Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач подав до суду позовну заяву, в якій просить стягнути на його користь з відповідача [PERSON] 282390,24 грн в якості відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що [PERSON] проходить службу в Національній поліції України з 15.08.2018 та з 09.06.2072 наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 310 о/с від 09.06.2022 переміщений на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області. 27 серпня 2020 року о 17:10 до ГУ НП у Львівській області надійшла інформація про те, що цього ж дня о 16:23 на перехресті вул. Заньковецької - Шашкевича у м. Стрию Львівської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля марки «Рено Докер», н.з. [NUMBER] , (на синьому фоні), під керуванням поліцейського СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області сержанта поліції [PERSON] та автомобіля марки «Мерседес-Бенц», н.з. [NUMBER] , під керування [PERSON] , [INFO] . Наказом ГУ НП у Львівській області № 2639 від 31.08.2020 за даним фактом призначено службове розслідування у формі письмового провадження. В ході службового розслідування встановлено, що 27.08.2020 близько 16:20 нарядом ГРПП у складі поліцейського СРПП № 4 ПП Стрийського ВП сержанта поліції Романа С.О. в якості водія та інспектора цього ж підрозділу старшого лейтенанта поліції [PERSON] на службовому автомобілі «Рено Докер», д.н.з. [NUMBER] , при здійсненні контролю за дотриманням водіями маршрутних транспортних засобів карантинних обмежень та контролю за дотриманням ПДР України іншими водіями транспортних засобів по вул. Болехівській у м. Стрию помічено автомобіль марки «Тойота Кемрі», д.н.з [NUMBER] , який перебував із явними механічними пошкодженнями. На вимогу працівників поліції зупинитись водій даного транспортного засобу не відреагував, а пришвидшившись, продовжив рух. Нарядом ГРПП прийнято рішення наздогнати та зупинити даний автомобіль, однак при переслідуванні вище вказаного автомобіля з включеними проблисковими маячками синього та червоного кольорів та із звуковим сигналом на перехресті вул. Заньковецької-Шашкевича у м. Стрию відбулося зіткнення службового автомобіля з автомобілем марки «Мерседес-Бенц», д.н.з [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження, а водій сержант поліції [PERSON] - тілесні ушкодження. Сержант поліції [PERSON] наказом начальника ГУ НП від 02.01.2020 № 16 закріплений за службовим автомобілем Стрийського ВП ГУ НП «Рено Докер», д.н.з. [NUMBER] , і користується ним на підставі посвідчення водія [NUMBER] категорії «В», виданого 06.07.2017 Територіальним сервісним центром МВС 4645, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 03.02.2016 на ГУ НП у Львівській області, та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-200644311, дійсного до 18.07.2021. Відповідно до журналу обліку виїздів і повернення транспортних засобів Стрийського ВП ГУ НП та дорожнього листа № 19460103845 на серпень 2020 року виїзд службового автомобіля «Рено Докер», д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований [PERSON] 27.08.2020 о 08:00. Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що поліцейський СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області сержант поліції [PERSON] 27.08.2020 о 16:23, керуючи службовим автомобілем «Рено Докер», д.н.з. [NUMBER] , виїхавши на перехрестя вул. Заньковецької-Шашкевича у м. Стрию Львівської області, порушив Правила дорожнього руху України, здійснив дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем «Мерседес Бенц», н.з. [NUMBER] , внаслідок якої вищевказані транспортні засоби отримали пошкодження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Такими діями сержант поліції [PERSON] порушив службову дисципліну, зокрема, основні обов?язки поліцейського, передбачені ст. 18 Закону України «Про поліцію», відповідно до якої він як працівник поліції зобов?язаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та нормативно - правових актів, що регламентують діяльність поліції, а також п. 10 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337- VIII щодо обов?язку поліцейського берегти службове майно. За фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.11.2020 (справа № 456/3503/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Львівського апеляційного суду від 23.09.2021 постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.11.2020 щодо [PERSON] було залишено без змін. З постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.11.2020 вбачається, що [PERSON] 27.08.2020 о 16:20, наближаючись до перехрестя вулиць Шашкевича-Заньковецької у м. Стрию Львівської області, рухаючись по вулиці Шашкевича, керуючи оперативним службовим автомобілем «RENAULT DOKKER», р.н. [NUMBER] , з увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольору, виконуючи невідкладне службове завдання, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не реагував на її зміну, рухаючись по другорядній дорозі на перехресті нерівнозначних доріг, не дав дорогу автомобілю «MERCEDES-BENZ ML 350», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який наближався до даного перехрестя по головній дорозі, при цьому, не переконався у забезпеченні безпеки дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів, які зазнали механічних пошкоджень, своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 2.3 «б», 3.1, 16.11 ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 03.08.2023 в цивільній справі за позовом [PERSON] (власника транспортного засобу) до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оперуповноважений відділу кримінальної поліції Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Роман Сергій Олегович про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з ГУ НП у Львівській області на користь [PERSON] відшкодування майнової шкоди в розмірі 350536 грн 06 коп. та 5000 грн морально шкоди. Постановою Львівського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 серпня 2023 року змінено та стягнуто з ГУ НП у Львівській області на користь [PERSON] відшкодування майнової шкоди в розмірі 270446 грн 72 коп. та 5000 грн моральної шкоди, а всього 275446 (двісті сімдесят п?ять тисяч чотириста сорок шість) грн 72 коп. Стягнуто з ГУ НП у Львівській області на користь [PERSON] 1386 (одну тисячу триста вісімдесят шість) грн. 02 коп. судових витрат. В решті рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 серпня 2023 року залишено без змін. На виконання вищезазначених судових рішень 26.01.2024 ГУ НП у Львівській області перерахувало кошти в сумі 275446,72 грн за майнову та моральну шкоду на користь [PERSON] та судовий збір у сумі 1386,02 грн. Таким чином, ГУ НП у Львівській області набуло право повернення грошових коштів, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню майнової - 270446,72 грн та моральної шкоди - 5000,00 грн, понесених судових витрат - 6943,52 грн у справі № 461/4263/23 за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оперуповноважений відділу кримінальної поліції Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Роман Сергій Олегович про відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.\~174\~ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 22 листопада 2024 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 71/ На запит суду отримано інформацію з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання відповідача /а.с. 72/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04.12.2024 позовну заяву Головного управління Національної поліції у Львівській області до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 15.01.2025. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 73/. Ухвалою суду від 10.01.2025 задоволено клопотання представника позивача та вирішено проводити підготовче судове засідання 15.01.2025 о 10 год. в режимі відеоконференції з Сихівським районним судом м. Львова /а.с. 81/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.01.2025 закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11.02.2025 /а.с. 84/. Розгляд справи по суті відбувся 11.02.2025 без участі сторін Представник позивача Головного управління Національної поліції у Львівській області в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] подав клопотання, в якому просить розглянути дану справу за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] прийнятий на службу в Національній поліції України з 15.08.2018 на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУ НП відповідно до наказу № 536 о/с від 15.08.2018 та з 09.06.2022 наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області № 310 о/с від 09.06.2022 переміщений на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області /а.с. 20/. Також судом встановлено, що 27 серпня 2020 о 17:10 до ГУ НП у Львівській області надійшла інформації про те, що цього ж дня о 16:23 на перехресті вулиць Заньковецької - Шашкевича у м. Стрию Львівської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля марки «Рено Докер», н.з. [NUMBER] , під керуванням поліцейського СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області сержанта поліції [PERSON] та автомобіля марки «Мерседес-Бенц», н.з. [NUMBER] , під керування [PERSON] , [INFO] . Наказом ГУ НП у Львівській області № 2639 від 31.08.2020 за даним фактом призначено службове розслідування у формі письмового провадження /а.с. 25-70/. З долучених до позову копій матеріалів згаданого службового розслідування вбачається, що в ході службового розслідування встановлено, що 27.08.2020 близько 16:20 нарядом ГРПП у складі поліцейського СРПП № 4 ПП Стрийського ВП сержанта поліції Романа С.