Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів за борговою розпискою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 27.11.2023 року він надав у борг грошові кошти у сумі 360 000 грн. [PERSON] , при отриманні грошей [PERSON] написав розписку, згідно якої він зобов`язався повернути [PERSON] грошові кошти до 16.05.2024 року. Відповідач свої зобов`язання не виконав, мотивуючи це тим, що в нього нема на цей час грошей і тому він не може виконати взяті на себе зобов`язання. На питання позивача, коли саме він зможе виконати зобов`язання, відповідач відповів, що не може точно сказати так як обставини не дають йому змоги заробити гроші. Вважає, що дії відповідача не відповідають умовам їхніх домовленостей розписки, та вимогам закону, а саме: відповідно до вимог ст.ст. 1046, 1047, 1049,1050 ЦК України, відповідач уклав договір позики 27.11.2023 року, де власноручно вказав, що взяв у борг 360\~000 грн. та зобов`язується їх повернути до 16.05.2024 року. В зазначені в розписці строки відповідач грошові кошти не повернув. В зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 360 000 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3600 грн. У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, відзив на позовну заяву відповідачем до суду не надано. В установленому законом порядку, у зв`язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В судовому засіданні встановлено, що 27.11.2023 року між [PERSON] , як позичкодавцем та [PERSON] , як позичальником було укладено договір позики грошових коштів, на підставі якого [PERSON] позичив грошові кошти у сумі 360 000 грн., які [PERSON] зобов`язувався повернути 16.05.2024. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення Договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей. На підтвердження укладення Договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов`язань і отримання грошей у сумі 360 000 грн. відповідачем [PERSON] 27.11.2023 року власноручно складена Розписка, відповідно до якої, він взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 360 000 грн. з вимогою про повернення суми боргу до 16.05.2024 року. Суд звертає увагу, що у Розписці, яка була предметом дослідження в судовому засіданні, зазначені: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики й Розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Розписка, написана власноруч відповідачем, є фактом укладання договору позики між ним та позивачем і фактом передачі йому грошових коштів. Відповідач не оскаржував договори позики з підстав неотримання ним грошових коштів. Тому приходить до обґрунтованого висновку, що цією Розпискою відповідач [PERSON] власноручно посвідчив факт передання йому позивачем грошових коштів. Таким чином, суд приходить до обґрунтованого переконання, що розписка, написана власноруч відповідачем, є фактом укладання 27.11.2023 року договору позики між відповідачем [PERSON] і фактом передачі йому грошових коштів у сумі 360 000 грн. про що зазначає сам відповідач в розписці. Також в судовому засіданні встановлено, що з моменту укладення Договору позики та прийняття кожним із них (позивачем та відповідачем) відповідних зобов`язань і отримання відповідачем грошових коштів, а також написання Розписки, тобто з 27.11.2023 року відповідач не оскаржував договір позики з підстав неотримання ним грошових коштів, тому суд не вбачає правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми за договором позики. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена Розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, що передбачено ст. 1051 ЦК України. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем [PERSON] надано оригінал Розписки від 27.11.2023 року. Наявність у кредитора оригіналу розписки свідчить про наявності невиконаного зобов`язання. У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року «Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до висновку, викладеного у\~Постанові\~Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 18 грудня 2018 року, справа №686/21857/16-ц, відсутність у розписці запису про зобов`язання повернути отримане ним у борг не є підставою для відмови в позові, оскільки, складаючи вказану розписку і підписуючи її, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Позивач зазначає, що до теперішнього часу суму позики у розмірі 360 000 грн. відповідач не повернув. Жодних доказів на спростування вищезазначених обставин, зокрема, доказів на підтвердження факту виконання відповідачем умов договору позики та про фактичне повернення ним суми грошових коштів, отриманих в позику від позивача, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Оригінал боргового документу, тобто Розписка відповідача [PERSON] від 27.11.2023 до суду надана позивачем, тобто знаходиться у нього на руках. «Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Передаючи кошти особі, яка не є стороною договору позики, позичальник не скористався своїм правом на затримання виконання зобов`язання до повернення боргового документа та не звертався з такою вимогою безпосередньо до позикодавця.» Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24 цс 12, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Окрім того, у відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на 16.05.2024 [PERSON] заборгованість за розпискою від 27.11.2023 не повернув, тому станом на 19.07.2024 року, саме день звернення з позовом до суму має заборгованість у сумі 360 000 грн. Таким чином, приймаючи до уваги, що сума боргу відповідачем не сплачена, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, та позивач має право на стягнення з [PERSON] суми боргу за розпискою у розмірі 360 000 грн. Згідно з ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні\~до суду\~позивачем сплачено\~судовий збір\~у сумі\~3600\~грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, тому з цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 3600 грн., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 3600\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved