Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач звернулась до суду та свої вимоги мотивує тим, що перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумихімпром», 11березня 2024 року була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України (вихід на пенсію). При звільнені відповідачем не проведено розрахунок та не виплачена нарахована заробітна плата в сумі 16258,48 грн., яку і просить стягнути з відповідача. Посилаючись на ст.117 КЗпП України у зв`язку з непроведенням розрахунку при звільненні, просить також стягнути середній заробіток за період з 11 березня 2024 року по 11 вересня 2024 року в сумі 70285,20 грн., а також стягнути моральну шкоду в сумі 70000 грн., компенсацію за втрату заробітку за період з грудня 2023 по листопад 2024 в сумі 99,07 грн. Ухвалою суду від 22 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, витребувано у відповідача докази. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений законом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні жодна зі сторін не подала. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач у задоволенні позову просив відмовити. Зазначив, що позивачем подано позовну заяву до суду поза межами тримісячного строку, встановленого для звернення з такими вимогами. Позивачка була звільнена 11 березня 2024 року, у цей же день вона отримала копію наказу про звільнення та письмове повідомлення про нараховану, але не виплачену заробітну плату. Звернулась до суду лише 18 листопада 2024 року. Поважні причини пропуску цього строку у позивача відсутні. Також зазначає, що позивачем не доплачено судовий збір за вимогою про стягнення моральної шкоди. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку зазначив, що місто Суми з 06 березня 2024 року віднесено до територій, на якій можливі бойові дії, збільшилася кількість сповіщень про повітряну тривогу, пов`язаних з бомбардуванням, нанесенням ракетних ударів, ударів БПЛА, в тому числі і на території міста. Отже, у зазначений період часу працівники ПАТ «Сумихімпром», більшу частину часу перебували в укриттях, а тому виникали тривалі простої виробничих потужностей товариства. Відповідач вважає, що стягнення з нього значної суми середнього заробітку, що майже втричі більше заборгованості по заробітній платі є несправедливими та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам. Крім того, на обґрунтування вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивачем не надано до суду жодного доказу. У поданій відповіді на відзив позивач зазначила, що пропрацювала на підприємстві 47 років, з 06 березня 2024 року почала проходити обстеження у зв`язку з виявленим захворюванням, тому строк звернення до суду був пропущений з поважних причин. Докази сплати наявної заборгованості відповідачем не надані, тому наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати заробітку та моральної шкоди. Просить позовні вимоги задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на посаду лаборанта хімічного аналізу котельного цеху у ПАТ «Сумихімпром». Звільнена 11 березня 2024 року за наказом №\~99 за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (вихід на пенсію), що підтверджується копією наказу та трудової книжки (а.с.15,18). Відповідно до довідки про доходи від 17.04.2024 року сума, що належить до виплати позивачці при звільненні з 11.03.2024 складає 16258,48 грн. Із вказаною довідкою позивачка ознайомлена 17 квітня 2024 року (а.с.12) З наданого позивачем розрахункового листа та довідки про доходи від 17.04.2024 вбачається, що відповідач не виплатив заробітну плату [PERSON] станом на 11.03.2024 року в сумі 16258,48 грн. (а.с.12,14). В поданій до суду позовній заяві позивач повідомив, що жодних виплат від відповідача йому не надходило. Згідно ст. 115\~КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як передбачено ч.1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 цього кодексу. Частиною першою\~ст. 116 КЗпП України\~встановлені строк розрахунку при звільненні, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Судом встановлено, що працівникові при звільненні не було виплачено належну заробітну плату, сума якої станом на час розгляду справи становить 16258 грн. 48 коп. Такими діями відповідача порушено вимоги ст. 116 КЗпП України. Як зазначено вище, згідно наказу від 11.03.2024 позивача звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.15). З наказом позивач ознайомлена 11.03.2024 року . Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України). З наведеної норми вбачається, що визначений ч. 2 ст. 233 строк звернення до суду із позовом повинен обраховуватися з дня отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані йому при звільненні, враховуючи, що з повідомленням позивачка була ознайомлена у день звільнення, перебіг строку звернення до суду розпочався 12.03.2024. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивач зазначила, що з дати звільнення сподівалася на добровільне виконання підприємством обов`язку по сплати заборгованості. Умови воєнного стану в значній мірі вплили на строк звернення з даним позовом. Крім того З березня проходила обстеження у зв`язку з діагностованим злоякісним новоутворенням лівої молочної залози, перебуванням на стаціонарному лікуванні з 24.04.2024 по 15.05.2024 року, проходженням променевої терапії з 16.10.204 по 05.11.2024 року. На переконання суду, враховуючи предмет спору, незначний пропуск строку звернення до суду з позовом, доводи позивача щодо поважності причин пропуску такого строку, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення такого строку. На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Надані позивачем докази підтверджують наявність заборгованості з виплати заробітної плати при його звільненні. Враховуючи зазначене, відсутність відомостей про виплату відповідачем заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу, з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 16258 грн. 48 коп. Судом встановлено, що при звільненні в порушення вимог\~ст.116 КЗпП\~роботодавцем не було проведено виплату усіх належних сум працівникові [PERSON] . Вказана обставина є підставою для застосування до роботодавця заходів, передбачених\~статтею 117 КЗпП: з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.\~\~\~\~\~\~\~\~ При цьому для обчислення розміру середньої заробітної плати суд вважає необхідним взяти до уваги розмір середньої заробітної плати зазначений , виходячи з розрахункових листів. З копії трудової книжки вбачається, що позивач звільнилась 11 березня 2024 року, тому час розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у даній справі розпочався з 12 березня 2024\~року. Згідно розрахунку середньоденний заробіток позивачки складає 379 грн. 92 коп., середньомісячна заробітна плата складає 7985,44 грн. (а.с.13). Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 49769 грн. 52\~коп. (379,92 х 131 роб. день = 49769 грн. 52\~коп.) з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що позивачка звернулась із позовом із пропуском строків звернення, а також, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 16258,48 грн., за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити. На думку суду стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (49769,52 грн) є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Отже, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 16000,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації за втрату заробітку ,суд зазначає наступне . Згідно зі ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У ст.2\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача як роботодавця на свою користь як працівника компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Представник відповідача заперечуючи у відзиві проти наданого розрахунку, не приводить розрахунок, який на його думку має бути вірним. Позивач просить\~стягнути компенсацію\~в розмірі\~949,07\~грн.\~за період\~з \~грудня 2023\~по листопад\~2024\~року.\~Суд,\~перевіривши розрахунок,\~приходить до\~висновку,\~що стягненню\~підлягає компенсація\~втрати частини\~заробітку в\~розмірі 949,07\~гривень. Тому позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1ст.237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що відповідачем позивачу у зв`язку з невиплатою заробітної плати була спричинена і моральна шкода: відповідачем було порушено чинне трудове законодавство, що привело до моральних страждань позивача, тому що погіршився його життєвий рівень і нормальні життєві зв`язки. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідачем не наведено доводів, які б спростували позицію позивача з приводу заподіяння йому моральної шкоди. Суд вважає, що позовні вимоги позивача у частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню, але частковому. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення). Окрім того, судом враховується пов`язані з цим вимушені зміни в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Суд враховує тривалість періоду, за який утворилась заборгованість із заробітної плати, розмір цієї заборгованості, тому виходячи з засад розумності та справедливості сума грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом у розмірі 1000 грн. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. за вимогою про стягнення середнього заробітку та стягнення моральної шкоди. Враховуючи часткове задоволення позову у цій частині вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 219,48 грн. (1412,34 грн ? 15,54 %) При зверненні до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення цієї позовної вимоги з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: partial