Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 03.04.2024 з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 372541608 позивач дізнався про наявність арешту на належну йому на праві власності квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Арешт на належну позивачу квартиру зареєстрований Першою Київською державною нотаріальною конторою 27.10.2004 за № 1415279 (архівний номер 1084866KIEV від 14.05.1998) на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва б/н від 13.05.1998 . Представником також зазначено, що позивачем було з`ясовано, що арешт на його квартиру в 1998 році було накладено як забезпечення позову в цивільній справі про визнання недійсним договору дарування від 10.02.1997, за яким він набув право власності на вказану квартиру. Обтяжувачем зазначеної квартири була колишній власник квартири [PERSON] . В подальшому, [PERSON] відкликала позовну заяву, але накладений арешт залишився не знятим до цього часу, про що позивачу не було відомо. [INFO] [PERSON] померла. Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є відповідач до якого перейшли права обтяжувача. Представник позивача вважає, що оскільки відсутні підстави, за якими було зареєстровано обтяження у вигляді накладання арешту на належну позивачу квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , просить звільнити майно з-під арешту та припинити обтяження № 55739946 у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного на підставі ухвали, серія та номер: б/ н, виданий 13.05.1998, видавник: Нарсуд.р-н Печерський, внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1415279, 27.10.2004 10:52:52 (додаткові відомості № реєстру: 3-1221, внутр. № 8101162F26EF512C4B5B, комментарий: вх.2236). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.08.2024 матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Провадження в справі відкрито 11.10.2024 відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності . Зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, зазначивши, що позов про звільнення майна з-під арешту квартиру [ADDRESS] визнає та не заперечує щодо його задоволення. Третя особа в підготовче засідання не з`явилась, про час, дату повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення в разі визнання позову відповідачем проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 43,5 кв. м. на підставі договору дарування від 10.02.1997, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, копія якої наявна в матеріалах справи. Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 372541608 від 03.04.2024 вбачається, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт на підставі ухвали, серія та номер: б/н, виданий 13.05.1998, видавник: Нарсуд,р-н Печерський, внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1415279, 27.10.2004 10:52:52 (додаткові відомості № реєстру: 3-1221, внутр. № 8101162F26EF512C4B5B, комментарий: вх.2236).й [PERSON] через свого представника звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори про витребування копії документів на підставі яких було накладено обтяження на зазначену квартиру. Відповідно до листа №139/2024 від 12.04.2024 завідувача Першої київської державної нотаріальної контори Марини Супліченко, номенклатура справ Першої київської державної нотаріальної контори має строк зберігання документів на підставі яких були накладені (зняті) арешти (заборони) на майно включно до 2001 року складав 3 (три) роки, тому надати копії документів, на підставі яких було накладено обтяження, що внесене до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за 1997 рік та вилучити його не має можливості, в зв`язку з відсутністю документів. Позивач вказує, і це визнається відповідачем, що обтяжувачем була колишній власник квартири [PERSON] , яка звернулась до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, а згодом відкликала позов. Доказів зворотного під час розгляду справи отримано не було. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 19.08.1998 відділом реєстрації актів громадянського стану Прилуцького міськвиконкому Чернігівської області, копія якого наявна в матеріалах справи. Спадкоємцем померлої, як вбачається з свідоцтва про право на спадщину, виданого 11.06.1999 держаним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, є відповідач [PERSON] . Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України держава гарантує не тільки свободу придбання житла, але й можливість стабільного користування, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплює принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ч.1 ст. 317 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Накладений арешт на зазначену квартиру позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч. 1 ст. 317 ЦК України, ч. ч. 1-2 ст. 319 ЦК України. У абзаці 2 пункту 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. Оскільки збереження арешту майна чинить позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні успадкованим майном, правові підстави щодо збереження арешту майна, відсутні, іншого способу поновити своє порушене право позивач немає, тому суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved