Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

У січні 2025 року заявник [PERSON] , в інтересах якого діє представниця-адвокатка Гренджа В. Ю., заінтересована особа Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області, звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява обґрунтована тим, що [INFO] у віці 82-ох років померла його по материнській лінії баба [PERSON] , [INFO] . Родинні відносини між ним та померлою бабою [PERSON] стверджуються: свідоцтвом про його народження; свідоцтвом про укладення шлюбу між його батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також свідоцтвом про народження останньої. Зазначав, що після смерті його баби відкрилася спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , що належав померлій за життя згідно з випискою з погосподарської книги виданої старостою с. Н. Студений, В. Студений Пилипецької сільської ради Хустського району за № 804 від 09.12.2024; земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Бескид», розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 010142. Однак за життя його баба [PERSON] заповітного розпорядження не залишала, про що свідчить витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за номером витягу 79563678 від 16.12.2024. Водночас його баба була постійною мешканкою [ADDRESS] та на час її смерті разом із нею в будинку постійно проживав (більше шести місяців), хоча і не був зареєстрований, він як її онук. Ніхто інший не проживав і не був зареєстрований в цьому будинку, що підтверджується довідкою старости Н. Студений та В. Студений Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області за № 796 від 29.11.2024. Стверджував і те, що, оскільки чоловік його баби [PERSON] [PERSON] помер ще [INFO] , про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , то фактично лише він на постійній основі проживав однією сім`єю зі своєю бабою, так як вона була одинокою, перестарілою і потребувала його допомоги, а відтак він вимушений був переїхати до неї проживати, доглядати, допомагати у веденні сільського господарства, утримувати та лікувати через її похилий вік та стан здоров`я. Також обряд поховання баби проводив саме він та взяв на себе всі витрати, пов`язані з її похованням, про що свідчить довідка № 805 від 09.12.2024. До того ж після смерті його баби [PERSON] він надалі доглядає за спадковим житловим будинком та здійснює в ньому необхідні для експлуатації ремонти. З метою реалізації свого спадкового права на оформлення спадщини він був звернувся до приватної нотаріуски Хустського нотаріального округу Сятині Т. С., де виявилось, що на час смерті його баби [PERSON] місце його реєстрації як спадкоємця різнилося від місця реєстрації померлої, а тому він уважається особою, яка пропустила строк прийняття спадщини за законом до майна померлої [PERSON] . За цих підстав нотаріуска рекомендувала йому звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини разом зі спадкодавицею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на наведені вище обставини просив суд установити факт, що має юридичне значення, а саме факт його постійного проживання (більше шести місяців) разом\~зі спадкодавицею [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини до її майна за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2025 року відкрито провадження у цій справі за заявою [PERSON] . У судове засідання заявник [PERSON] та його представниця-адвокатка Гренджа В. Ю., а також представник заінтересованої особи Пилипецької сільської ради Бобонич І. не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Водночас представники заявника адвокатка Гренджа В. Ю. та заінтересованої особи Пилипецької сільської ради Бобонич І. подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Також представник заінтересованої особи у своїй заяві від 07.02.2025 зазначив, що Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області не заперечує щодо задоволення заяви [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин суд доходить висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного й обґрунтованого судового рішення. Положеннями ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~визначено,\~що\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, установлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ установлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України). Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 /провадження № 61-51сво18/, постанова Верховного Суду від 12 січня 2024 року у справі № 335/6717/23 /провадження № 61-15734ск23/). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян». Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21). Судом установлені такі обставини: Відповідно до\~свідоцтва про\~народження заявника\~ [PERSON] \~серії [NUMBER] \~від 26.10.1979\~за актовим\~записом №\~29,\~його матір`ю\~є [PERSON] ,\~а батьком\~ [PERSON] (а.с.9). Як видно\~зі свідоцтва\~про одруження\~серії [NUMBER] \~від 12.08.1976\~за актовим\~записом №\~11,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~уклала шлюб\~із [PERSON] ,\~у зв`язку\~із чим\~змінила прізвище\~з « [PERSON] »\~на « [PERSON] »\~ (а.с.10). Як убачається\~зі свідоцтва\~про народження\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ серії\~ [NUMBER] \~за актовим\~записом №\~16,\~ її\~батьками є\~ [PERSON] \~та [PERSON] (а.с.9). Як слідує зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). Чоловік [PERSON] \~-\~ [PERSON] ,\~помер [INFO] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~смерть серії\~ [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до\~витягу зі\~Спадкового реєстру\~(спадкові\~справи та\~видані на\~їх підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину)\~№ 79563675\~від 16.12.2024\~інформація у\~Спадковому реєстрі\~щодо померлої\~ [INFO] \~ [PERSON] \~є відсутня (а.с.11). Згідно з витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 79563678 від 16.12.2024 інформація відносно [PERSON] , 1934 р. н., є відсутня (а.с.12). Відповідно до\~витягу зі\~Спадкового реєстру\~(спадкові\~справи та\~видані на\~їх підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину)\~№ 79563689\~від 16.12.2024\~інформація у\~Спадковому реєстрі\~щодо [PERSON] ,\~померлого [INFO] ,\~є відсутня (а.с.13). Як убачається з витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 79563740 від 16.12.2024 інформація відносно [PERSON] , 1932 р. н., є відсутня (а.с.14). Відповідно до\~виписки з\~погосподарської книги\~за №\~804\~від 09.12.2024,\~виданою старостою\~с.\~Н.\~Студений,\~В.\~Студений Пилипецької\~сільської ради\~Хустського району\~Закарпатської області,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~дійсно була\~власником житлового\~будинку у\~ [ADDRESS] ,\~який розташований\~та побудований\~на земельній\~ділянці для\~будівництва та\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~та споруд\~у [ADDRESS] .\~Земельна ділянка\~знаходилася у\~власності [PERSON] .\~Свідоцтво про\~право власності\~на даний\~житловий будинок\~сільською радою\~не видавалось (а.с.16). Згідно з довідкою № 796 від 29.11.2024, виданою старостою сіл Н. Студений та В. Студений Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, померла [INFO] [PERSON] , 1934 року народження, була постійною мешканкою [ADDRESS] , разом із нею на момент її смерті у будинку проживали, але не були зареєстровані більше 6-ти місяців, її онук [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Як видно\~з довідки\~№ 805\~від 09.12.2024,\~виданою старостою\~сіл Н.\~Студений та\~В.\~Студений Пилипецької\~сільської ради\~Хустського району\~Закарпатської області,\~ [PERSON] \~постійно проживав\~разом і\~вів спільне\~господарство з\~померлою бабою\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка померла\~ [INFO] \~та була\~зареєстрована у\~будинку [ADDRESS] ,\~та він\~сам робив\~організацію її\~похорон (а.с.18). Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша\~статті 1217 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 2 ст. 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Як кореспондують частини 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19, від 27 листопада 2024 року у справі № 715/3010/21 тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1297 ЦК України\~встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування у даному випадку положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України\~має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно зі\~ст. 29 ЦК України\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За приписами статей ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. З огляду на наведене відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено, наприклад, у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, від 26 квітня 2023 року у справі № 204/1052/20. Відповідно до частин 1-4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland\~v.\~the\~United\~Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням наведеного вище суд доходить висновку, що заявлені вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними відповідними доказами у справі, а відтак його заява підлягає до задоволення. За загальним правилом ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження понесені учасниками справи судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved