Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

02.12.2022 представник Акціонерного товариства «Альфа Банк» (найменування змінено на Акціонерне Товариство «Сенс Банк») Ременюк Т.О. звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача, заборгованість розраховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 800000435 від 04.07.2007 року, та становить 612809,90 грн., та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 94251,28 грн.; суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 518558,62грн. Також просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 9192,15 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.07.2007 року АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали Кредитний договір №800000435 (надалі за текстом - Кредитний договір). Відповідно до Кредитного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 100000,00 дол.США. Свої зобов`язання позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальникові. Відповідно до Договору, Відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує в результаті чого має заборгованість перед кредитором. У зв`язку з невиконанням Боржником свого обов`язку по сплаті кредиту у Кредитора виникло право задовольнити свої вимоги. Зазначає, що [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення від 24 жовтня 2013 року Шевченківським районним судом м Львова по справі № 1328/7552/12, було стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 455834 грн. 08 коп. заборгованості пропорційно до розміру частки кожного спадкоємця у спадщині, а також: стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» витрати по сплаті державного мита у розмірі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн., пропорційно до суми, яка підлягає стягненню з кожного спадкоємця. Стверджує, що в результаті не виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, яка станом на 29.09.2022 року становить 612809,90 грн., та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 94251,28 грн.; суми заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 518558,62грн. З огляду на наведене, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача вищевказану суму заборгованості та витрати зі сплати судового збору. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львів від 05.01.2023 справу передано за підсудністю до Старосамбірського районного суду Львівської області. 31.01.2023 справа надійшла до Старосамбірського районного суду Львівської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2023 року справа визначена для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 09.02.2023 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 24.10.2024 змінено найменування позивача у справі з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне Товариство «Сенс Банк» (ЄДРПОУ 23494714, адреса: 03150, м. Київ, вул.Велика Васильківська, будинок 100), закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до судового розгляду. 30.01.2025 від представника [PERSON] адвоката Гирича О.В. до суду надійшли письмові пояснення, в яких він просить відмовити в задоволенні позову повністю. Зазначає, що підставою даного позову є те, що 24 жовтня 2013 року Шевченківський районний суд м.Львова розглянувши цивільну справу №1328/7552/12 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Відділ у справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення заборгованості, постановив заочне рішення, яким позов задовольнив: суд вирішив стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 455834 грн 08 коп заборгованості пропорційно до розміру частки кожного спадкоємця у спадщині. Вказує, що позов було подано ще 02.12.2022, а рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24.10.2013, яке є підставою подання даного позову, було змінено згідно постанови Львівського апеляційного суду від 07.03.2024 та набрало законної сили лише 07.03.2024, що теоретично дає позивачу можливість здійснити такий розрахунок заборгованості лише за період починаючи з 07.03.2024, проте жодного нового розрахунку за період з 07.04.2024 року позивачем у даній справі надано не було. Також звертає увагу суду на те, що наявний у матеріалах справи «розрахунок заборгованості» був зроблений, коли сума боргу згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24.10.2013 становила 455834,08 грн., однак згідно постанови Львівського апеляційного суду від 07.03.2024 по справі №1328/7552/12 судом було стягнуто лише 275485,33грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] , її представник адвокат Гирич О.В., та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися. У поданих до суду письмових поясненнях від 30.01.2025 представник [PERSON] адвокат Гирич О.В. просив розглянути справу без його участі. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 04 липня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого виступає ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №800000435, згідно якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у\~сумі 100000 доларів США з процентною ставкою 12% річних та строком користування кредитом до 04 липня 2022 року. Свої зобов`язання за кредитним договором № 800000435 від 04.07.2007 р. позивач перед [PERSON] виконав. Відповідно до умов кредитного договору позичальник, [PERSON] , зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. [INFO] [PERSON] помер. Дізнавшись про відкриття спадщини, Банк в термін, визначений законодавством надіслав на адресу Третьої Львівської державної нотаріальної контори заяву № 11 від 02 квітня 2009 року з вимогами до спадкоємців про їх обов`язок виконати договірні зобов`язання спадкодавця [PERSON] 18 грудня 2008 року в Третій Львівській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 1491/2008 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 26 березня 2009 року із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину звернулася дружина померлого [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своєї малолітньої доньки [PERSON] 27 квітня 2011 року позивач отримав лист Третьої львівської державної нотаріальної контори № 1163/02-14 від 18 квітня 2011 року у якому повідомляється про видачу свідоцтв про право на спадщину спадкоємцям [PERSON] . Зокрема, свідоцтва про право на спадщину за договором про страхові відшкодування згідно договору особистого страхування та коштів внесених\~у\~Фонд будівництва житлового будинку [ADDRESS] , зареєстровані в реєстрі за № 3-373, 3-741 після смерті [PERSON] були видані на ім`я його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка проживає у [ADDRESS] , та на ім`я його дружини [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] . Отже спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є відповідачі: [PERSON] та [PERSON] . Спадщина після смерті [PERSON] складається з двох речей: страхове відшкодування згідно договору особистого страхування (95136,58); кошти внесені у Фонд фінансування будівництва житлового будинку [ADDRESS] (360697,50 гривень). 21 травня 2010 року видано свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя дружині померлого\~ [PERSON] , зареєстроване в реєстрі за №3-734. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом, складається з: коштів внесених у Фонд фінансування будівництва виду А житлового будинку [ADDRESS] згідно Договору №136 від 17 березня 2008 року в сумі 360697,50 гривень, що належать спадкодавцю на підставі Довідки №104-418/б/m, виданої ВАТ Селянським комерційним банком «Дністер» 02 квітня 2010 року. Тобто нотаріусом було видано свідоцтво №2-743 від 21 травня 2010 року, згідно якого 1/2 частина коштів внесених у Фонд фінансування будівництва житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] саме як майно подружжя, а не як спадщина, а тому до складу спадщини увійшла лише частина цих коштів. Звідси, загальна сума спадщини яку прийняли відповідачі склала 275485,33 гривень (360697,5 / 2) + 95 136,58). У вересні 2011року ПАТ «Альфа Банк (на даний час АТ «Сенс Банк») звернулося з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Відділ у справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 24 жовтня 2013року у цивільній справі №1328/7552/12 вищевказаний позов задоволено, стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 455834 грн 08 коп. заборгованості пропорційно до розміру частки кожного спадкоємця у спадщині. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 липня 2023 року у задоволенні заяви про поновлення [PERSON] строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2013 року - відмовлено. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24 жовтня 2013року в апеляційному порядку оскаржила [PERSON] . Постановою Львівського апеляційного суду від 07 березня 2024 року заочне рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24 жовтня 2013 року змінено. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк»\~\~275485,33 грн заборгованості пропорційно до розміру частки кожного спадкоємця у спадщині. Вищевказані обставини встановлені постановою Львівського апеляційного суду від 07 березня 2024 року у цивільній справі №1328/7552/12, тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України такі не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані наступними нормами права. При цьому, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В статті 610 ЦК України, зазначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору). Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що\~зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та\~обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання\~та рішення суду. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-154цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно\~до ст.\~1282\~ЦК України\~спадкоємці зобов`язані\~задовольнити вимоги\~кредитора повністю,\~але в\~межах вартості\~майна,\~одержаного у\~спадщину.\~Кожен із\~спадкоємців зобов`язаний\~задовольнити вимоги\~кредитора особисто,\~у розмірі,\~який відповідає\~його частці\~у спадщині. Вимоги\~кредитора спадкоємці\~зобов`язані\~задовольнити шляхом\~одноразового платежу,\~якщо домовленістю\~між спадкоємцями\~та кредитором\~інше не\~встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, у спадкоємців у силу положень статті 1282\~ЦК України із прийняттям спадщини виникає обов`язок задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за зобов`язаннями, які існували на час відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц вказано, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2021 року у справі №352/1068/15-ц. Статтею 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, необхідно встановити, чи входило до складу спадщини зобов`язання на підставі\~статті 625 ЦК України, коли виникає обов`язок спадкоємців із повернення боргу спадкодавця, оскільки це має значення для визначення строку виконання зобов`язання, відповідно і початку відліку строку прострочення виконання зобов`язання, з яким закон пов`язує настання відповідальності за невиконання грошового зобов`язання на підставі\~статті 625 ЦК України. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 564/721\\16-ц, провадження № 61-1654 св19. У постанові від 23 липня 2018 року у справі № 466/10527/15-ц, Верховний Суд вказав на відмінність між відповідальністю, визначеною судовим рішенням про стягнення коштів зі спадкоємців у межах вартості спадкового майна, та відповідальністю, зумовленою невиконанням грошового зобов`язання на підставі вказаного рішення суду та, як наслідок, застосування положень статті 625 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 369/10424/17 зроблено висновок щодо застосування частини другої статті 1282 ЦК України та зазначено, що стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми боргу пов`язуються з нездійсненням спадкоємцем (спадкоємцями) одноразового платежу, а не з фактом ухилення спадкоємця від виконання зобов`язання спадкодавця. Вказані висновки підтвердженні Верховним Судом у постановах від 13 січня 2021 року у справі № 456/4355/15-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 592/13632/17. Перш за все, суд звертає увагу на те, що у позовній заяві, у своїх позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідачів на користь позивача, заборгованість розраховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 800000435 від 04.07.2007 року. Зокрема у позовній заяві зазначає, що в результаті не виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, яка станом на 29.09.2022 року становить 612809,90 грн. Водночас, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є боржниками за Кредитним договором №800000435 від 04.07.2007 року, а є спадкоємцями боржника [PERSON] . При цьому, як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, 3% річних та інфляційні втрати нараховані позивачем за період з 28.05.2013 по 29.09.2022року, тобто після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . За змістом частини другої статті 1282 ЦК України спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані проценти, неустойку на суму основного боргу, тощо тільки в тому разі, якщо вони вчинені боржникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою боржника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями (постанова Верховного Суду від 21липня 2021року у справі №303/4128/17). Тобто, до складу спадщини після померлого [PERSON] не ввійшов обов`язок боржника, передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України, щодо сплати процентів та інфляційних втрат за період з 28.05.2013 по 29.09.2022року за невиконання грошового зобов`язання за Кредитним договором №800000435 від 04.07.2007 року. Суд враховує також наступне. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.6,7) вбачається, що сума заборгованості у розмірі 612809,90грн складається із нарахованих на підставі\~статті 625 ЦК України\~3% річних та інфляційних втрат, за період з 28.05.2013 по 29.09.2022, на суму заборгованості 455834,08гривень згідно рішення суду, з яких: 3 % на суму заборгованості згідно рішення суду становить 94251,28 грн.; сума заборгованості за інфляційними втратами на суму заборгованості згідно рішення суду становить 518558,62грн. Разом із тим, як встановлено судом, рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 24.10.2013 у справі №1328/7552/12, яким стягнуто з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 455834,08грн пропорційно до розміру частки кожного спадкоємця у спадщині, було змінено постановою Львівського апеляційного суду від 07.03.2024, згідно якої з відповідачів стягнуто на користь позивача заборгованість у розмірі 275485,33грн. пропорційно до розміру частки кожного спадкоємця у спадщині. З огляду на зазначене, з набранням законної сили постанови Львівського апеляційного суду від 07 березня 2024 року у справі № 1328/7552/12 у спадкоємців [PERSON] та [PERSON] підтверджено грошове зобов`язання на суму 275485,33 грн, як наслідок невиконання якого настає відповідальність за невиконання грошового зобов`язання на підставі\~ч.2 статті 625 ЦК України. При цьому, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що в рахунок погашення заборгованості було сплачено суму в загальному розмірі 306465,10грн, що перевищує вартість майна одержаного відповідачами у спадщину та суму, що підлягає стягненню з відповідачів згідно рішення суду (275485,33грн). Із заявами про збільшення або зменшення розміру позовних вимог, зміну предмета або підстав позову, позивач до суду не звертався. Крім вищенаведеного, суд також не погоджується щодо солідарного обов`язку відповідачів. Так, постановою Львівського апеляційного суду від 07 березня 2024 року стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк»\~\~275485,33грн заборгованості пропорційно до розміру частки кожного спадкоємця у спадщині. У постанові ВС від 16.10.2019р. у справі № 638/3334/16-ц (провадження № 61-10941св19) йдеться мова про неможливість солідарного стягнення зі спадкоємців боргу спадкодавця без визначення їх часток та вартості спадкового майна. Тобто, відповідальність спадкоємців за зобов`язаннями спадкодавця можливе виключно у розмірі, що пропорційна частці майнових прав кожного з них у спадковому майні. У\~статті 540 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 541 ЦК України\~солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або\~законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Тлумачення статей\~540\~та\~541 ЦК України\~дає підстави для висновку, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникають часткові зобов`язання. Тому стягувач у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або\~законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. У пункті 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) зазначено, що «солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом. Тобто солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства (див. наприклад постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81 цс 18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178 цс 18), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (провадження № 14-386 цс 18), від 23 січня 2019 року у справі № 712/21651/12) (провадження № 14-526 цс 18))». Згідно із частиною першою\~статті 543 ЦК України\~у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Разом із цим, позовна заява не містить посилання на будь-яку норму закону, що передбачала б виникнення солідарного зобов`язання в даному випадку. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Таким чином, з огляду на вищенаведене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, виходячи з фактично заявленого предмета та підстав позову, враховуючи всі встановлені обставини справи в сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за ним.

Outcome: dismissed