметом якої є: розірвання шлюбу зареєстрованого 18.10.2008 Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 516, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 18.10.2008. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки. Останнім часом шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Від шлюбу подружжя має спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 15.04.2009. 2. Виклад заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом на пропозицію суду, викладену в ухвалі Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 (а.с.9-11), подати відзив на позов, спростувати наведені позивачем аргументи та доводи у позовній заяві. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача Через канцелярію суду від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 17). ІІІ. Процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 13.12.2024, справа № 644/11024/24 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 7) На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 18.12.2024 сформовано довідку щодо місця проживання (перебування) відповідача, згідно з якою місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі № 644/11024/24 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 9-11). Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка відповідачу [PERSON] про виклик в судові засідання, призначені на 16.01.2025, 03.02.2025 надсилалася судом за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , згідно з інформацією зазначеною у позовній заяві (а.с. 1) та з довідки про склад сім`ї Реєстру територіальної громади м. Харкова (а.с. 8). Рекомендоване повідомлення про виклик [PERSON] на 16.01.2025 повернулося до суду, як отримане відповідачем 25.12.2024 (а.с. 14). Рекомендоване повідомлення про виклик [PERSON] на 03.02.2025 повернулося до суду із зазначенням у довідці про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 18-19), така довідка поштового відділення вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, зокрема: днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, в тому числі, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, враховуючи вказане вище, відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибув до суду без поважних причин, відзиву на позовну заяву не надав, жодних заяв та клопотань до суду не надходило. Суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 918/539/16. З приводу чергової неявки в судове засідання відповідача [PERSON] та можливості продовження розгляду справи за його відсутності, суд врахувавши обставини справи, дійшов переконання про можливість розгляду та закінчення розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] , оскільки його відсутність не перешкоджає вирішенню справи по суті на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Отже, суд вважає за можливе провести розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом (повідомленням) сторін, без проведення судового засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду Вирішуючи спір, суд установив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини у сфері розірвання шлюбу. Згідно з свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 18.10.2008, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції шлюбі від 18.10.2008, про що складено відповідний актовий запис № 516 (а.с. 2). До укладення шлюбу позивачка мала прізвище « [PERSON] », після реєстрації шлюбу 18.10.2008 змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 2). Подружжя від шлюбу має спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 15.04.2009, виданого Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 224 (а.с. 5). За інформацією з довідки про склад сім`ї від 03.02.2025 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою місця реєстрації матері [PERSON] , [INFO] , зокрема: [ADDRESS] (а.с. 22). Суд установив, що позивачка [PERSON] має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, не бажає примиритись з відповідачем, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки. Останнім часом шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться (а.с. 1/на звороті). Спору щодо поділу майна подружжя не має. Отже, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін по справі. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК України). Встановлені судом фактам відповідають шлюбно-сімейні правовідносини у сфері шлюбу, які регулюються Сімейним кодексом України (надалі за текстом - СК України) тощо. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3 ,4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які незаборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до вимог ст. 110 цього Кодексу, якою закріплено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу. Обмеження права на подання позову, визначені ч. 2 ст. 110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. VІ. Висновки суду Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, Відповідач не висловив заперечень щодо розірвання шлюбу. У суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки., отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Оскільки відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд дійшов висновку, щодо відновлення відповідачці прізвища « [PERSON] ». VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1, 2 ст.141 ЦПК). При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп. Так, відповідно до п.1. ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 1 211 грн 20 коп.

Outcome: approved