Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 07.11.2009 [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. З 10.08.2023 сторони перестали проживати однією сім`єю, в результаті чого [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. У період шлюбу сторонами було придбано автомобіль «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску та [PERSON] накопичувались кошти сімейного бюджету на депозитних рахунках в банку. Мирним шляхом вирішити питання розподілу майна сторони не мають можливим. Крім того, [PERSON] дізналась, що автомобіль вже відчужений [PERSON] поза її волею та без її згоди. Суд прийняв уточнені вимоги позивачки, відповідно до яких вона просила стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску в розмірі 128500,00 грн. Стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 частину вартості (суми) депозитного вкладу, розміщеного на депозитному рахунку відкритому в ПАТ «КБ «Акордбанк» на ім`я [PERSON] у розмірі 1250,26 доларів США. Також просить стягнути з [PERSON] на її користь витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. 19.01.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 22.02.2024 [PERSON] подано до суду проект мирової угоди по справі № 754/18039/23. 05.06.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, витребувано у АТ "ОТП Банк" та ПАТ "КБ "Акордбанк" відомості про усі договори укладені у період з 07.11.2009 по 10.08.2023 (включно) між [PERSON] та Банками, що стосується вкладів (депозитів) на рахунках банку, які були відкриті на ім`я [PERSON] 09.07.2024 до суду від ПАТ "КБ "Акордбанк" надійшов лист із повідомленням про залишення без виконання ухвали суду від 05.06.2024. 10.07.2024 до суду від АТ "ОТП Банк" надійшли документи на виконання ухвали суду від 05.06.2024. 27.08.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, повторно витребувано у ПАТ "КБ "Акордбанк" відомості про усі договори укладені у період з 07.11.2009 по 10.08.2023 (включно) між [PERSON] та Банками, що стосується вкладів (депозитів) на рахунках банку, які були відкриті на ім`я [PERSON] 27.09.2024 до суду від ПАТ "КБ "Акордбанк" надійшли документи на виконання ухвали суду від 27.08.2024. 12.11.2024 до суду від адвоката Вдовиченко В. В., яка представляє інтереси [PERSON] надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що автомобіль «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, є спільним майном подружжя. Напередодні звернення до суду для поділу спільного сумісного майна подружжя позивачка дізналася, що автомобіль з 19.08.2023 вже не перебуває у власності відповідача, тобто, останній вчинив відчуження автомобіля поза її волею та без погодження дій. При цьому необхідно врахувати, що з 03.08.2023 фактично були припинені шлюбні відносини між сторонами, та позивачкою в цей день було подано позовну заяву про розірвання шлюбу. 30.11.2023 Оболонським районним судом міста Києва у справі №756/9875/23 ухвалено рішення про розірвання шлюбу. Позивачка вважає, що таке відчуження автомобіля було здійснено відповідачем з метою уникнення необхідності поділу майна та приховання активів, які мали б бути враховані при поділі спільного майна подружжя. Звертають увагу, що відповідачем до суду було подано проект мирової угоди, яка передбачала врегулювання спірних питань щодо поділу спільного майна подружжя, зокрема транспортного засобу та грошових вкладів, які перебувають у банківських установах. На підставі досягнутих домовленостей сторони визначили умови поділу спільного майна, за якими кожна із сторін мала отримати свою частку відповідно до законних інтересів. Проте, після погодження умов, відповідач ухилився від виконання своїх зобов`язань згідно змісту мирової угоди та фактично відмовився від її дотримання та підписання. Також у письмових поясненнях зазначають, що на виконання вимог ухвали суду від АТ "ОТП Банк" та ПАТ "КБ "Акордбанк" надійшли документи щодо залишку коштів на депозитних рахунках відповідача. Так на депозитному рахунку відповідача, станом на 10.08.2023, перебувало 2500,52доларів США, які підлягають поділу. На підставі викладеного вище просить позов задовольнити в повному обсязі. 18.11.2024 до суду від адвоката Мельниченка С. Л., який представляє інтереси [PERSON] надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що твердження позивачки про те, що сторони у період з 03.08.2023 по 31.12.2023 перестали спільно проживати, не відповідає дійсності. Оскільки судове рішення по справі про розірвання шлюбу набрало законної сили лише 31.12.2023. А автомобіль вибув із власності подружжя 19.08.2023. Отже твердження позивачки щодо того, що автомобіль був відчужений відповідачем проти її волі є дуже сумнівними. А кошти отримані від реалізації автомобіля були у розпорядженні позивачки та відповідача 134 дні. Позивачкою не доведені твердження щодо того, що кошти не були використані не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Також звертають увагу суду, що ФОП [PERSON] оцінюючи автомобіль «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску у 257000грн, мав тільки копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. При цьому у звіті зазначав, що «на підставі зовнішнього візуального огляду транспортного засобу також установлені наступні фактори». Також у звіті наявні посилання на фото, хоча самі фото відсутні. Звертають увагу суду, що фактична вартість автомобіля відображена у Договорі купівлі-продажу автомобіля, а саме 60000,00грн. Також звертають увагу, що депозитні рахунки відповідачем були закриті у різні періоди часу, а доступні залишки по рахункам становлять 0,00грн. А отже позивачкою не доведено існування грошових коштів на рахунку відповідача на які позивачка може претендувати. На підставі вищевикладеного просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивачка [PERSON] в судове засідання, призначене на 27.01.2025 не з"явилась. До суду від позивачки та її представника, адвоката Вдовиченко В. О. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 27.01.2025 не з'явився. Подав до суду клопотання з проханням слухати справу за його відсутності. Позовні вимоги визначає частково у розмірі 87000,00грн, відповідно до мирової угоди. Також просить суд розстрочити йому суму платежів на 12 місяців у зв`язку із недостатніми доходами. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та відповідні їм правовідносини. 07.11.2009 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який в подальшому рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 30.11.2023, по справі № 756/9875/23, було розірвано. 21.01.2020 на ім`я [PERSON] було придбано автомобіль «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . 19.08.2023, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів, автомобіль «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску було перереєстровано по договору укладеному в ТСЦ. Відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8045/2023/4007050 від 19.08.2023, [PERSON] було продано автомобіль «Volkswagen Caddy» [PERSON] , ціна транспортного засобу становить 60000,00грн. Згідно із інформації наданої ПАТ «КБ «Акордбанк» на виконання ухвали суду від 27.08.2024, на ім`я [PERSON] в Банку були відкриті депозитні рахунки. На депозитному рахунку, відповідно до Договору № DI-310323/255-00 від 31.03.2023, валюта 840, наявний залишок станом на 10.08.2023 в розмірі 2500,52дол США. Також згідно із інформації наданої АТ «ОТП Банк» на виконання ухвали суду від 24.06.2024, на ім`я [PERSON] в Банку в період з 07.11.2009 по 10.08.2023, були відкриті депозитні рахунки. На період запитуваної інформації, всі депозитні рахунки мають статус закритих. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Як зазначено у частині першій статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Отже якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 343/1294/18 (провадження № 61-14494св20). Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в статті 57 СК України, у пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За положеннями зазначених норм при вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України). У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є не лише наявність на це письмової згоди іншого з подружжя, а використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. В окремих випадках суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Подібні висновки викладені Верховним Судом в постановах від 06 березня 2019 року по справі № 200/15089/16-ц (провадження № 61-42871св18), від 27 грудня 2019 року по справі № 297/2837/17 (провадження № 61-7846св19). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22)). Верховний Суд висуває, що суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)). Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)). Судом ураховано та встановлено під час розгляду справи, що як позивачкою так і відповідачем визнано, що спірний автомобіль сторонами було придбано саме в офіційно зареєстрованому шлюбі. Отже у справі, яка розглядається судом, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно сторонами не спростована. Також суд установив, що підтверджується матеріалами справи, транспортний засіб «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] 19.08.2023 було перереєстровано на нового власника, рідну сестру відповідача, по договору укладеному в ТСЦ. При цьому суд також установив, що з 03.08.2023 між сторонами були припинені шлюбні відносини та позивачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Однією з підстав розірвання шлюбу позивачка зазначала, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Та вже 10.08.2023 ухвалою Оболонського районного суду м. Києві було відкрито провадження у справі. А тому суд дійшов висновку, що спірний автомобіль «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, був відчужений відповідачем 19.08.2023 вже після фактично припинених 03.08.2023 шлюбних відносин між сторонами. Тому, це не позбавляє відповідача обов`язку щодо повернення половини витрачених коштів подружжя при покупці спірного автомобіля другому співвласнику майна, який не приймав участі при укладанні Договору купівлі-продажу транспортного засобу. Позивачкою при зверненні до суду було надано Звіт про належну оцінку автомобіля «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , в якому було визначено вартість автомобіля в розмірі 257000,00грн. Вказаний Звіт був виконаний ФОП [PERSON] який є суб`єктом оціночної діяльності, відповідно до Сертифікату [NUMBER] виданий Фондом державного майна України 08.07.2022. Так, згідно із ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. Статтею 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Згідно із ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. N 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (надалі - Національний стандарт № 1), відповідно до пунктів 15 та 16 якого Методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. Згідно із пунктом 47 Національного стандарту № 1 Порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки. Згідно із Законом про оцінку майна та Національним стандартом № 1 було розроблено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджену Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (надалі - Методика). Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертнокриміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин (пункт 1.3 Методики). Відповідно до п. 4.4. Методики, у звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається така інформація: а) повне найменування суб`єкта оціночної діяльності, його місцезнаходження, телефон (факс), номер та термін дії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності; б) дата надходження матеріалів для оцінки і дата підписання звіту (акта), висновку; в) найменування юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка призначила (замовила) оцінку КТЗ; г) питання (завдання), що поставлені перед оцінювачем (експертом) (мета оцінки); ґ) назва об`єкта (об`єктів), представленого для оцінки; д) найменування юридичної особи (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи), місцезнаходження (місце проживання) власника майна та його майнові права на КТЗ; е) відомості про фізичну особу, що здійснює оцінку КТЗ: посада, прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальності (загальна й оціночна за напрямом програми базової підготовки), стаж роботи за цими спеціальностями, учений ступінь і вчене звання (за наявності), номер, дата видачі кваліфікаційного свідоцтва та посвідчення про підвищення кваліфікації; є) інформація, що має значення для виконання оцінки, з посиланням на джерела її отримання; ж) клопотання оцінювача, експерта про надання додаткових матеріалів, результати їх розгляду (якщо це мало місце); з) перелік використаних довідкових джерел інформації, літератури із зазначенням основних бібліографічних даних (найменування, автори, місце та рік видання); и) дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); і) відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки; ї) ідентифікаційні дані КТЗ відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або з копій цих документів; й) показання одометра (тахографа) КТЗ або лічильника мотогодин (за наявності); к) результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах; л) відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ; м) відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв`язання поставлених питань; н) відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів; о) перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки та припущення, у межах яких проводилася оцінка; п) викладення змісту використаних методичних підходів, методів, оціночних процедур та відповідних розрахунків; р) висновок про вартість майна або висновок про результати автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження); с) додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження. Згідно із п. 4.5 Методики усі дані, наведені у звіті (акті) про оцінку або у висновку експерта, зазначаються з посиланням на джерело їх отримання. Джерела інформації повинні бути актуальними, тобто відповідати даті оцінки. Суд установив, що Звіт про оцінку транспортного засобу від 06.12.2023 проводився ФОП [PERSON] який є суб`єктом оціночної діяльності, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Автомобіль для огляду не надавався, про що стверджує сама позивачка. Натомість по тексту Звіту, суб`єктом оціночної діяльності зазначено, що «При огляді ТЗ установлено, що одометр має шестизначний лічильник. Його показання не викликають сумніву з погляду їхньої вірогідності і визначають величину фактичного пробігу - Пф. На підставі зовнішнього візуального огляду транспортного засобу також установлені наступні фактори, використовувані в розрахунку вартості і зведені і нижчеподану таблицю». Також у таблиці, в параметрах технічний стан та пробіг, в якості підтверджуючих документів, зазначені фото. Однак в додатках, доданих до Звіту, наявні лише фото аналогічних транспортних засобів із сайту «RST». Таким чином, суд критично ставиться до Звіту про належну оцінку автомобіля «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] від 06.12.2023 зроблений ФОП [PERSON] , та не приймає його як належний доказ, оскільки Звіт не відповідає жодним стандартам та методикам оцінки майна, та викладений з порушенням імперативних норм чинного законодавства України. До того ж жодна із сторін не звертались до суду з клопотанням про призначення судової експертизи для визначення ринкової вартості спірного автомобіля. Натомість суд бере до уваги вартість транспортного засобу «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, який відображений в проекті Мирової угоди по справі № 754/18039/23, поданого до суду відповідачем, та з яким під час розгляду справи погоджувалась сторона позивача. Так відповідно до проекту Мирової угоди по справі № 754/18039/23 зазначено, що 1/2 вартості автомобіля «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску, становить 80000,00грн. А отже, відповідно, повна вартість вищевказаного автомобіля становить 160000,00грн. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до ч. 1-2 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. Ураховуючи, що автомобіль є неподільною річчю, та положення ч. 4 ст. 71 СК України, позивачка надала згоду на грошову компенсацію вартості 1/2 частини спірного автомобіля замість її частки у праві на це майно. Також, суд враховує, що відповідач [PERSON] під час укладання договору купівлі-продажу автомобіля своїй сестрі не повідомив позивачку [PERSON] , яка юридично, на час продажу автомобіля ще являлася його дружиною про наміри укладання оплатного правочину, не узгодив таку позицію, чим порушив її права, як власника спільної сумісної власності подружжя. Таким чином поділу підлягає визначена вартість автомобіля, відображена в проекті Мирової угоди по справі № 754/18039/23, яка під час розгляду справи визнавалась усіма сторонами по справі, в розмірі 160 000,00грн. Отже до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , підлягає грошова компенсація вартості 1/2 частини цього автомобіля, що становить суму в розмірі 80000,00грн. Що стосується стягнення 1/2 частини вартості (суми) депозитного вкладу, розміщеного на депозитному рахунку відповідача у розмірі 1250,26 доларів США, суд дійшов до такого. Суд установив, що в ПАТ «КБ «Акордбанк» на ім`я [PERSON] були відкриті депозитні рахунки. На депозитному рахунку, відповідно до Договору № DI-310323/255-00 від 31.03.2023, валюта 840, наявний залишок станом на 10.08.2023 в розмірі 2500,52. Презумпція спільності права власності подружжя на накопичені депозитні кошти в період шлюбу не спростована. Позивачкою та відповідачем визнано, що накопиченні за депозитом відбувалось саме в офіційно зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків визначаються нормативно-правовими актами НБУ та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Так постановою Правління Національного Банку України від 29.07.2022 № 162, затверджено Інструкцію про порядок відкриття та закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг з обслуговування рахунків (далі Інструкція). Згідно із п. 3 Інструкції, вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню відповідно до умов договору. Відповідно до п. 8 Інструкції, користувач має право за власним вибором відкривати відповідні рахунки в будь-яких надавачів платіжних послуг, що мають право відкривати рахунки користувачам відповідно до Закону та цієї Інструкції. Користувач для відкриття рахунку подає до надавача платіжних послуг документи, які на час їх подання повинні бути чинними (дійсними) та їх оформлення має відповідати вимогам законодавства України. Пунктом 13 Інструкції визначено, що умови відкриття рахунку та особливості його обслуговування і закриття зазначаються в договорі, що укладається між надавачем платіжних послуг та користувачем - власником рахунку, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції. Згідно із п. 128 Інструкції, вкладний (депозитний) рахунок клієнта в разі залучення строкового вкладу закривається після закінчення строку зберігання вкладу та повернення коштів вкладнику. Вкладний (депозитний) рахунок закривається після повернення коштів вкладнику, якщо вклад залучався на умовах його видачі на першу вимогу. Клієнт зобов`язаний повідомити банк шляхом подання заяви про закриття вкладного (депозитного) рахунку в разі дострокового розірвання дії договору банківського вкладу або повернення частини вкладу за бажанням вкладника, якщо це передбачено договором банківського вкладу. Клієнт подає заяву до банку не пізніше ніж за два робочих дні до дати повернення коштів, зазначеної в заяві. Банк реєструє заяви клієнтів на дострокове розірвання договору банківського вкладу або повернення частини вкладу в порядку, визначеному внутрішніми документами банку. Банк має право розірвати договір банківського вкладу за настання підстав, визначених законом. Залишок коштів з вкладного (депозитного) рахунку та нараховані проценти повертаються клієнту в порядку, визначеному законом та/або договором банківського вкладу, або нормативно-правовим актом Національного банку з питань фінансового моніторингу. Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.12.2003 у за № 1256/8577 . У пункті 16 Положення передбачено, що банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно із Повідомлень Національного Банку України, про офіційний курс гривні щодо іноземних валют, цифровий код 840, належить долару США. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] в ПАТ «КБ «Акордбанк» був відкритий депозитний рахунок по Договору № DI-310323/255-00 від 31.03.2023, у валюті 840, що відповідно належить валюті долару США. Суд установив, що відповідач [PERSON] жодними належними та допустимими доказами не довів факту повернення йому банком банківського вкладу із депозитного рахунку, відповідно до Договору № DI-310323/255-00 від 31.03.2023, у період перебування в шлюбних відносинах із [PERSON] . Так Верховний Суд у постанові від 20.06.2018 у справі № 756/14404/15-ц дійшов висновку, що оскільки, грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на рахунку на ім`я відповідача, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що вказані кошти є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11.09.2024 по справі № 500/5194/16 (Провадження № 14-81цс24) виснувала, що водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення. Отже, на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що грошові кошти, розмішені на депозитному рахунку відповідача, під час перебування в шлюбі з позивачкою, є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим на користь позивачки підлягає стягненню 1/2 частина вказаних коштів у розмірі 1250,26доларів США. Таким чином, аналізуючи всі зазначені норми законів, приймаючи до уваги викладене вище, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», 2008 року випуску в розмірі 80000,00грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину вартості (суми) депозитного вкладу, розміщеного на депозитному рахунку відкритому в ПАТ «КБ «Акордбанк» на ім`я [PERSON] у розмірі 1250,26 доларів США. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов до такого. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивачки [PERSON] здійснював адвокат Гусляков М. М., на підставі Договору про надання правничої допомоги від 04.10.2023, Ордеру Серії АА № 1380574 виданого адвокатським бюро «Федотов та партнери» та Свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю Сергії ОД № 004323. Також представництво інтересів позивачки [PERSON] здійснювала адвокат Вдовиченко В. О. на підставі Ордеру Серії АІ № 1660613 виданого адвокатським бюро «Федотов та партнери». Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 10000,00грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат. Оскільки детальний опис виконаних робіт в матеріалах справи відсутній, крім того відсутній Звіт про надання правової допомоги, з якого можливо було б встановити співмірність з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Однак беручі до уваги, що рішенням суду позов задоволено частково, чим відновлено порушене право позивача, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом належного захисту в суді, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу. Також беручи до уваги що відповідач [PERSON] частково визнав витрати на правову допомогу, відповідно до проекту Мирової угоди, в розмірі 5000,00грн, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру стягнень з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до розміру в 5000,00грн, якавідповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1062,50грн, та повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 1062,50грн та витрати за проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 1000,00грн. Однак відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розстрочення виконання рішення суду строком на 12 місяців, по тим підставам, що у нього недостатні доходи та він доглядає за хворою матір`ю. Так суд установив, що згідно із Довідки про доходи Вих. № 18/414 від 06.12.2024 виданої [PERSON] , він працює в ПАТ «КБ «Акорд» на посаді заступника керуючого, та його заробіток з січня 2024 року по листопад 2024 року становить 365718,20грн. Також згідно із Довідки про доходи Вих. № 18/414 від 06.12.2024 вбачається, що з січня 2024 року по листопад 2024 року з доходів [PERSON] утримувались аліменти в розмірі 98124,58грн. Відповідно до Довідки № 196 від 15.07.2024, виданої [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , вона за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги. Згідно із медичних виписок періодично знаходиться на стаціонарному лікуванні. Згідно із Акту № 102/Д-1381 від 25.07.2024 про встановлення факту постійного здійснення особою догляду (постійного догляду) [PERSON] підтверджено факт здійснення догляду за своєю матір`ю [PERSON] . [INFO] , [PERSON] надано довідки про надання останньому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» по догляду за хворою матір`ю на строк до 07.02.2025. Відповідно до Довідки про доходи [PERSON] , вона отримує пенсію за віком в розмірі 3818,59грн щомісяця. Батько відповідача [PERSON] , згідно із довідки про доходи, отримує пенсію за віком в розмірі 3558,88грн. Згідно із ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Отже ураховуючи матеріальне становище відповідача, суд вважає за доцільне розстрочити йому виконання рішення суду зі стягнення загальної суми боргу (80000,00грн компенсація вартості 1/2 частини автомобіля + 5000,00грн витрати на правничу допомогу + 1062,50грн витрат по сплаті судового збору + 1000,00грн витрати за проведення оцінки транспортного засобу = 87062,50грн) + 1250,26дол США за 1/2 частину суми депозитного вкладу - на 1 рік зі сплатою щомісячних платежів в розмірі 7255,21грн та 104,19дол США.

Outcome: partial