Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач [PERSON] звернувся до суду 16 серпня 2024 року з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі ордеру № В-2566, виданого на підставі рішення завкому та дирекції Ново Криворізького гірничо-збагачувального комбінату від 27 липня 1962 року його батько [PERSON] разом з членами сім`ї є наймачем квартири [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, житловою площею 31,8 кв.м. Серед осіб, вказаних в ордері №В-2566 як членів сім`ї, позивач зазначений, як син [PERSON] та [PERSON] , які на даний час померли. Позивач зазначає, що на день подання позову, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані крім нього, його син [PERSON] та брат [PERSON] . Відповідач [PERSON] не мешкає у вищевказаній квартирі доволі тривалий час без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, не ставиться до квартири, як до власного житла, наміру користуватись квартирою не виявляв, особистих речей в помешканні не має і квартирою не цікавиться, дійсне місце його проживання позивачу не відоме. Враховуючи викладене, просить суд позов задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Рух по справі Ухвалою суду від 30 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с.17). Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.34). Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року судове засідання у справі відкладено (а.с.38). Аргументи учасників справи В судове засідання, призначене на 13 лютого 2025 року сторони не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] адвоката Чепурнова В.І. 14.01.2025 року до суду надійшло клопотання про ухвалення рішення без участі сторін. Від третьої особи [PERSON] 17.09.2024 року до суду надійшла заява, згідно якої не заперечує проти визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав. Клопотань не надходило. Від представника третьої особи Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради Чайки Л.Б. 17.01.2025 року надійшла заява про проведення подальшого розгляду справи без залучення представника на підставі наявних матеріалів, просила ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що на підставі ордеру № В-2566, [PERSON] разом з членами сім`ї (дружина [PERSON] , син [PERSON] , мати [PERSON] ) є наймачем квартири [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, житловою площею 31,8 кв.м. (а.с.8). Згідно Договору №393 від 03.02.1992 року, укладеного між начальником ЖКК-9 Рашевською В.І. та квартиронаймачем [PERSON] , ЖКК-9 надає в користування квартиру 31,8 кв.м. 2-х кімнат за адресою [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Актом від 05.07.2024 року, засвідченим головою ОСББ «Матусевича-14» засвідчено непроживання в квартирі [ADDRESS] розі [PERSON] з 01 грудня 2020 року по теперішній час (а.с.10). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що суд може у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Верховний Суд (постанова від 17 квітня 2019 року у справі № 135/165/17-ц) в оцінці обставин виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Отже, сторона, яка посилається на певні обставини на обґрунтування своїх вимог, зобов`язана навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності таких обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин (постанова Верховного Суду від 28 березня 2019 року по справі № 520/14828/16-ц). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Враховуючи, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] станом на дату розгляду справи не проживає у житловому приміщенні по [ADDRESS] без поважних причин понад чотири роки, доказів протилежного суду не надав, суд вважає можливим визнати його\~таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Щодо судового збору Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved