Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

27 грудня 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» (надалі - Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № 2906360224 від 01.02.2024, яка станом на день подання позовної заяви становить 80600 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування вимог представник позивача вказував, що 01.02.2024 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 2906360224, що разом із Правилами надання споживчих кредитів, складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальниця була попередньо ознайомлена. Договір позики був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 13000 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.1.3, 1.4 та/або 1.5 цього Договору, його додатків. Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачці грошові кошти в розмірі 13000 грн. Однак позичальниця свої зобов`язання відповідно умов договору позики не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 27.12.2024 становить 80600 грн. та складається з: 13000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 67600 грн. заборгованості за процентами (13000 грн х 2,5% х 208 днів, проценти нараховувались по 27.08.2024 включно). Згідно з ухвалою судді від 02 січня 2025 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подання заяв та клопотань по суті справи. Копія позовної заяви з доданими до неї документами надіслана відповідачці позивачем цінним листом з описом вкладення 25.12.2024. Відповідачці за зареєстрованим місцем проживання судом надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, конверт з вкладенням повернутий на адресу суду з відміткою поштового відділення Укрпошти від 28.01.2025 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак за положеннями п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається врученим. [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та згідно зі ст. 280 ЦПК України за згодою позивача, викладеною в позовній заяві, проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 01.02.2024 між позивачем ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачкою [PERSON] укладено договір надання грошових коштів у позику № 2906360224, який підписано позичальницею електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором ev3epeil4 (а.с.13 зворот-17). Невід`ємною частиною цього договору є Правила. Підписуючи цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на вебсайті Товариства: https://finsfera.ua/rozkrittya-invormacii/uridichna_informaciya (п.5.1 договору). Відповідно до умов договору Товариство надає для відповідачки позику у розмірі 13000 грн шляхом їх безготівкового перерахування на рахунок позичальниці, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальниці ( [NUMBER] ) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальниця зобов`язалася повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування нею. Основні умови договору позики (розділ 1 договору) визначають, що тип позики - кредит, мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, процентна ставка - фіксована: дисконтна (знижена) процентна ставна становить 1,5 % на день (547,5 % річних), яка застосовується на період строку позики, процентна ставка позаакційна (базова) - 2,5 % на день (912,5 % річних), яка застосовується у межах строку позики у разі пролонгації строку позики та у випадку користування позикою понад строк позики, строк позики (строк дії договору) становить 30 днів, дата надання позики - 01.02.2024, дата повернення позики - 02.03.2024. Таблицею обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику, яка є додатком № 1 до договору № 2906360224 та підписана відповідачкою одноразовим ідентифікатором, доведено до відома [PERSON] інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом, визначено дату сплати суми позики та процентів за користування нею (а.с.18). Вказана вище інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачці до укладення договору в паспорті споживчого кредиту, який підписаний нею електронним підписом - одноразовим ідентифікатором 3cunf5b0p (а.с.27-29). На підтвердження укладання договору позики з [PERSON] . Товариством додано роздруківку з електронної пошти позивача - [INFO] , з якої відправлено на електронну пошту відповідачки - [INFO] одноразові ідентифікатори для підпису договору позики та паспорту споживчого кредиту (а.с.39). Зазначені одноразові ідентифікатори вказані також у кредитному договорі та паспорті споживчого кредиту після його підписання сторонами (а.с.17, а.с. 29 зворот). Позикодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі та надав відповідачці грошові кошти у розмірі 13000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №19754-1354-85281945 від 01.02.2024, ID операції 1359620652 (а.с.25), маска платіжної картки, на яку надано грошові кошти відповідає масці банківської картки, вказаної відповідачкою у кредитному договорі (розділ 6 договору, а.с.17). В той же час відповідачка всупереч умовам кредитного договору свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, позику не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила. Позивач зазначає, що заборгованість [PERSON] перед ним відповідно до умов договору складає 80600 гривень, з яких 13000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 67600 гривень - заборгованість за процентами (13000 грн. х 2,5% х 208 днів, проценти нараховувались по 27.08.2024 включно). Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з наступного. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, суд вважає, що договір надання грошових коштів у позику № 2906360224 від 01.02.2024, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, належними доказами доведено перерахування суми позики на рахунок позичальниці. Підписавши договір позики, [PERSON] посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, ними погоджено усі істотні умови договору, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідачка свої обов`язки за договором не виконала, у встановлений договором строк кредит не повернула, відсотків за користування кредитними коштами не сплатила. Враховуючи, що матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] , суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 13000 грн. При цьому перевіряючи правомірність нарахування та розмір відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає наступне. Як встановлено судом, кредит відповідачці надавався строком на 30 календарних днів, датою повернення позики є 02.03.2024. Розділ 4 договору надання грошових коштів у позику № 2906360224 від 01.02.2024 визначає умови пролонгації строку позики. Так, відповідно до положень вказаного розділу договору позичальник має право продовжити строк (надалі - Пролонгація) користування договором. У випадку ініціювання позичальником пролонгації позичальник сплачує Товариству проценти на умовах, що були обрані для здійснення певного виду пролонгації. Після кожного продовження строку позики змінюється кінцева дата строку позики та кінцева дата терміну дії договору на відповідну кількість календарних днів. Позичальник має право здійснити пролонгацію необмежену кількість разів. Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі, із застосуванням одноразового ідентифікатора, через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди (додаткового договору), що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права (п.п.4.1, 4.2, 4.5, 4.7, 4.9 розділу 4 договору). Проте, матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів пролонгації строку кредитування відповідачкою за договором позики у відповідності до вказаних вище положень розділу 4 договору, а саме доказів укладення додаткової угоди, підписаної із застосуванням одноразового ідентифікатора, щодо пролонгації строку користування позикою. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Оскільки докази пролонгації договору про надання грошових коштів у позику № 2906360224 від 01.02.2024 відсутні, то вказаний договір закінчив свою дію 02 березня 2024 року, а відтак відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитом з 03.03.2024, тобто поза межами строку кредитування. Враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду та з огляду на погоджені сторонами умови кредитного договору проценти за користування кредитом мають нараховуватись лише протягом строку кредитування, який становить 30 днів, тобто до 02.03.2024. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України), однак з такими позовними вимогами позивач не звертався. Крім того суд зазначає, що при застосуванні відсоткової ставки для нарахування процентів за користування кредитом в межах строку кредитування слід виходити з наступного. Як вбачається з умов кредитного договору для нарахування процентів за користування [PERSON] кредитними коштами передбачено застосування дисконтної (зниженої) процентної ставки у розмірі 1,5 % на день (547,5 % річних), яка застосовується на період строку позики, та процентної ставки позаакційної (базової) - 2,5 % на день (912,5 % річних), яка застосовується у межах строку позики у разі пролонгації строку позики та у випадку користування позикою понад строк позики. При цьому загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування». Так, Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24 грудня 2023 року, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та доповнено її частинами 4 та 5, відповідно до яких денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях (ч.4 ст. 8 Закону), при цьому максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (ч. 5 ст. 8 Закону). Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Судом встановлено, що вказаний вище кредитний довір був укладений 01 лютого 2024, тобто після набрання законної сили Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що умови кредитного договору про нарахування відсотків за користування кредитними коштами з використанням процентних ставок в розмірі 1,5 % та 2,5 % за день у конкретному випадку, є нікчемними, оскільки ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає максимальну денну процентну ставку в розмірі 1 %, яку слід застосувати для нарахування процентів за користування відповідачем кредитними коштами. Враховуючи, що зобов`язання за основною сумою боргу за кредитним договором складає 13000 грн, а визначений договором строк кредитування становить 30 днів розмір процентів за користування [PERSON] позикою складає 3900 грн (13000 грн. тіло кредиту х 1 % х 30 днів), котрі підлягають стягненню з відповідачки. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за договором надання грошових коштів у позику №2906360224 від 01.02.2024 у розмірі 16900 грн (13000 грн тіло кредиту + 3900 грн проценти за користування кредитом). Враховуючи часткове задоволення позову на 20,97 %, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 20,97 % від 2422,40 грн, що становить 507,98 грн.

Outcome: partial