О. в якості водія та інспектора цього ж підрозділу старшого лейтенанта поліції [PERSON] на службовому автомобілі «Рено Докер», д.н.з. [NUMBER] , при здійсненні контролю за дотриманням водіями маршрутних транспортних засобів карантинних обмежень та контролю за дотриманням ПДР України іншими водіями транспортних засобів по вул. Болехівській у м. Стрию помічено автомобіль марки «Тойота Кемрі», д.н.з [NUMBER] , який перебував з явними механічними пошкодженнями. На вимогу працівників поліції зупинитись водій даного транспортного засобу не відреагував, а пришвидшившись, продовжив рух. Нарядом ГРПП прийнято рішення наздогнати та зупинити даний автомобіль, однак при переслідуванні вище вказаного автомобіля з включеними проблисковими маячками синього та червоного кольору та із звуковим сигналом на перехресті вулиць Заньковецької-Шашкевича у м. Стрию відбулося зіткнення службового автомобіля з автомобілем марки «Мерседес-Бенц», д.н.з [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження, а водій сержант поліції [PERSON] - тілесні ушкодження. Транспортний засіб «Рено Докер», д.н.з. [NUMBER] , належить позивачу на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 03.02.2016. Сержант поліції [PERSON] наказом начальника ГУ НП від 02.01.2020 № 16 закріплений за службовим автомобілем Стрийського ВП ГУ НП «Рено Докер», д.н.з. [NUMBER] , і користується ним на підставі посвідчення водія [NUMBER] категорії «В», виданого 06.07.2017 Територіальним сервісним центром МВС 4645, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 03.02.2016 на ГУ НП у Львівській області, та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-200644311, дійсного до 18.07.2021. Відповідно до журналу обліку виїздів і повернення транспортних засобів Стрийського ВП ГУ НП та дорожнього листа № 19460103845 на серпень 2020 року виїзд службового автомобіля «Рено Докер», д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований [PERSON] 27.08.2020 о 08:00. Проведеним службовим розслідуванням було встановлено, що поліцейський СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області сержант поліції [PERSON] 27.08.2020 о 16:23, керуючи службовим автомобілем «Рено Докер», д.н.з. [NUMBER] , виїхавши на перехрестя вулиць Заньковецької-Шашкевича у м. Стрию Львівської області, порушив Правила дорожнього руху України, здійснив дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем «Мерседес Бенц», н.з. [NUMBER] , внаслідок якої вищевказані транспортні засоби отримали пошкодження, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП /а.с. 25-30/. Крім цього, судом встановлено, що за фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.11.2020 у справі №456/3503/20, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 23.09.2021, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Тобто, під час вчинення ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з ГУ НП у Львівській області, а отже, вчинив адміністративне правопорушення під час виконання службових обов`язків. Зазначені обставини встановлені рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03.08.2023 у справі № 461/4263/23 і не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи (частина 5 статті 82 ЦПК України). Крім цього, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03.08.2023 у справі №461/4263/23 позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оперуповноважений відділу кримінальної поліції Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь [PERSON] відшкодування майнової шкоди в розмірі 350536 грн 06 коп. та 5000 грн моральної шкоди, а всього 355536 (триста п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот тридцять шість) грн 06 коп. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь [PERSON] 3555 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 36 коп. судового збору /а.с. 10-14/. Постановою Львівського апеляційного суду від 04.12.2023 рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 серпня 2023 року змінено та стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь [PERSON] відшкодування майнової шкоди в розмірі 270446 грн 72 коп. та 5000 грн моральної шкоди, а всього 275446,72 грн (двісті сімдесят п`ять тисяч чотириста сорок шість грн 72 коп.) Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь [PERSON] 1386,02 грн (одну тисячу триста вісімдесят шість грн 02 коп.) в якості різниці судових витрат, які понесли сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В решті рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 серпня 2023 року залишено без змін /а.с. 15-17/. Судом встановлено, що на виконання згаданих судових рішень Головним управлінням Національної поліції у Львівській області було здійснено перерахування коштів [PERSON] на суму 275446,72 грн (двісті сімдесят п`ять тисяч чотириста сорок шість грн 72 коп.) та 1386,02 грн (одна тисяча триста вісімдесят шість грн 02 коп.) відповідно, що підтверджується платіжними інструкціями № 160 та № 159 від 24.01.2024. Платіжна інструкція № 5353 від 25.08.2023 підтверджує сплату судового збору в сумі 5557,50 грн за подання апеляційної скарги на рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 серпня 2023 року /а.с. 22-24/. Судом встановлено, що позивачем 04.09.2024 за № 5479-2024 було надіслано відповідачу вимогу про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку регресу, проте така залишилась без виконання /а.с. 18-19/. Відтак судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відшкодуванням позивачем шкоди, завданої відповідачем, та набуттям права зворотної вимоги (регресу) до винної особи (відповідача) у розмірі виплаченого відшкодування. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5\~ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно з ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України\~«Про Національну\~поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. При цьому, згідно з частиною 1 статті 59\~зазначеного Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону (частина 1 статті 19 Закону № 580-VIII). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 ЦК України). Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1191\~ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Предметом розгляду у цій справі є відшкодування шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин. Співробітник поліції, який керує службовим транспортним засобом і вчиняє ДТП, навіть під час виконання ним його службових обов`язків, вчиняє цивільний делікт не під час здійснення адміністративно-владних повноважень, а допускаючи порушення принципу генерального делікту, тобто загальної заборони завдання шкоди особі. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 760/15085/18, від 08 червня 2022 року в справі № 559/2801/19, від 26 жовтня 2022 року в справі № 452/3423/19. Відповідно до частини 5 статті 3\~Закону України\~«Про матеріальну\~відповідальність військовослужбовців\~та прирівняних\~до них\~осіб за\~шкоду,\~завдану державі» особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України. Норми вказаного Закону передбачають обмеження матеріальної відповідальності поліцейського за шкоду, завдану органу, в якому такий поліцейський проходить службу. Однак чинне законодавство не передбачає обмежень щодо матеріальної відповідальності поліцейського за шкоду, спричинену третій особі. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~6\~від 27\~березня 1992\~року «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~від відшкодування\~шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди. Підставою даного позову є заподіяння відповідачем шкоди третій особі - власнику транспортного засобу, який було пошкоджено внаслідок вчинення відповідачем винних протиправних дій. Оскільки ГУ НП у Львівській області виконало обов`язок відповідача перед третіми особами щодо відшкодування заподіяної шкоди на підставі норм ЦК України, позивач отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі, в якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано. Крім того, деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому, за статтею 1191\~ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Суд погоджується з аргументами позивача, вважає такі обґрунтованими та підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами, які, в своїй сукупності, є достатніми. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши, що відповідач під час вчинення правопорушення проходив службу в поліції, виконував службові обов`язки, згодом був визнаний винним у вчиненні вказаного правопорушення; встановивши, що право зворотної вимоги (регресу) виникло у позивача з моменту виконання позивачем зобов`язання щодо відшкодування шкоди, врахувавши та прийнявши визнання позову відповідачем, суд доходить висновку, що відповідач має обов`язок сплатити на користь позивача 282390,24 грн, а саме: відшкодування майнової шкоди - 270446,72 грн, відшкодування моральної шкоди - 5000,00 грн, понесені судові витрати - 6943,52 грн. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 3305,36 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Згідно з частиною п`ятою статті 268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268\~ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11.02.2025, є та дату, на яку було призначено розгляд справи, 11.02.2025, а датою складення повного тексту судового рішення 24.02.2025.

Outcome: approved