Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~30.09.2024 представник ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором № 501187179 від 20.09.2019 у розмірі 32100,88 грн, з яких заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 16833,68 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 14156,80 грн, інфляційні збитки 893,18 грн та 3 % річних 217,22 грн. Також просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат у виді витрат на правничу допомогу та витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування позову вказано, що 20.09.2019 між АТ «Альфа-Банк» (в подальшому перейменоване на АТ «Сенс Банк») та [PERSON] укладено договір № 501187179, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредиту в розмірі 20000 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 20.09.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Згідно умов договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, щтрафи та пені та інші платежі визначені договором. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання, надав позичальнику кредит, а позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим станом на 10.01.2023 має заборгованість у вищевказаному розмірі. 17.05.2021 АТ «Альфа-банк» відступило права вимоги за кредитними договорами, в тому числі до відповідача, ТОВ «ФК «Флексіс», а 18.05.2021 ТОВ «Флексіс» відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал». ТОВ «Вердикт Капітал» 10.01.2023 уклало договір № 10-01/2023, відповідно до умов якого відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі до [PERSON] за договором № 501187179. Оскільки відповідач умови договору не виконує, чим порушує права нового кредитора, який має право вимоги до боржника, тому позивач звернувся до суду за захистом порушених прав. Відповідач позов визнав частково на суму 9709,37 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 4461,86 грн, заборгованість за нарахованими процентами 4953,01 грн, інфляційні втрати 236,92 грн, 3 % річних 57,58 грн. В іншій частині позовних вимог заперечував. В обґрунтування заперечень вказував, що договір кредиту містить п.п. «б» п.1 Договору, про те, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені договором, за які встановлено комісійну винагороду за обслуговування кредиту 1,8 % від суми кредиту (360 грн). Вважав, що оскільки договір не містить переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та /або кредитного посередника, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування, а до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно відповідно до ч.1, ч.2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», тому даний пункт договору є нікчемним. Відповідач зазначав, що оскільки нарахування комісійної винагороди було незаконним, то внесені ним та зараховані банком на погашення комісії кошти, мають бути зараховані на погашення заборгованості за кредитом. Крім цього представник вказував, що паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, а відповідно зафіксовані в ньому умови щодо нарахування пені не узгоджені між сторонами. Кошти віднесені банком на сплату пені, на переконання відповідача, мають бути віднесені на рахунок погашення заборгованості за кредитом. Представник зазначав, що оскільки графік погашення кредиту містить інформацію про нараховані відсотки в розмірі 7584,87 грн, то в межах строку кредитування позичальник міг нарахувати лише цю суму відсотків. Вказував, що оскільки відповідач сплатив 12451,32 грн на погашення тіла кредиту, 2631,86 грн на погашення процентів, 1786,82 грн на погашення комісії та 1300 грн пені, при цьому пеня та комісія незаконно нараховані, тоді за розрахунком відповідача тіло кредиту складає 4461,86 грн, проценти 4953,01 грн, а також 236,92 грн інфляційні втрати та 57,58 грн 3 % річних, які представник відповідача нараховував лише на розраховану ним суму заборгованості за тілом кредиту (а.с. 106). Відповідач заявив у відзиві про понесення судових витрат на суму 4000 грн та просив зменшити, як необґрунтовані, витрати на правничу допомогу позивача до 5000 грн. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що адвокат позивача надає йому правничу допомогу на постійній основі, позов не містить індивідуальності щодо даної справи, є типовим, а тому обсяг часу для його підготовки є явно необґрунтовано завищеним (а.с. 102-109). Відповідач просив суд поновити його процесуальний строк на подання відзиву. Дане клопотання суд, з урахуванням думки представника позивача, задовольнив. Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив (а.с.122-132). Підтримуючи позовні вимоги в повному обсязі, позивач зазначав, що право кредитора встановлювати в договорі споживчого кредитування комісії, закріплено в ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Так, на реалізацію вказаного права договір зі споживачем містить умову про встановлення комісії саме за розрахунково-касове обслуговування. Ця умова договору погоджена між сторонами та закріплена в кредитному договорі, що підписаний споживачем, тобто останній був обізнаний про таку умову та вільно погоджувався на неї, здійснював платежі, що відносилися на погашення комісії, вказаний пункт договору не оспорював. Починаючи з 10.06.2017, коли набрав чинності Закон про споживче кредитування, а рівно й зміни до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ця стаття 11 прийняла той вигляд, який має на даний час. Тобто, спеціальним законодавством передбачено право кредитодавця включати в тексти договорів зі споживачами умови щодо нарахування комісії, нараховувати її та стягувати суми несплаченої комісії з відповідача. Представником наведена відповідна судова практика. Відповідно ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» кредитор зобов`язаний безоплатно надати кредитодавцю інформацію про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, тощо, але не частіше одного разу на місяць. Разом з тим, комісія за обслуговування може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає часті одного разу на місяць. Відповідачем не оскаржувалися умови договору про нарахування комісії, а тому згідно ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, ст. 525 ЦК України щодо недопустимості односторонньої відмови від договору, вказана норма договору про застосуванням комісії є дійсною та має виконуватися. Незгода позичальника з умовами договором про нарахування та сплату комісії, на стадії виконання, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення, не є підставою для визнання умов такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. Представник позивача вказав, що ним надано належний розрахунок заборгованості, що переданий від первісного кредитора, відповідач власний контррозрахунок не надав, а наданий ним розрахунок не враховує неналежне виконання відповідачем умов договору, що унеможливлює застосування розміру процентів зазначених у графіку. Нарахування процентів за договором здійснено виключно в межах строку кредитування, після чого здійснено нарахування за ст. 625 ЦК України, до 23.02.2022 (початку воєнного стану). Заперечив повивач й запропоновану відповідачем черговість погашення заборгованості й розмір коштів внесених на погашення боргу. Просив визнати понесені позивачем витрати реальними, а витрати відповідача завищеними (а.с.122-132). Представник відповідача правом на подання заперечень не скористався. Надав суду заяву про розподіл судових витрат та розгляд справи за його відсутності (а.с. 146-148). Представник позивача в ході судового засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Додатково пояснила, що договором первісного кредитора з відповідачем визначена комісія саме за розрахунково касове обслуговування, що являє собою послуги з забезпечення розрахунків та обслуговування поточних операцій, зокрема при здійснені платежів за кредитом. Вказана комісія не стосувалася обслуговування кредиту, зокрема разового надання інформації за кредитом. Вказала про те, що розрахунок заборгованості запропонований представником відповідача не можна вважати контррозрахунком, він є необґрунтованим, не ґрунтується на умовах договору та законодавства, є помилковим щодо сум, які були внесені на погашення кредиту. Позов просила задовольнити, вказувала про реальність витрат позивача на правничу допомогу, витрати відповідача вважала необґрунтовано завищеними, при вирішенні розподілу витрат на правничу допомогу покладалася на розсуд суду. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши заяви по суті справи та докази подані сторонами на обґрунтування вимог та заперечень, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 20.09.2019 між [PERSON] та АТ «АльфаБанк» укладено договір про надання кредиту № 501187179, згідно умов якого [PERSON] отримав «Кредит готівкою» в розмірі 20000 грн, на 24 місяці, з датою повернення кредиту 20.09.2021, з застосуванням процентної ставки за користування кредитом 33 %. Крім цього, в угоді погоджено надання банком послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором, за надання яких сторони погодили комісійну винагороду, а саме обслуговування кредиту 1,80 % від суми кредиту. Пункт 4 договору містить умову про те, що у разі факту наявності прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання за цією угодою, зменшення розміру процентної ставки не відбувається. Договір підписаний сторонами угоди та почав діяти 20.09.2019 (а.с. 14). Крім цього, сторонами, зокрема позичальником [PERSON] власноручно підписано графік платежів та розрахунок сукупності вартості кредиту, який серед іншого містить умови про те, що датою щомісячного платежу за кредитом визначено 20 число кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 1509,38 грн. Як слідує з графіку, реальна річна процентна ставка за кредитом склала 91,18 %. Графік містить конкретизовану інформацію про те, що плату за додаткові, супутні послуги банку складає саме комісія за розрахунково-касове обслуговування 360 грн (1,8 % від суми кредиту) щомісячно протягом строку кредитування. Комісія за ведення рахунку, за надання кредиту та за інші послуги банку не передбачена договором та не нараховувалася. Графік зафіксував, що у випадку належного дотримання умов кредитування позичальником, з кожного щомісячного платежу, частина коштів йде на погашення тіла кредиту, частина на погашення відсотків та комісії, при цьому протягом строку кредитування комісія банку є сталою 360 грн щомісячно, і з кожним платежем розмір коштів на погашення тіла кредиту зростає, а сума на погашення відсотків зменшується. Відповідно, за умови чіткого дотримання умов погашення кредиту, на погашення відсотків мало б бути списано 7584,87 грн (а.с. 14 зворот). Зі змісту Графіку платежів, що підписаний [PERSON] особисто, слідує, що відповідач перед підписанням отримав всю інформацію про умови кредитування, та відповідно погодився на них, підписавши текст договору і додатки до нього. Також позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, який закріпив всі вище вказані умови кредитування щодо розміру кредиту, його строку, відсоткової ставки, комісію за РКО (саме за розрахунково касове обслуговування), а також сторони своїми підписами засвідчили погодження 20.09.2019 пені у виді штрафних санкцій: за кожне прострочення платежу, що триває від 1 дня до 4 днів 100 грн, за кожне прострочення платежу що триває 5 і більше днів 300 грн (а.с. 16 зворот). Доводи відповідача про те, що вказаний паспорт кредиту не варто розцінювати як частину договору, суд розцінює критично, адже він повністю відтворює умови отримання та погашення кредиту погоджені сторонами, містить підписи сторін та підписаний в день укладення договору, відповідно відсутні підстави не враховувати його як частину договору, в якій деталізовані погоджені сторонами умови на випадок порушення грошового зобов`язання. Факт виконання кредитором АТ «Альфа-Банк» визначеного договором обов`язку з надання кредиту в розмірі 20000 грн підтверджується меморіальним ордером (а.с. 19, 130) та не заперечувалося відповідачем. Факт отримання кредитних коштів та часткового погашення кредиту, підтверджується випискою по рахунку [PERSON] , яка підтверджує що від початку отримання кредиту він не дотримувався графіку платежів, перший платіж у жовтні 2019 року не здійснив взагалі, протягом строку кредитування здійснив лише декілька платежів (04.11.2019, 09.01.2020, 03.02.2020 та 13.02.2020), та починаючи з 20.02.2020 року взагалі не здійснював погашення кредиту, у зв`язку з чим йому нараховувалися штрафні санкції (а.с. 130-165). Дані виписки узгоджуються з даними розрахунку складено первісним кредитором станом на 17.05.2021 року, тобто на дату відступлення права вимоги. Згідно розрахунку, загальна сума кредиту станом на 17.05.2021 склала 29088 грн 05 копійок, з яких сума заборгованості за кредитом 16833,58 грн, заборгованість за процентами 6877,19 грн та заборгованість за комісіями 5377,18 грн (а.с. 165 та в електронному суді). Доводи відповідача про те, що положення договору про нарахування комісії нікчемні, а відповідно нарахування комісії було незаконним, суд розцінює критично, адже підписаний сторонами договір кредитування з додатками містить чіткі умови щодо реальної ставки за кредитом, в яку включено в тому числі нарахування комісії, а саме комісії за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1,8 % від суми кредиту, що складає 360 грн щомісячно. Вказані умови договору чіткі та однозначні, не допускають подвійного тлумачення, на них відповідач добровільно погодився. Доводи про нікчемність вказаних умови суперечать положення цивільного законодавства про добровільність умов договору, їх обов`язковість до виконання, а також щодо презумпції правомірності правочину. Відповідно до змісту ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на дату укладення кредитного договору), він застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на дату укладення кредитного договору 20.09.2019), визначали, що реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на дату укладення кредитного договору 20.09.2019), після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто, зі змісту вказаних норм законодавства та положень розглядуваного кредитного договору слідує, що банк мав право встановлювати платежі за додаткові та супутні послуги, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи їх до розрахунку реальної процентної ставки. Імперативно безоплатним для споживача визначено лише разове на місяць отримання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, тощо. Всі інші супутні та додаткові послуги банку з надання, обслуговування кредиту, могли мати певну ціну та бути погодженими в договорі між сторонами. В розглядуваному договорі кредиту, на реалізацію вказаних норм законодавства, сторони погодила плату у виді комісії, за послугу з розрахунково-касового обслуговування, визначивши її фіксований розмір, періодичність сплати, посвідчивши згоду на цю умову договору своїми підписами. Крім цього, варто звернути увагу на те, що умови договору чітко передбачали те, що комісійна винагорода встановлена за розрахунково-касове обслуговування, під яким розуміється\~комплекс фінансових послуг, які банк надає своїм клієнтам для забезпечення їхніх розрахунків та обслуговування поточних операцій. Це включає в себе різні банківські операції, пов`язані з оборотом грошей на поточних та інших рахунках. Відповідач, посилаючись на те, що комісія є незаконною зазначає про те, що до додаткових та супутніх послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач може отримати безоплатно раз на місяць, однак ним суду не надано жодних доказів того, що з нього було стягнуто кошти на отримання інформації за кредитом. З графіка платежів (а.с. 14) слідує, що інформація про суму заборгованості за кредитом могла бути отримана взагалі засобами телефонного зв`язку через СМС повідомлення, за запитом клієнта, без жодних плат. Відповідно, суд вважає безпідставними доводи про нікчемність умов договору в частині встановлення комісії за РКО та не знаходить підстав для віднесення сум сплачених на погашення комісії на інші платежі, в тому числі на погашення тіла кредиту. Не є безпідставно нарахованими й суми пені (штрафу), оскільки перед судом доведено порушення позичальником строків погашення кредиту, а тому обґрунтованим є нарахування пені, суми якої були погашені за рахунок платежів внесених до 20.02.2020 (а.с. 165). Відповідно безпідставними є доводи відповідача про необхідність віднесення цих сум на рахунок погашення тіла кредиту. Доводи відповідача про те, що позивач протягом строку кредитування міг нарахувати лише відсотки в сумі 7584,87 грн, як визначено в Графіку погашення кредиту (а.с. 14 зворот), суд розцінює критично, адже вказаний графік передбачає розміри складових заборгованості, які б діяли у випадку своєчасного погашення кожного щомісячного платежу, адже з кожним своєчасним платежем сума тіла кредиту б зменшувалася, відповідно зменшувалися б і суми нарахований відсотків. Однак, відповідач не дотримувався умов кредитування, в періоді з 20.09.2019 до 20.01.2020 допускав прострочення платежів, а починаючи з 20.02.2020 взагалі припинив погашати кредит, відповідно не може наразі посилатися на той розмір відсотків, що був розрахований у Графіку. Суд погоджується з розрахунком заборгованості складеним АТ «Альфа-Банк» перед відступленням права вимоги за вказаним кредитним договором, оскільки він узгоджується з умовами договору кредиту, відображає платежі здійснені боржником та підтверджені виписками по рахунку. Відповідач не надав суду належного контррозрахунку, а його доводи щодо необхідності зменшення суми кредиту за рахунок сум віднесених на погашення пені, комісії є безпідставними. Крім цього, здійснюючи свій розрахунок заборгованості (а.с. 105-106), відповідач допускає помилку, зараховуючи до суми погашення тіла кредиту загальну суму, що була внесена на погашення кредиту та ту її частину, що була віднесена банком саме на тіло кредиту. При цьому, як слідує з виписки по рахунку та довідки АТ «Альфа-банк», [PERSON] здійснив на погашення кредиту лише декілька платежів на загальну суму 9185,00 грн., суми яких були віднесені банком на погашення різних складових: тіла кредиту, процентів, комісії та пені (а.с. 165). Так, як слідує з розрахунку відповідача він включає до суми на погашення тіла кредиту 1700 грн (сума внесених коштів 04.11.2019) та 599,38 грн., сума що віднесена банком на погашення тіла кредиту зі сплачених 04.11.2019 1700 грн.; 4100 грн (загальна сума внесених боржником коштів 09.01.2020) та 1348,66 грн, хоча 1248,66 грн це сума віднесена банком на погашення тіла кредиту за рахунок сплачених 09.01.2020 4100 грн. Таким чином відповідач необґрунтовано збільшує суму, що нібито була сплачена відповідачем на погашення складових кредиту. Така помилка прослідковується у всьому розрахунку відповідача (а.с. 206, 165). А тому, суд не погоджується з розрахунком запропонованим відповідачем. 17.05.2021 АТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «ФК «Флексіс» заборгованість [PERSON] , уклавши договір факторингу № 2. Так, згідно додатку до вказаного договору, новому кредитору передано борг [PERSON] за кредитним договором № 501187179 від 20.09.2019 на загальну суму 29088,05 грн, що включає заборгованість за тілом кредиту 16833,68 грн, заборгованість за відсотками та комісією 12254,37 грн (6877,19 грн +5377,18 грн) (а.с. 20-24). 18.05.2021ТОВ «ФК «Флексіс» відступило право вимоги за вказаною заборгованістю [PERSON] ТОВ «Вердикт капітал», уклавши договір факторингу № 18-05/21 (а.с. 25-32). При цьому, в реєстрі боржників складова заборгованості 12254,37 грн також зазначена як сума заборгованості за процентами та комісією, що узгоджується з вищевказаним розрахунком заборгованості (а.с. 165). 10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр», відповідно до умов якого первісний кредитор відступив шляхом продажу Новому кредитору ТОВ «Коллект центр» права вимоги, визначені у даному договорі, до боржників, зазначених у додатках № 1 та 3 договору. В тому числі, за вказаним договором передано права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] (№ 41176 в додатку до договору відступлення права вимоги) (а.с. 5-11). Так, до ТОВ «Коллект центр» перейшли права вимоги до боржника [PERSON] на загальну суму 32100,88 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 16833,68 грн (незмінний розмір), заборгованість за відсотками та комісією 14156,80 грн, нарахування в порядку ст. 625 ЦПК України в розмірі 1110,40 грн (а.с. 5-11). При цьому, як слідує з заборгованості за кредитом станом на дату відступлення права вимоги 10.01.2023, ТОВ «Вердикт Капітал» збільшив розмір заборгованості [PERSON] за рахунок донарахування процентів за користування кредитом в межах строку кредитування 1902,43 грн (з 18.05.2021 дата набуття права вимоги та до 19.09.2021 в межах строку кредитування) та за рахунок нарахування інфляційних втрат та 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України за період з 20.09.2021 по 23.02.2022 (день початку воєнного стану в Україні з якого діє заборона нарахування за ст. 625 ЦК України). Суд погоджується з вказаним розрахунком, адже він узгоджується з умовами договору та не суперечить діючому законодавству (а.с. 17 зворот - 18). Відповідно загальна сума заборгованості за відсотками та комісію склала 14156,80 грн (12254,37 грн + 1902,43 грн) (а.с. 11 зворот). Однак, у реєстрі боржників до вказаного договору відступлення прав вимоги, ця сума вказана як заборгованість за процентами, що не відповідає дійсності, адже згідно вищевказаних розрахунків, вище вказана сума заборгованості 14156,80 грн є сумою заборгованості за процентами та комісією. Вказане підтвердила в судовому засіданні й представник позивача, вказавши про допущену помилку в тексті додатку до договору про відступлення прав вимоги (а.с. 11 зворот). Отже, на підстав вищевказаного договору відступлення права вимоги, до ТОК «Коллект центр» перейшло право вимоги до [PERSON] на суму 32100,88 грн., яку позивач і просив стягнути з відповідача. Оскільки відповідач протягом тривалого часу не виконує зобов`язання по кредитному договору, ні в межах строку кредитування, ні в подальшому не погашав сформовану заборгованість, доказів протилежного суду не надано, суд приходить до висновку про необхідність стягнення заборгованості за кредитом з відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 4), який враховуючи задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо судових витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного. На підтвердження витрат позивача на правничу допомогу, суду надано витяг з акту про надання юридичної допомоги від 05.09.2024, згідно змісту якого вартість послуг адвоката щодо даної справи склала 9000 грн., з яких на надання усної консультації захисник витратив 2 години, вартістю 1500 грн за годину, а на складення позову - 2 години вартістю 3000 грн за годину (а.с. 12). Так, відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням перекладачів, а також витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі\~ст.\~137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до\~ч.\~5,\~6\~ст.\~137\~ЦПК України,\~у разі\~недотримання вимог\~частини четвертої\~цієї статті\~суд може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~у разі\~задоволення позову\~покладаються на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини визначені ч.3 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до\~ч.8\~ст.\~141\~ЦПК України,\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву Про наявність судових витрат позивач заявив у першій заяві по суті справи - позові (а.с. 1-3), вказавши про витрати пов`язані з розглядом справи в розмірі 9000 грн. Відповідач заперечив вищевказаний розмір витрат на правничу допомогу позивача (а.с. 107). Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо неспівмірності розміру витрат наданим послугам та вважає зменшити розмір таких витрат до 5000 грн. При цьому суд виходить з того, що враховуючи стандартність позову для позивача, відсутність підвищеної складеності у спірних правовідносинах, типовість справи, що грунтується на типовості кредитного договору, відсутність особливої індивідуальності спірних правовідносин, заявлений розмір витрат часу на усне консультування - 2 години, вартістю 1500 грн кожна (3000 грн), як і витрата робочого часу та його вартості на складення позову і його подання до суду 6000 грн, враховуючи його подання засобами електронного суду, є неспівмірними. Суд, з урахуванням заперечень відповідача, вважає такою, що відповідає складності справи, часу витраченого адвокатом на надання послуг та обсягу наданих послуг, саме суму витрат 5000 грн (1000 грн усне консультування та 4000 грн складення та подання позову до суду). Враховуючи задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що витрати відповідача на правничу допомогу підлягають віднесенню на його рахунок та стягненню з позивача не підлягають.

Outcome: approved