Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У червні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Позов мотивовано тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 27.07.2022 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу , дитина залишилася проживати з матір`ю , але згоди з питання місця проживання дитини сторони не досягли, що стало приводом для звернення до суду. Просить визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю за місцем її проживання. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 21.06.2024 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження . 11.09.2024 ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області витребувано докази , з органу опіки та піклування Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області висновок щодо визначення місця проживання дитини . Ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 16.10.2024 продовжено строк підготовчого провадження. 12.11.2024 ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області закрито підготовче провадження у справі . 13.01.2025 Краснокутським районним судом Харківської області постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У судовому засіданні позивачка підтримала позов , просить задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином та у встановлений законом строк і порядок, про що свідчить оголошення про виклик розміщені на офіційному вебпорталі судової влади України , відзив на позовну заяву не подав . Представник третьої особи у судовому засідання позов підтримав , просить задовольнити . У відповідності до ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки , представника третьої особи , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08.07.2017 перебували у зареєстровано шлюбу, який розірвано рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 27.07.2022 у справі № 627/203/22 .Рішення набрало законної сили 05.09.2022 ( а.с. 12-15) . [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) (а.с.16). Згідно довідки переселенця від 06.06.2024 та довідки виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 02.05.2024 , [PERSON] фактично проживає по [ADDRESS] , а зареєстрована за адресою : [ADDRESS] ( а.с. 10,11) Судовим наказом виданим Краснокутським районним судом Харківської області від 23.09.2022 у справі № 627/577/22, який набрав законної сили 21.10.2022 , з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів, починаючи з 16.09.2022 року до досягнення дитиною повноліття. ( а.с. 17-18) Відповідно до розрахунку заборгованості від 18.03.2024 виданого Валківським ВДВС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , загальна заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] , згідно з судовим наказом , станом на 29.02.2024 , становить 47 967,55 грн. ( а.с. 23) Актом обстеження з місця проживання позивачки від 15.05.2024 , складеним в складі комісії : депутата Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області Бабака О.М., сусідів [PERSON] та [PERSON] , встановлено , що позивачка разом з малолітнім сином [PERSON] фактично проживають по [ADDRESS] з початку 2022 року . Батько дитини [PERSON] за зазначеною адресою зареєстрований , але не проживає ,зі слів сусідів, він не відвідує та не приймає участі у вихованні сина. ( а.с. 24 ). Позивачка [PERSON] працює у відділенні серцево - судинної хірургії КНП ХОР « Обласна клінічна лікарня» медичною палатною сестрою та , згідно характеристики з місця роботи , зарекомендувала себе з позитивної сторони. ( а.с. 26 ) Згідно характеристики виданої старостою Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 15.05.2024, за місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, користується авторитетом та повагою серед мешканців села, є хорошою та люблячою матір`ю для своєї дитини . ( а.с. 25 ). 13.09.2024 позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданим Богодухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.09.2024. ( ас. 79) Після розірвання шлюбу сторони [PERSON] та [PERSON] досягти згоди щодо місця проживання дитини не змогли, у зв`язку з чим позивачка позивачка звернулася до суду . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Міжнародні та національні норми права не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини встановлюють, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3 Конвенції про права дитини). Ці положення Конвенції про права дитини узгоджуються з положеннями Конституції та законів України, тому її правові норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У статті 19 СК України встановлено, що під час розгляду спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 29.10.2024 рішенням виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області №300 , враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Краснокутської селищної ради від 25.10.2024 , визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , 2020 року народження , разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 81). Суд погоджується з рішенням органу опіки та піклування, оскільки він не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, зокрема тому, що позивачка отримує дохід, має постійне місце проживання, суд вважає , що мати може забезпечити належні умови для проживання та виховання дитини. Враховуючим пояснення сторін, висновки органу опіки та піклування , інтереси дитини, її вік, та потребу внаслідок цього у постійній материнській турботі , суд дійшов висновку ,що позов [PERSON] підлягає задоволенню та місце проживання малолітньої дитини [PERSON] слід визначити з матір`ю , що відповідатиме найкращим інтересам дитини. Судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, буде мати більш позитивний вплив на дитину. При цьому , суд зазначає , що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде наразі проживати, який позивачка зобов`язана забезпечити на основі рівних прав та обов`язків. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, між батьками, визначене судами місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачкою сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved