Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

28.11.2023 р. адвокат Воронкова О.Г., яка представляє інтереси заявника, звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеною заявою, у якій просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , померлою [INFO] , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. В обґрунтування заяви вказує, що починаючи з 05.12.1984 по 23.12.2022 [PERSON] проживала разом з померлою [INFO] [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, вирішували питання щодо ремонту квартири, її облаштування, відзначали свята та ювілейні дати, тобто проживали однією сім`єю. [PERSON] проживала з громадянкою [PERSON] однією сім`єю протягом більше ніж 10 років за адресою: [ADDRESS] , тому [PERSON] згідно зі ст. 1264 ЦК України належить до четвертої черги спадкоємців за законом. З метою реалізації своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , просить встановити в судовому порядку факт того, що заявник постійно проживала з нею однією сім`єю на час її смерті, у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.12.2023 р. заяву залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2023 р. заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у цивільній справі. 02.01.2024 р. від заінтересованої особи представника Київської міської ради надійшли письмові пояснення у яких вказується на існування у даній заяві спору про право, оскільки право на майно може оспорюватись КМР. 15.01.2024 р. від Першої Київської державної нотаріальної контори надійшла витребувана спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року заяву залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 17.09.2024 р. ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 08.10.2024 р. представником заінтересованої особи Київської міської ради подано заперечення проти задоволення заяви та вказується на недоведеність заявником факту спільного проживання однією сім`єю, оскільки у матеріалах справи відсутні докази ведення спільного бюджету, витратах по утриманню квартири, ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обов`язків між заявником та померлою [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.11.2024 р. залучено [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ) до участі у справі у якості заінтересованих осіб. У судовому засіданні 04.11.2024 р. здійснено допит [PERSON] як свідка, яка пояснила, що у квартирі [ADDRESS] вона проживала з [PERSON] дуже давно. Мали спільний побут, допомагали один одному, їздили до батьків [PERSON] , разом святкували свята. У судовому засіданні 04.11.2024 р. здійснено допит свідка [PERSON] , який повідомив, що як сусід допомагав [PERSON] та [PERSON] по господарству, бачив їх разом на базарі, коли ті купували продукти. Зазначає, що у них були дружелюбні відносини. У судовому засіданні 04.11.2024 р. здійснено допит свідка [PERSON] , який пояснив, що працював разом із [PERSON] на одному підприємстві, допомагав заявниці з налагодженням електропостачання. У [PERSON] не завжди були кошти розрахуватись за ремонт, тому у цьому брала участь [PERSON] . Вказує, що відносини між [PERSON] та [PERSON] були доброзичливими. У судовому засіданні заявник та її представник вимоги заяви підтримують та просять задовольнити. Заявник пояснила, що квартира належала її батькам, у результаті судового рішення квартира була поділена між її батьками, згодом батько продав свою частину і у результаті чого, [PERSON] стала однією із співвласників квартири. Фактично заявниця проживає у квартирі без матері та брата, які також є зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] . Зі співвласником [PERSON] у неї склались доброзичливі відносини, вважає, що вони проживали однією сім`єю аж до смерті [PERSON] . У судове засідання представник Київської міської ради не з`явився, своєю заявою просить здійснювати розгляд справи за його відсутності. У судове засіданні інші заінтересовані особи не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлено належним чином. [PERSON] та [PERSON] справу просять розглядати за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що за договором дарування, посвідченого 16.03.2012 р. приватним нотаріусом Ващенком В.В. [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар в рівних частинах кожний належні [PERSON] 29/100 частин квартири, набувши право власності на 29/300 частин квартири кожен, за адресою: [ADDRESS] , факт реєстрації права власності підтверджується витягом Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 30.03.2012 р. Встановлено, що [PERSON] є зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] з 05.12.1984 р. Окрім неї зареєстровані [PERSON] з 19.09.1974 р. та [PERSON] з 18.01.1990 р. Щодо належності права власності вищезазначених осіб, доказів заявником не надано. Також з 19.04.2012 р. по 18.01.2023 р. у квартирі була зареєстрована померла [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується матеріалами її спадкової справи. 27.04.2023 р. [PERSON] подано до Першої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті померлої [INFO] [PERSON] та та щодо її майна державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори 28.04.2023 р. заведена спадкова справа №545/2023 р. Як пояснила у судовому засіданні заявниця, дії пов`язані з похованням [PERSON] були проведені за рахунок держави. Однак, як встановлено судом під час дослідження доказів, оригінали особистих документів [PERSON] знаходяться у позивача [PERSON] . Постановою нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори від 26.08.2023 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 29/300 часток квартири [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з ненаданням рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] з померлою [PERSON] , не менше 5 років, згідно ст. 1264 ЦК України. Заявниця, як на підставу своїх вимог посилається на норми ст. 1264 ЦК України, відповідно до якої у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України. Оскільки у цій справі вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому ці відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суд враховує правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі N 694/646/20 (провадження N 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі N 582/18/21 (провадження N 61-20968сво21). Відповідно до ч. 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення , а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У даному випадку відносини, що склалися між [PERSON] та [PERSON] не є ні шлюбними, ні на підставі кровного споріднення чи усиновлення, тобто в розумінні Самейного кодексу вони не можуть вважатися сімейними. Водночас одна з передумов того, щоб уважати осіб членами однієї сім`ї, - це шлюб, який можуть оформляти лише особи різної статі, тобто чоловік і жінка. Крім подружжя, до членів сім`ї можуть належати особи, пов`язані між собою родинними відносинами, наприклад батьки або діти, усиновлювач та усиновлений. Проживання двох одностатевих осіб, які спільно проживають однією сім`єю, не вважаються сім`єю з юридичного погляду, бо їхній статус не врегульовано нормами чинного законодавства. Відтак це не породжує для них права й гарантії, якими може скористатися подружжя. Такі права і гарантії пов`язані з виникненням права спільної власності на нажите майно, спадкування, утримання одне одного, можливість усиновити дітей та отримувати соціальний захист, якщо для цього є передбачені законом підстави, тощо. Таким чином, при дослідженні наданих до суду матеріалів, встановлено законодавчу неможливість встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] з померлою [PERSON] , оскільки нормами сімейного законодавства не передбачено визначення відносин, що склались між ними як сімейні, з чого слідує відсутність підстав для встановлення такого факту. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed