Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

06.08.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та у інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в якому просила суд стягнути з [PERSON] моральну шкоду на її користь у сумі 300\~000 грн., а також на користь дітей по 150\~000 грн на кожного. \~ \~ \~ \~В обґрунтування таких вимог посилалася на те, що її чоловік та батько її дітей [PERSON] [INFO] помер в кареті швидкої медичної допомоги внаслідок наїзду на нього як пішохода транспортного засобу під керуванням відповідача. Вказує, що за даним фактом наявне кримінальне провадження, однак вона просить стягнути моральну шкоду з відповідача, оскільки така завдана їй та дітям. Вважає, що моральна шкода полягає у трагічній загибелі чоловіка, як наслідок стресу, душевного неспокою та туги за чоловіком, з яким прожили понад 17 років. Вона та діти втратили найріднішу людину, а тому переживають непоправні муки. Зазначає, що чоловік був військовослужбовцем, який захищав Україну як доброволець з перших днів війни. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 08.08.2024 вказану позовну заяву залишено без руху. \~ \~ \~ \~15.08.2024 до суду надійшли матеріали щодо усунення недоліків позовної заяви. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 16.08.2024 за правилами загального позовного провадження відкрито провадження у справі. \~ \~ \~ \~06.09.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що кримінальне провадження за фактом ДТП було закрито, оскільки у діях водія відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. А з постанови слідчого про закриття кримінального провадження видно, що таке відбулося з вини пішохода, в крові якого виявлено алкоголь на рівні 2,62 проміле, а тому має місце умисел чи груба необережність у діях самого пішохода. Також вказує, що розмір моральної шкоди не доведено будь-якими доказами, а також не враховано, що потерпіла має право на страхове відшкодування відповідної шкоди. 17.09.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, де представник позивачки спростовує доводи відзиву, зокрема вказує, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною, а її володілець несе обов`язок з відшкодування шкоди. Водночас вказує, що умисел чи грубу необережність повинен довести саме відповідач. 24.09.2024 представник відповідача подав суду заперечення на відповідь на відзив, де вказав, що оскільки потерпілий перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння на проїжджій частині дороги, то слід вважати, що він умисно спричинив ДТП. Також, 17.09.2024 представник відповідача подав клопотання про витребування доказів, а 17.10.2024 клопотання про зупинення провадження у справі, у задоволенні яких судом було відмовлено ухвалами від 17.10.2024. Ухвалою суду від 04.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 03.01.2025 представник відповідача подав суду клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та залучення третіх осіб до справи і 15.01.2025 суд відмовив у задоволенні таких клопотань. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та зокрема вказали, що [PERSON] був військовослужбовцем та станом на момент ДТП він перебував дома на лікуванні. Позивачка зазначила, що в цей день вона розмовляла з ним по телефону і він вказав, що йде до будинку своєї матері, однак коли вона через деякий час зателефонувала, то він вже не відповідав, а згодом дізналася про наїзд автомобіля. Вказала, що вона з чоловіком виховувала двоє дітей 7 та 10 років, сама вона ніде не працює через важке захворювання, а тому втрата чоловіка призвела до тяжких наслідків та моральних страждань як її так і дітей. Сторона позивача визнала ту обставину, що страхова компанія відшкодувала їй шкоду, зокрема моральну у загальній сумі 92 тис. грн., однак вона бажає стягнути різницю між виплаченою шкодою та завданою з відповідача. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову у повному обсязі посилаючись на те, що відповідач не порушував жодних вимог правил дорожнього руху, рухався своєю смугою руху у межах встановленої швидкості. Натомість потерпілий у темну пору доби вийшов на проїжджу частину дороги та будучи у стані алкогольного сп`яніння порушив правила дорожнього руху, що і призвело до ДТП. Відповідач вказав, що його мати частково відшкодувала шкоду у сумі 40 тис. грн., а також, що суму розміром 60 тис. грн. він ще готовий відшкодувати, якщо суд дійде висновку про підставність позову. Окремо представник відповідача наголосив, такі дії потерпілого можуть бути умисними (можливо навіть суїцидом), або його грубою необережністю. Водночас наголосив, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження на даний час скасована судом, а саме досудове розслідування триває, тому вважав за передчасне вирішувати справу без встановлення вини у межах кримінального провадження. Допитана судом свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є дружиною відповідача і у цей день була з ним в автомобілі і вона також не бачила пішохода, оскільки дорога була не освітлена, вона тільки відчула удар після якого її чоловік зупинився і викликав поліцію та швидку медичну допомогу. Вказала, що вони живуть фактично на матеріальну допомогу по народженні дитини, а її чоловік студент і у них відсутні такі кошти для покриття заявлених вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 08.03.2024 близько 19:35 год. на автодорозі сполученням Кам`янка-Бузька-Великі Мости, в межах смт. Добротвір по вул. Промислова, поблизу буд. №12, Червоноградського району Львівської області відбувся наїзд транспортного засобу марки «КІА К5» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] на пішохода [PERSON] , внаслідок чого пішохід отримав тілесні ушкодження та під час госпіталізації близько 20:30 год. помер в кареті швидкої медичної допомоги. Цивільна відповідальність водія транспортного засобу «КІА К5» д.н.з. [NUMBER] була застрахована згідно полісу №218577211 у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» (а.с. 44). Витягом з ЄРДР доводиться, що 08.03.2024 за наслідками ДТП було зареєстровано кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 14). Постановою слідчого від 30.04.2024 дане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою прокурора Львівської обласної прокуратури від 13.09.2024 скасовано постанову слідчого від 30.04.2024 про закриття кримінального провадження, а матеріали передано для подальшого досудового розслідування (а.