Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

У вересні 2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2021. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Наразі вони не проживають разом і фактично припинили шлюбні відносини, однак до досягнення одного року їхньому сину вони не можуть офіційно розірвати шлюб. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а позивачка не може сама на належному рівні забезпечити усі першочергові потреби дитини. Відповідач є особою працездатного віку без вад здоров`я, тому позивач вважає, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від заробітку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] - трьохрічного віку, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 20.09.2024 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилась, однак 23.09.2024 на адресу подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач, через свого представника, подав відзив, в якому частково заперечує проти задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Відповідач зазначив, що у порушення вимог п.п. 5,8 ч. 3 ст. 175 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивачем не надано відповідних документів або їх копій, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме те, що спільний син [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні позивачки. При цьому, будь-якого документа, який би підтверджував обставину перебування сина виключно на утриманні матері до позову не долучено, а також не аргументовано, в чому полягає таке утримання. Представник відповідача у відзиві вказує, що на даний час, відповідач не працевлаштований, на праві власності, володінні та/або користуванні у нього майно та майнові права, грошові кошти, виключні права на результати інтелектуальної діяльності, корпоративні права, відсутні. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, відсутня інформація про доходи [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (від 08.11.2024 року номер 402964116), у відповідача, [PERSON] , речові права та права власності на нерухоме майно, відсутні. Позивачем також не доведені витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, та/або інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання сина та не має наміру від нього ухилятися, але вимога про сплату аліментів в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), є завищеною, оскільки заробітку (доходу) відповідач не має. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив суд при винесенні рішення враховувати дані обставини, виходити з принципу справедливості та розумності, та визначити об`єктивно можливий розмір аліментів, зокрема: стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітків (доходів) відповідача. У задоволені позову в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення [PERSON] , [INFO] , 3-ох річного віку, просив відмовити. Також, до відзиву додано копію рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04.11.2024, справа №136/1881/24 (а.с. 34-37), яким шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу позивачу відновлено прізвище « [PERSON] », а також копія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Надалі, 19.11.2024 позивач подала до суду клопотання про витребування доказів, а саме у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області відомості про наявність зареєстрованих транспортних засобів та які були зареєстровані за відповідачем. Ухвалою суду від 28.11.2024 на задоволення клопотання позивача витребувано докази від регіонального центру ГСЦ МВС у Вінницькій області. 25.12.2024 надійшла відповідь від РСЦ (а.с. 54) з якої слідує, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за гр. [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , були зареєстровані/перереєстровані наступні транспортні засоби: ВАЗ 21074, 2002 року випуску, об`єм двигуна 1568, дата реєстрації 15.04.2022 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ №0546 (м. Вінниця), 27.04.2023 перереєстрований на нового власника по договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ №0546 (м. Вінниця); MITSUBISHI LANCER, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1584, дата реєстрації 04.05.2023 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ №0546 (м. Вінниця). Станом на час розгляду запиту перебуває у власності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку з огляду на наступне. Судом встановлено, 24.07.2021 між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 24.07.2021 Липовецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), відповідний актовий запис №54 (а.с. 5). Від шлюбу у сторін народилась дитина син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.11.2023 (а.с. 6). Наразі сторони не проживають разом і фактично припинили шлюбні відносини. 31.01.2025, тобто на дату розгляду даної справи, судом було встановлено, що 04.11.2024 по справі №136/1881/24 було винесено рішення суду, яким шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 34-37). Відповідно до довідки Липовецької міської ради №4568 від 05.09.2024 (а.с. 7) вбачається, що [PERSON] , 1999 р.н., син [PERSON] , 2023 р.н. (проживають без реєстрації в [ADDRESS] з 09.05.2024 по теперішній час). Дитина, як зазначено у позовній заяві, знаходиться на утриманні позивача, що не спростовано відповідачем та підтверджується свідоцтвом про народження та зазначеною вище довідкою(а.с. 6, 7). Відповідно до довідки КЗ «Вінницька гімназія №24» від 13.11.2024 за №02-33/360 (а.с. 42) слідує, що [PERSON] працює вчителем фізики з неповним тижневим навантаженням з 01.09.2022 в комунальному закладі «Вінницька гімназія №24» (наказ №35-к від 31.08.2022 року) та станом на даний момент перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3 років з 04.01.2024 по 02.11.2026 (наказ №01-в від 04.01.2024). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період 1 кварталу 2024 по 4 квартал 2024 (а.с. 43) [PERSON] отримувала соціальні виплати з відповідних бюджетів у розмірі 860 грн. щомісячно. З метою перевірки відомостей щодо наявності зареєстрованих транспортних засобів за гр. [PERSON] , було постановлено ухвалу суду від 28.11.2024 про витребування від регіонального сервісного\~центру ГСЦ\~МВС у\~Вінницькій області відомості про наявність зареєстрованих транспортних засобів, які були зареєстровані за громадянином [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] ). Суд звернає увагу на те, що за відповідачем було зареєстрований автомобіль MITSUBISHI LANCER, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1584, дата реєстрації 04.05.2023 на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ №0546 (м. Вінниця). Станом на час розгляду запиту перебуває у власності (а.с. 54). Зазначена інформація частково спростовує відомості, вказані відповідачем у відзиві про його матеріальний стан. У позові позивач вказала, що відповідач є особою працездатного віку без вад здоров`я, що дозволяє йому заробляти на життя та надавати утримання дитині та колишній дружині. Утім у відзиві відповідач зазначив, що на даний час він не працевлаштований, однак, на думку суду, це не позбавляє його обов`язку щодо сплати аліментів на неповнолітню дитину та колишню дружину до досягнення дитиною трьох річного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. За встановлених судом обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами, позивач наділена правом на звернення до суду із вищевказаними вимогами. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначено ст.181 СК України. З аналізу вказаної норми слідує, що у випадку відсутності спору батьки самостійно за взаємною домовленістю між собою визначають способи (зокрема, розмір, порядок та форму) надання утримання своїм неповнолітнім дітям. Сімейне законодавство виходить із того, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, відносини між якими регулюються нормами СК, вправі врегулювати свої відносини за усною домовленістю або договором, якщо це не буде суперечити вимогам СК, інших законів та моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 9 СК України). При цьому, домовленість між батьками дитини про виконання ними їх обов`язку щодо утримання дитини може міститися у договорі, умови якого, у тому числі щодо розміру аліментів, строків їх присудження та виплати, не повинні порушувати права дитини, встановлені СК. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку, відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якою проживає дитина. Зазначені положення відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 СК. Наведене узгоджується і з роз`ясненнями наведеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Аналіз вказаних правових норм та роз`яснень свідчить про те, що задоволення позову про стягнення аліментів у судовому порядку є можливим лише у випадку відсутності добровільної домовленості про сплату аліментів між батьками дитини та ненадання дитині утримання. Суд звертає увагу, що у позові позивач вказала, що між ними із відповідачем відсутня добровільна домовленість про утримання їх спільної дитини, до справи не було додано договору про домовленість сторін щодо утримання їх дитини, отож слід дійти висновку, що існує спір, що є підставою для вирішення судом вимог про присудження аліментів із відповідача на утримання дитини. Крім цього, суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів, що він несе інші аліментні зобов`язання, чи існують обставини визначені ст.182 СК України, у тому числі щодо неможливості працювати за станом здоров`я, що перешкоджає належним чином виконувати батьківський обов`язок щодо утримання дитини. Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Доказів на підтвердження чи спростування матеріального стану позивача матеріали справи не містять, а питання про витребування таких доказів відповідачем не ініціювалось. В той же час позивачкою надано довідку з місця роботи про перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х річного віку та довідку про доходи, відповідно до якої інших надходжень ніж соціальна допомога позивачка не має (а.с. 42, 43). Крім цього, суд звертає увагу, що право обирати спосіб стягнення аліментів визначено законодавцем за одержувачем аліментів, тоді як позивач визначила такий спосіб у частці від доходу відповідача. З урахуванням встановлених судом обставин, а також обставин передбачених ч. ч. 1 ст. 182 СК України, рівного обов`язку батьків щодо утримання їх спільних дітей, суд вважає, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку обох батьків забезпечити умови життя та розвитку їх спільних неповнолітніх дітей. Також суд вважає, що відповідач спроможний надавати утримання позивачеві як дружині з якою проживає їх спільна дитина у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, виходячи з наступних міркувань. За твердженням позивача, сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Водночас суд звертає увагу, що ст. 84 СК України закріплює право на одержання матеріальної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку саме за дружиною, жінкою, а не за одним з батьків, з яким залишилась проживати дитина. На переконання суду, таке рішення законодавця пояснюється тим, що до досягнення дитиною трирічного віку саме жінка, як матір, перебуває у більш слабкому, більш уразливому становищі, що покладає на батька дитини додатковий обов`язок щодо надання такій жінці матеріальної допомоги. Відтак, у ст. 84 СК України фактично закріплена презумпція можливості батька дитини надавати матеріальну допомогу матері дитини, спростування якої покладається саме на батька. Тобто саме на батька покладається тягар доказування відсутності у нього можливості надавати таку допомогу. Як було встановлено вище судом, відповідач не надав належних та допустимих доказів щодо матеріальної неспроможності та неможливості нести аліментний обов`язок по відношенню до дружини, з якою проживає дитина, тому суд виходить з доведеності того факту, що відповідач не має істотних протипоказань до роботи, відтак може надавати матеріальну допомогу позивачу як матері своєї дитини. Вирішуючи питання про розмір допомоги, суд виходить з того, що заявлений позивачем розмір аліментів не суперечить вимогам чинного законодавства, відповідає вимогам розумності та справедливості та сукупний розмір аліментів не буде перевищувати половини доходу відповідача, при цьому, 02.11.2026 спільній дитині сторін спору [PERSON] має виповнитись три роки, що є наслідком припинення такого зобов`язання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що позов задоволено у повному обсязі, а при пред`явлені його до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, доказів на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу суду не надано, відтак суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі ст.ст. 84, 180-184 СК України,

Outcome: approved