Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період його навчання. В обгрунтування позову зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 2006 року. Від шлюбу мають спільну дитину \~\~ [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.11.2013 шлюб було розірвано та цим же рішенням з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця до досягнення повноліття. Син на даний час є здобувачем освіти в учбовому закладі відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж транспорту та комп`ютерних технологій Національного університету «Чернігівська політехніка» 3 курсу за денною формою навчання. У зв`язку\~з скрутним\~матеріальним становищем\~та необхідністю\~забезпечувати потреби\~сина \~ [PERSON] ,\~пов`язані з\~його навчанням,\~позивач просить\~стягнути з\~ [PERSON] аліменти\~на утримання\~повнолітнього сина\~на період\~його навчання.\~ Ухвалою суду від 10.01.2024 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Відповідач копію ухвали суду разом з копіями позовної заяви та доданих до неї документів отримав, про що свідчить підпис у зворотньому повідомленні про вручення відправлення рекомендованим листом, проте відзиву на позов не надав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи,\~сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.03.2006 по 28.11.2013. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.11.2013 шлюб було розірвано та цим же рішенням з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця до досягнення повноліття (а.с. 8-9). На даний час [PERSON] досяг повноліття, проте проживає разом з позивачем, про що свідчить довідка Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 07.01.2025 № 47 та витяг з реєстру територіальної громади (а.с. 4,6). Згідно з довідкою Відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж транспорту та комп`ютерних технологій Національного університету «Чернігівська політехніка» від 06.01.2025 № 4.16/1, [PERSON] є здобувачем освіти у вказаному учбовому закладі ІІІ курсу денної форми навчання. Навчається за спеціальністю 247 Автомобільний транспорт за рахунок коштів державного бюджету. Зарахований до коледжу наказом від 03.08.2022 № 120/вс. Термін навчання у коледжі з 01.09.2022 по 30.06.2026 (а.с. 7). У своїй позовні заяві позивач вказує, що оскільки син [PERSON] навчається на денній формі навчання, то не має можливості працевлаштуватися. Через воєнний стан в Україні фінансовий стан позивача погіршився. Сину для навчання необхідні підручники, додаткові матеріали тощо, також він потребує харчування, одягу, ліків. Відповідач не надає матеріальної допомоги сину, після того як сину виповнилося 18 років аліменти на його утримання не сплачує. Натомість відповідач офіційно працює, має постійний доход та можливість сплачувати аліменти, інших утриманців не має. Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач надала до суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, натомість відповідач, відзив на позов не подав, своїх заперечень щодо позовних вимог не висловив, доказів, які б спростовували твердження позивача до суду також не надав. За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ч. ч. 2, 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved