Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував на те, що в 1987 році він познайомився з [PERSON] та близько двох місяців між ними були дружні відносини, які згодом переосли в близькі. При цьому, зазначав, що [PERSON] на момент їхнього знайомства перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , проте у них були проблеми у стосунках та непорозуміння, тому він й надалі продовжував із [PERSON] зустрічатися, але не в офіційному статусі. В подальшому шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складений відповідний актовий запис №197. Також, зазначав, що після того як шлюб між [PERSON] , та [PERSON] ,було розірвано, вони з 2016 року почали проживати разом, вести спільний побут та виховувати сина [PERSON] , - [PERSON] , який народився [INFO] , та якого він виховував як рідного сина. Крім того, вказував, що 29 жовтня 2024 року він звернувся до Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для проведення ДНК експертизи, відповідно до якої ймовірність походження ДНК-профілів від [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] становить не менше ніж 99,9999999%. На підставі вищевикладеного, просив визнати його батьком [PERSON] , а також внести відповідні відомості до актового запису про народження [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] подані позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак у матеріалах справи містяться їх заяви про визнання позову, просили розгляд справи проводити без їх участі. Представник Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїв судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їх участі. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши надані суду докази, вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, положеннями ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, з матеріалів справи убачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.7). Разом з тим, позивач [PERSON] , звертаючись до суду із вказаним позовом зазначав, що перебував із матірю [PERSON] , ще до його народження у близьких стосунках та в подальшому, після її розлучення із [PERSON] продовжив проживати однією сімєю та відповідно до висновку судової молекулярно-геннетичної експертизи №СЕ-19/126-24/11177-БД від 29.10.2024 року, згідно якої ймовірність походження ДНК-профілів від [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] становить не менше ніж 99,9999999%, вважаючи себе батьком [PERSON] , звернувся до суду із вимогою про визнання свого батьківства. Так, відповідно до частини першої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Основного Закону України). Частиною першою статті 126 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини (ч.3 ст.128 Сімейного кодексу України). Згідно ч. 2 ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Частиною ч. 1 ст. 129 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. При цьому, зважаючи на предмет доказування у даній категорії справи, СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: partial