Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач Виконавчий комітет міської ради, як органу опіки та піклування, який діє в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи на стороні позивача: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації, Чернівецький міський центр соціальних служб Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обгрунтовують свої вимоги тим, що Чернівецький міський центр соціальних служб було повідомлено про те, що [PERSON] , яка має на утриманні малолітнього [PERSON] надається послуга соціального супроводу з 29.03.2024 р. Зазначають, що службу у справах дітей Чернівецької міської ради було повідомлено про те, що в помешканні, де проживала сім?я постійно присутній запах тютюну та спиртних напоїв; [PERSON] має неохайний вигляд, не вмивається та не купається, тому що в квартирі завжди прохолодно. Стверджують, що працівниками міського центру встановлено факт неналежного виконання батьківських обов?язків [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , оскільки засобів існування в родини не має, тому що ніхто з дорослих не працює. Посилаються на те, що малолітнього [PERSON] в подальшому було виявлено без супроводу дорослих. Вказують на те, що наказом заступника начальника, начальника відділу соціального та правового захисту дітей служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 16.05.2024 р. N? 2/51 [PERSON] взято на облік, як такого, що опинився в складних життєвих обставинах, у зв?язку з неналежним виконанням матір?ю своїх батьківських обов?язків. Зазначають, що малолітнього [PERSON] влаштовано на виховання та повне державне утримання до Центру соціальної та психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації на підставі направлення (путівки) на влаштування дитини Чернівецької обласної державної адміністрації від 16.05.2024 р. №13, де дитина перебуває по сьогодні. Вважають, що працівниками служби у справах дітей міської ради було попереджено [PERSON] , що в разі невиконання батьківських обов?язків щодо виховання дитини вона може бути притягнута до відповідальності. Вказують на те, що за час перебування малолітнього [PERSON] в закладі, відповідач [PERSON] навідувала сина 05.06.2024 р. та 18.06.2024 p. Однак, зазначають, що [PERSON] не зверталась до працівників Центру за рекомендаціями та не забезпечує дитину матеріально на час перебування у закладі, також не виявляла бажання забрати [PERSON] із Центру. Просять суд, позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв?язку із тим, що вона неналежно виконує свої батьківські обов?язки та ухиляється від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини. А також, стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дітей, враховуючи інфляційні показники. Рух справи та позиція сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.02.2025 року закрито підготовче провадження по справі. Представник позивача Виконавчого комітету міської ради, як орган опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Представники третіх осіб на стороні позивача: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації, Чернівецький міський центр соціальних служб Чернівецької міської ради, в судове засідання також не з`явилися, подавши письмові заяви про його проведення без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та ухвалити заочне рішення, щодо чого позивач не заперечує. Відзиву чи інших письмових заперечень на позов відповідачем не подано, хоч вона й була обізнана про розгляд справи, про що свідчить її письмова заява про проведення підготовчого засідання за її відсутності. Таким чином, у відповідності з ч.2 ст.247, ст.280 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, вважає за можливе здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, вирішити її на підставі наявних письмових доказів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини. Досліджені судом докази та застосовані норми права Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.09.2018 року, що видано повторно (а.с.6). Згідно витягу №641096 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб [PERSON] , [INFO] разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.9). 10 травня 2024 року було складено акт внутрішніх справ України та закладу охорони здоров?я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, згідно якого малолітнього [PERSON] було виявлено без супроводу дорослих, в результаті чого було викликано працівників поліції. Також на місце події виїхали працівники служби у справах дітей міської ради, відповідно в їх присутності складено вказаний акт; [PERSON] було тимчасово влаштовано у комунальне некомерційне підприємство «Міська дитяча клінічна лікарня» з метою повного та всебічного обстеження дитини (а.с.5). Наказом заступника начальника, начальника відділу соціального та правового захисту дітей служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 16.05.2024 р. №2/51 [PERSON] взято на облік, як такого, що опинився в складних життєвих обставинах, у зв?язку з неналежним виконанням матір?ю своїх батьківських обов?язків (а.с.10). Малолітнього [PERSON] влаштовано на виховання та повне державне утримання до Центру соціальної та психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації на підставі направлення (путівки) на влаштування дитини Чернівецької обласної державної адміністрації від 16.05.2024 р. N? 13 (а.с.12). Згідно з характеристикою [PERSON] , наданою Чернівецьким ліцеєм №19 Чернівецької міської ради від 22.05.2024 р. вихованням [PERSON] займається мати - [PERSON] . Мати хлопчика неналежним чином виконує свої батьківські обов?язки. Матері байдуже, чи відвідує її син навчальний заклад, вона не контролює відвідування навчальних занять. Дитина неодноразово приходила до ліцею брудним, неохайним. Мати не бере участі в шкільному житті сина, не цікавиться рівнем навчальних досягнень. [PERSON] на контакт з класним керівником не виходить, до ліцею за проханням адміністрації та вчителів не з?являється (а.с.13). За інформацією Чернівецького міського центру соціальних служб Чернівецької міської ради, 22.05.2024 р. працівниками Центру здійснено виїзд до родини [PERSON] за адресою [ADDRESS] та з?ясовано, що в помешканні [PERSON] перебували сторонні особи в стані алкогольного сп?яніння, в кількості 5 осіб. До працівників центру соціальних служб вийшов поспілкуватись колишній співмешканець [PERSON] , який повідомив, що вранці вони вживали алкогольні напої та [PERSON] не в змозі вийти (а.с.14). 17.06.204 року працівниками служби у справах дітей міської ради було попереджено [PERSON] , що в разі невиконання батьківських обов?язків щодо виховання дитини вона може бути притягнута до адміністративної та/або кримінально відповідальності за статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 166 Кримінального кодексу України (а.с.15). За інформацією центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації від 12.07.2024 року №01-07/193 та від 19.08.2024 року №01-07/233 за час перебування малолітнього [PERSON] в закладі, мати [PERSON] навідувала сина 05.06.2024 р. та 18.06.2024 p. Зазначені зустрічі були досить короткочасні, незважаючи на те, що [PERSON] було важко адаптуватися в закладі та він хотів побачити матір. [PERSON] не зверталась до працівників Центру за рекомендаціями та не забезпечує дитину матеріально на час перебування у закладі. Також мати дитини не виявляла бажання забрати [PERSON] із Центру (а.с.16-18). За інформацією Чернівецького міського центру соціальних служб Чернівецької міської ради від 02.08.2024 року сім?я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом. Роботу з родиною розпочато з повідомлення Чернівецького ліцею №19 Чернівецької міської ради щодо невиконання матір?ю своїх батьківських обов?язків. Мати не реагувала на телефонні дзвінки адміністрації ліцею, не цікавиться успіхами у навчанні сина, [PERSON] приходить до школи брудний в неохайному одязі. За час соціального супроводу [PERSON] на рекомендації працівників Центру не реагувала, умови договору не виконувала та не дотримувалась індивідуального плану соціального супроводу. Під час візитів з метою моніторингу ситуації в сім?ї, [PERSON] неодноразово перебувала з ознаками алкогольного сп?яніння. Враховуючи зазначене вище, а також у зв?язку із невиконанням умов договору про надання соціального супроводу, послугу соціального супроводу припинено з негативним результатом (а.с.19-20). 19.06.2024 року Службою у справах дітей Чернівецької міської ради надано висновок №1/1460 про недоцільність повернення дитини до матері на виховання (а.с.21). Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №735/22 від 23.10.2024 року вирішено надати до суду висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.22-24). Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Судом з`ясовано, що відповідачкою свідомо обрано такі життєві умови, за якими не має її участі у вихованні дитини, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Викладене підтверджується, зокрема тим, що питання щодо доцільності/недоцільності повернення дитини [PERSON] , [INFO] із Центру соціальної та психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації до матері [PERSON] на виховання, винесено на розгляд засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради 19.06.2024 р., на якому прийнято рішення про недоцільність повернення дитини до матері [PERSON] на виховання, оскільки мати дитини не зібрала необхідних документів для повернення сина на виховання, не змінила позицію та відношення до належного виконання батьківських обов?язків, не працевлаштувалась та не пройшла лікування від алкогольної залежності. Судом за з"ясованих обставин в засіданні, встановлено, що за інформацією Чернівецького міського центру соціальних служб Чернівецької міської ради від 02.08.2024 р. сім?я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом. Як вбачається з матеріалів справи, роботу з родиною розпочато з повідомлення Чернівецького ліцею N? 19 Чернівецької міської ради щодо невиконання матір?ю своїх батьківських обов?язків. Мати не реагувала на телефонні дзвінки адміністрації ліцею, не цікавиться успіхами у навчанні сина, [PERSON] приходить до школи брудний в неохайному одязі. Крім того, встановлено, що за час соціального супроводу [PERSON] на рекомендації працівників Центру не реагувала, умови договору не виконувала та не дотримувалась індивідуального плану соціального супроводу. Під час візитів з метою моніторингу ситуації в сім?ї, [PERSON] неодноразово перебувала з ознаками алкогольного сп?яніння. Суд, зважає на те, що відповідачка [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] та відповідно не бере участі у вихованні дитини, не піклується про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування, як складову частину виховання У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , без поважних причин залишивши його без материнської уваги та турботи, при цьому не маючи перешкод у спілкуванні з дитиною, однак не виявляючи бажання; позивачем доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] Врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, а також те, що відповідачка фактично не виконує свої батьківські обов`язки, не реагує на попередження відповідних органів, суд вважає, що до неї підлягає застосуванню крайній захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав і в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст.166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При ухваленні рішення про стягнення аліментів, суд керується інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. Судом встановлено, що відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому виходячи з обов`язку утримувати дитину, суд приходить до висновку, що з неї слід стягувати аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.01.2025 року та до досягнення дитиною повноліття, враховуючи інфляційні показники. На підставі викладеного та

Outcome: approved