с. 89). Незважаючи на те, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження скасована прокурором, однак у такій постанові описано ряд експертизи та встановлених обставин, які визнаються учасниками справи та суд не має сумнівів щодо їх достовірності, а тому такі обставини відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають окремому доказуванню. Так, у такій постанові слідчим серед іншого вказано, що згідно медичного огляду водія [PERSON] на стан алкогольного сп`яніння він був тверезий; згідно висновку судово-медичної експертизи трупа [PERSON] в його крові виявлено етиловий спирт в кількості 2,62 проміле; згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи наїзд автомобіля на пішохода відбувся на правій стороні дороги відносно напрямку руху до с. Старий Добротвір, на ділянці, що передує першим слідовим ознакам; згідно висновку інженерно-транспортної експертизи водій [PERSON] був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. Крім того судом, відповідно до свідоцтва про смерть від 13.03.2024 встановлено, що [PERSON] помер у віці 36 років (а.с. 13) і відповідно до свідоцтва про шлюб від 22.09.2007 позивачка є його дружиною, а відповідно до свідоцтв про народження дітей [PERSON] та [PERSON] їхнім батьком є [PERSON] (а.с. 10-12). Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного хворого №624/262, позивачка [PERSON] хворіє з діагнозом «Нецукровий діабет, стадія декомпенсації» і їй регулярно призначається лікування відповідними медичними установами (а.с. 58-61). Також, як видно з військового квитка від 11.08.2022 [PERSON] був військовослужбовцем в/ч [NUMBER] починаючи з 02.03.2022 (а.с. 20). Відповідно до довідки Львівського національного технічного університету від 27.08.2024 відповідач [PERSON] є студентом другого курсу факультету транспорту та механічної інженерії денної форми державного замовлення. А відповідно до свідоцтва про шлюб та про народження дитини, відповідач одружений і має одну неповнолітню дитину, згідно довідки про доходи [PERSON] (дружина відповідача), вона отримує соціальну допомогу у розмірі 860 грн. на місяць (а.с. 45-48). Вирішуючи даний спір суд виходив з наступних мотивів. Як видно з обставин справи, відповідач [PERSON] не був притягнутий до жодного виду юридичної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, яке спричинило наслідки у вигляді смерті потерпілого. Разом з тим, самим відповідачем визнається факт наїзду керованим ним транспортним засобом на пішохода [PERSON] 08.03.2024. За правилами частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Верховний Суд неодноразово вказував у своїх висновках, що непритягнення водіїв до відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами. Встановлення в межах цивільно-правового спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обставин спричинення пошкодження майна потерпілої сторони, а також наявності в діях особи, яка завдала відповідної шкоди, вини (умислу чи необережності), може оцінюватись судом на загальних підставах (Постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №927/623/18, від 07.12.2023 у справі №914/607/23, від 14.02.2018 у справі №686/10520/15, від 08.05.2018 у справі №922/2026/17, від 21.09.2018 у справі №910/19960/15). Відтак, з огляду на те, що у межах даної справи встановлено факт керування відповідачем транспортним засобом «КІА К5» д.н.з. [NUMBER] і факт наїзду таким транспортним засобом на пішохода [PERSON] , в результаті якого останній помер, то факт закритого чи незакінченого кримінального провадження не має правового значення для вирішення даного спору. Так, загальні підстави для відшкодування моральної шкоди встановлені у частині першої статті 1166 ЦК України де передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частина друга цієї статті визначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Також, відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно із частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). З обставин справи видно, що ДТП відбулася у темну пору доби, а саме 08.03.2024 близько 19:35 год., водій [PERSON] керував транспортним засобом у межах своєї смуги, будучи тверезим, а пішохід [PERSON] перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння безпосередньо на проїжджій частині. Такі обставини справи, на переконання суду вказують, що у даній ДТП відсутні підстави для висновку про умисел потерпілого, оскільки будь-які належні та допустимі докази цього відсутні. Водночас суд вважає, що встановлені обставини справи, а саме дії потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху, перебування на проїжджій частині у темну пору доби), не можна трактувати як проста необачність пішохода, а слід вважати, що має місце груба необережність, яка була допущена пішоходом. А тому, вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди позивачам, суд вважає, що така повинна бути відшкодована виходячи з того, що втрата близької людини не може бути оцінена і компенсована у повному обсязі, однак грошовий вираз такої шкоди, який визначений у позовній заяві, повинен бути зменшений з огляду на грубу необережність потерпілого. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я. Суд погоджується з доводами позивачів, що вони як найближчі члени сім`ї зазнала моральної (немайнової) шкоди внаслідок смерті їх чоловіка та батька. Суд вважає, що вони отримали страждання (душевні, психічних) і такі страждання є тривалими і непоправними. При визначенні розміру моральної шкоди суд також враховує з однієї сторони стан здоров`я позивачки, яка хворіє і тяжкість вимушених її життєвих змін, а також вік малолітніх дітей, які позбавлені батьківського піклування у юному віці, а з іншої сторони молодий вік відповідача, наявність у нього молодої сім`ї та відсутність самостійних доходів (студент), а також відсутність доказів щодо порушення ним правил дорожнього руху. А тому, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості, суд вважає, що з відповідача на користь кожного з позивачів необхідно стягнути по 100 тисяч гривень, а у задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Судові витрати у виді судового збору необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави, оскільки позивачі при подачі позову були звільнені від такої сплати, а іншу частину компенсувати за рахунок держави у відповідності до правил статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial