Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

Представник позивача - Топчий Д.А., яка діє на підставі довіреності №9 від 04.09.2024, - звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованість за кредитним договором №3004890224 від 11.02.2024 в розмірі 36 625 грн. та судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 11.02.2024 між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем було укладено договір про надання грошових коштів у позику №3004890224, на підставі якого відповідач отримав у кредит грошові кошти в розмірі 5 000 грн. Всупереч умов договору відповідач не здійснював погашення заборгованості внаслідок чого станом на 22.10.2024 розмір заборгованості відповідача складає 36 625 грн., з яких: 5 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 31 625 грн. - заборгованість за процентами за 253 дні користування кредитом. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду. Відповідач заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та у наданому суду письмовому відзиві просив відмовити у позові. В обґрунтування заперечень у відзиві зазначено, що позивачем не доведено належним чином наступних обставин: 1) укладення кредитного договору між сторонами на умовах, що вказані в наданих позивачем копіях договору; 2) перерахування відповідачу кредитних коштів; 3) обґрунтованість розміру заборгованості та підстав обчислення відсотків, які позивач просить стягнути за період користування кредитними коштами. Відповідач стверджує, що не укладав кредитний договір, який долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, і відповідно не погоджував процентну ставку та інші умови кредитування, а надані позивачем докази не підтверджують належним чином факт укладання сторонами відповідного договору в електронній формі. Окремо відповідач зазначає про необґрунтованість розміру нарахованих процентів на кредитну заборгованість, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами обчислена за період по 22.10.2024 включно, тоді як строк кредитування складав 30 днів, а отже максимальна сума процентів за користування кредитом в межах строку кредитування складає 3750грн (за ставкою 2,5% на день), а отже відсутні правові підстави для стягнення процентів у більшому розмірі, оскільки їх нарахування здійснено поза межами погодженого сторонами строку кредитування (після закінчення строку дії кредитного договору). 14.11.2024 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03.12.2024 від представника відповідача - адвокат Калінін С.К., який діє на підставі ордеру серії ВІ №1237365 від 03.12.2024, - на адресу суду надійшов відзив проти позову, в якому викладено заперечення відповідача проти позовних вимог. 06.12.2024 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. У такій заяві вказується про достатність наданих позивачем суду доказів на підтвердження всіх обставин, на які позивач посилається як підставу своїх вимог, а укладення кредитного договору з відповідачем відбулось відповідно до вимог діючого законодавства на умовах, які відображені у наданому суду паперовому примірнику договору надання грошових коштів у позику №3004890224 від 11.02.2024, який був укладений в електронній формі та підписаний від імені відповідача електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Додатково зазначається, що сума процентів за користування кредитом обчислена за період до 22.10.2024 з врахуванням вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України (проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики), оскільки позивач має право нараховувати проценти до дня фактичного погашення відповідачем кредиту, тобто до дня належного виконання позичальником своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів. 09.12.2024 за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу про витребування доказів, якою зобов`язано АТ «СЕНС БАНК» надати суду інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] , а також підтвердження факту зарахування коштів 11.02.2024 на таку картку в сумі 5 000 грн. від ТОВ «Іннова Фінанс». 08.01.2025 від АТ «СЕНС БАНК» надійшло повідомлення про неможливість виконання відповідної ухвали суду, оскільки емітентом відповідної картки є АТ КБ «Приват Банк». 09.01.2025 судом постановлено ухвалу про витребування доказів, якою зобов`язано АТ КБ «Приват Банк» надати суду інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] , а також підтвердження факту зарахування коштів 11.02.2024 на таку картку в сумі 5 000 грн. від ТОВ «Іннова Фінанс». На виконання відповідної ухвали суду 21.01.2025 від АТ КБ «Приват Банк» надійшла запитувана судом інформація. В судове засідання сторони не з`явились і про причини неявки не повідомили. Представник позивача у позовній заяві виклав клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі. У відзиві відповідача також викладено клопотання про проведення розгляду справи без участі сторони відповідача. Таким чином неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Судове засідання з розгляду справи було призначене на 10.02.2025, проте у зв`язку з неявкою всіх учасників справи судове засідання з розгляду справи не проводилось, а розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ч. 13 ст. 7, ч. 9 ст. 10, ст. 11, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, внаслідок чого на підставі ч. 1 ст. 244, ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення судового рішення у його вступній частині зазначено не дату судового засідання, на яку було призначено судовий розгляд (10.02.2025), а дату складання повного тексту судового рішення (14.02.2025). Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. ТОВ «Іннова Фінанс» надає фінансові послуги, зокрема із здійснення різних видів кредитування, з використанням власної інформаційно-телекомунікаційної системи, яка являє собою облікову та реєструючи системи товариства, в рамках яких реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, що включає сукупність веб-сторінок доступних в мережі Інтернет з доменним ім`я https://finsfera.ua, а також мобільні додатки товариства для різних операційних систем, через які позичальнику з використанням його особистого кабінету надається доступ до розділу, який створений для зберігання договірної документації, підтвердження особи позичальника та його взаємодії з товариством. Згідно договору надання грошових коштів у позику №3004890224 від 11.02.2024 (далі - Договір кредиту), укладеного в електронній формі між ТОВ «Іннова Фінанс» (кредитор) та [PERSON] (позичальник), кредитор зобов`язувався надати позичальнику кредит на суму 5 000 грн. строком на 30 днів, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше останнього дня дії договору (12.03.2024) з моменту отримання позики або достроково /а.с. 12-18/. Відповідно до п. 1.1 Договору кредиту, за цим договором позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 5 000 грн., шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з п. 1.3, п. 1.5 та/або 1.6 цього договору, його додатків. Тип позики кредит. Мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Процентна ставка фіксована. Дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс») 1,99% на день (723,35 річних). Процентна ставка позаакційна (базова) 2,5% на день (912,5% річних). Згідно з п.п. 1.2, 1.3 зазначеного договору, строк позики (строк дії договору) становить 30 днів. Орієнтовний строк повернення позики на останній день дії договору з моменту отримання позики або достроково. Дата надання позики 11.02.2024, а дата повернення - 12.03.2024. Повернення позики та процентів здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий (картковий) рахунок позикодавця або через особистий кабінет на сайті позикодавця або шляхом внесення грошових коштів у терміналах самообслуговування партнерів. Моментом зарахування оплати позики та процентів є момент (дата) зарахування коштів на банківський рахунок позикодавця або отримання відповіді від партнера позикодавця про зарахування коштів. Пунктом 1.5 договору визначено, що на період строку, визначеного п. 1.2 договору, нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99% (з урахуванням програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») від суми позики за кожний день користування позикою. У межах строку позики, якщо відбулася пролонгація відповідно до розділу 4 цього договору, застосовується позаакційна (базова) процентна ставка, визначена у п. 1.1.5 цього договору з першого дня дії договору, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між сторонами. Перелік та цифрові значення умов, що підлягають зміні у зв`язку з продовженням строку позики визначаються у відповідній додатковій угоді, що укладається між сторонами та відображаються позичальнику в особистому кабінеті. У випадку користування позикою понад строк, встановлений п. 1.2 договору, з наступного дня після спливу строку, вказаного у п. 1.2 цього договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою у розмірі 1,99% на день (з урахуванням програми лояльності ТОВ «Іннова Фінанс», правил акції ТОВ «Іннова Фінанс» «Повторний кредит») перераховуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується позаакційна (базова) процентна ставка у розмірі 2,5% на день від суми позики за кожен день користування позикою з першого дня дії договору. За порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Даний пункт не застосовується на період дії введеного карантину на території України (п. 1.6 договору). Відповідно до п. 1.8 договору, позичальник зобов`язаний повернути товариству позику, нараховані проценти згідно з умовами договору не пізніше строку, вказаного у п. 1.2 та або п. 1.3 договору. Згідно з п. 1.9 договору, розрахунок сукупної вартості позики за дисконтною (зниженою) процентною ставкою та терміни платежу відповідно до строку, передбаченого п. 1.2 цього договору, зазначені у Графіку розрахунків (таблиця обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику), який є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1 до договору). Пунктом 1.10 Договору кредиту передбачено, що він підписується електронним підписом позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням пропозицією укласти договір. На вказану позичальником електронну пошту або смс повідомленням надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання договору. Позичальник, приймаючи пропозицію позикодавця укласти договір, підписує в інформаційно-телекомунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки «підписати». Сформовані таким чином електронні підписи позичальника та позикодавця накладені на договір. Після підписання такими електронними підписами договору, його умови вважаються прийнятими, а договір є укладеним. Аналогічні умови кредитування передбачені і у Паспорті споживчого кредиту /а.с. 19-21/. Договір кредиту підписаний від імені позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором «4az6d8wyj», а Паспорт споживчого кредиту - «t8f4mw0g1», що відбулось о 11год 06хв 11.02.2024. На виконання умов Договору кредиту ТОВ «Іннова Фінанс» 11.02.2024 о 11год 07хв 01сек здійснило надання кредитних коштів в сумі 5 000 грн. шляхом грошового переказу через ТОВ ФК «Контрактовий дім» на банківську картку № [NUMBER] , що відкрита на ім`я відповідача в АТ КБ «Приват Банк», і відповідні кошти надійшли на картку відповідача, що підтверджується відповідною квитанцією до платіжної інструкції /а.с. 34/ та листом АТ КБ «Приват Банк» від 15.01.2025 за вих. №20.1.0.0.0/7-250109/20008-БТ. Сторони визнають ту обставину, що відповідач не здійснював повернення кредиту та сплати інших платежів за користування кредитними коштами у строки, що передбачені умовами Договору кредиту. Відповідно до розрахунку складеного ТОВ «Іннова Фінанс» розмір заборгованості позичальника за кредитним договором №3004890224 від 11.02.2024 складає 36 625 грн., яка утворилась та обчислена за період з 11.02.2024 по 22.10.2024 і складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту - 5 000 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 31 625 грн. /а.с. 36/. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором кредиту, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1734). При цьому згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За частиною першою статті 640 ЦК договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (а. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 641 ЦК). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №1734 до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (а. 2 ч. 2 ст. 9 Закону №1734). Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у ч. 2 ст. 9 Закону №1734 передбачена у частині третій статті 9 цього Закону. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) ч. 6 ст. 9 Закону №1734). Відповідно до ст. 13 Закону №1734 договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Згідно ч. 1 ст. 14 Закону №1734 договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем було укладено Договір кредиту в електронній формі. На підставі такого договору відповідачем 11.02.2024 було отримано кредитні кошти в сумі 5 000 грн., які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом у строк до 12.03.2024, але в порушення умов договору не зробив цього. В той же час фактично відповідач не заперечує факту отримання ним кредитних коштів в розмірі 5 000 грн. від ТОВ «Іннова Фінанс», проте заперечує погодження ним умов кредитування, якими обґрунтовуються позовні вимоги, зокрема в частині підписання відповідачем договору про надання грошових коштів у позику №3004890224 від 11.02.2024. Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин на предмет погодження сторонами умов Договору кредиту суд виходить з наступного. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц. Згідно з п. 1, 3 ст. 129 Конституції України та ст.ст. 12, 76-81 ЦПК України, всі учасники судового процесу рівні перед законом і судом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Поняття електронного доказу є значно ширшим за поняття електронного документу. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис (статті 5, 6 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг»). В цьому контексті слід зауважити, що Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин в аспекті заперечень висловлених стороною відповідача суд виходить з наступного. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що укладанню Договору кредиту передувала авторизація позичальника шляхом створення особистого кабінету, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Іннова Фінанс» та доступний через на веб-сайт товариства https://finsfera.ua. Підписання Договору кредиту від імені відповідача здійснено за допомогою електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора з використанням каналу зв`язку через електронну поштову скриньку «igork [NUMBER] [INFO] ». При цьому для підписання договору та паспорту споживчого кредиту використовувались різні ідентифікатори. Підписання Договору кредиту з боку позичальника відбулось 11.02.2024 о 11:06. У Договорі кредиту наявні ідентифікаційні відомості про відповідача, які є інформацією з обмеженим доступом (РНОКПП; номер паспортного документа; адреса зареєстрованого місця проживання; абонентський номер мобільного зв`язку; адреса електронної пошти). Належність відповідачу відповідних засобів зв`язку (номеру мобільного зв`язку та електронна скринька) не заперечується ним самим і саме такі дані використані відповідачем для реєстрації у підсистемі «Електронний суд». Окремо суд звертає увагу, що відповідач не заперечував факту отримання запозичених коштів. До того ж судом встановлено, що відповідач мав зареєстрований «Особистий кабінет» у інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) відповідача, оскільки ще 25.01.2024 на електронну поштову скриньку відповідача позивачем направлявся електронний лист щодо вчинення дій у відповідній ІТС /а.с. 5/. У свою чергу відповідач всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надав суду будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що він не був зареєстрованим користувачем в ІТС позивача, а отримання ним кредитних коштів від позивача відбувалось на інших умовах кредитування ніж ті, які зазначені в Договорі кредиту. Не надано стороною відповідача і будь-яких доказів на спростування доводів сторони позивача про використання одноразового ідентифікатора для підписання Договору кредиту з використанням каналів зв`язку, якими користується відповідач. Таким чином, сукупний аналіз обставин спірних правовідносин та оцінка доказів, наданих суду та наявних в матеріалах справи, дозволяє дійти висновку, що Договір кредиту підписаний саме відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 11.02.2024 правочину на умовах, передбачених змістом договору надання грошових коштів у позику №3004890224 від 11.02.2024. Без отримання електронного листа на власну електронну поштову скриньку, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, що передбачає верифікацію користувача, кредитний договір між відповідачем та ТОВ «Іннова Фінанс» не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 22.11.2021 у справі № 234/7719/20, від 17.01.2022 у справі № 234/7723/20. Тобто судова практика у цій категорії справ є сталою. Отже в даному випадку, враховуючи вищевикладені мотиви, суд доходить висновку про обґрунтованість тверджень позивача про те, що відповідачем було погоджено умови кредитування за Договором кредиту шляхом підписання такого договору одноразовим ідентифікатором. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами, що нараховані та обчислені за період з 11.02.2024 по 22.10.2024. Відповідач заперечував щодо обґрунтованості таких нарахувань, посилаючись на відсутність у позивача права нараховувати проценти за користування кредитними коштами поза межами строку дії Договору кредиту. Надаючи оцінку обґрунтованості заявлених позовних вимог умовам Договору кредиту слід зауважити наступне. Аналіз змісту умов Договору кредиту свідчить, що сторони погодили зміст наступних понять: «строк позики» - строк дії договору, який складає 30 днів (п. 1.2); строк повернення позики - останній день дії договору або достроково (п. 1.3); дата повернення позики - 12.03.2024 (пп. 1.3.2). Відповідно до п. 1.8 позичальник зобов`язаний повернути позику і нараховані проценти не пізніше строку, вказаного в п. 1.2 та/або п. 1.3, тобто в межах «строку позики» та не пізніше 12.03.2024. Пунктом 1.6.1 передбачено наслідки порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів (право кредитора на отримання пені). Розділ 4 Договору кредиту регламентує порядок пролонгації строку позики і визначає, що продовження строку користування позикою можливе виключно з ініціативи позичальника та згоди позикодавця. Здійснюючи тлумачення відповідних умов кредитування суд звертає увагу, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК). Тлумачення як статті 3 ЦК загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). У постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17 вказується, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право. За змістом умов Договору кредиту слід виснувати, що сторони договору визначили, що поняття «строк позики» та «строк дії договору» фактично є тотожними і передбачають строк користування позикою, в межах якого позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за визначеною відсотковою ставкою, як плату за користування чужими коштами. При цьому в умовах Договору кредиту сторони передбачили наслідки порушення позичальником таких строків та зміст його відповідальності за прострочення виконання зобов`язань по договору (право позикодавця вимагати сплати пені), а також визначили можливість і порядок продовження відповідного строку. Будь-яких застережень щодо застосування процентної ставки, передбаченої п.п. 1.1.4, 1.1.5 договору, поза межами строку дії договору (строку позики) у такому договорі немає. Отже посилання позивача на наявність в нього права нараховувати відповідні проценти в межах строку фактичного користування позикою, а не в межах строку, який передбачений умовами договору (п. 1.2, 1.3.2), є необґрунтованими. Посилання сторони позивача на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, в даному випадку не є релевантним, оскільки фактичні обставини спірних правовідносин у справі №910/17048/17 істотно відрізняються від тих, які суд встановив в межах даного судового розгляду, а їхній зміст не свідчить, що правовідносини є ідентичними. Зокрема, у справі №910/17048/17 судом було встановлено інший зміст кредитного договору, в якому сторони такого договору розмежували поняття «строк дії договору», «строк виконання зобов`язання позичальником» та зміст «зобов`язання позичальника» унормувавши питання сплати процентів за користування кредитом спеціальним чином, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. До того ж у цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала про відсутність підстав для відступу від її попередніх висновків, які були зроблені у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц про те, що «припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.» Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду належних доказів вчинення відповідачем дій з метою прологації строку дії Договору кредиту. За таких обставин суд доходить висновку про недоведеність стороною позивача обставин, які свідчать про пролонгацію сторонами строку дії Договору кредиту, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою за період, що перевищує строк позики. Таким чином, з урахуванням положень п. 1.2, 1.3.2, 1.6, 1.8 цілком правомірними та обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, що нараховані за період з 11.02.2024 по 12.03.2024 (30 днів) за ставкою 2,5% на день від суми позики. Отже заборгованість відповідача по відсоткам за Договором кредиту становить 3 750 грн. (5 000 грн. * 2,5% * 30 днів). Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі кредиту і він користувався кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за Договором кредиту станом на 12.03.2024 (останній день дії Договору) за ним обчислювалась заборгованість в загальному розмірі 8 750 грн. (5000 грн. - тіло позики; 3 750 грн. - проценти за користування позикою), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог на загальну суму 8 750 грн. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат відповідача на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 8750 грн., що складає 24% від ціни позову (8 750 грн. / 36 625 грн. * 100%), а відтак на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача 581 грн. в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору (2422,40грн. / 100% * 24%). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У відзиві відповідач заявив вимогу про компенсацію йому за рахунок позивача витрат з оплати правової допомоги адвоката в сумі 6 000 грн. Позивач не висловлював конкретних заперечень щодо обґрунтованості розміру таких витрат, а також не виклав своєї позиції щодо способу розподілу судових витрат, понесених відповідачем. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 22.11.2024 №б/н/24; додаток №1 до такого договору; акт виконаних робіт від 03.12.2024; платіжна інструкція від 25.11.2024 на суму 6 000 грн. /а.с. 65-72/. Таким чином розмір витрат відповідача на оплату правової допомоги підтверджений належним чином. Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії,

Outcome: partial