Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

30.06.2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Соронович А.А., звернувся до суду з позовом до [PERSON] (том 1 а.с. 1-4), у якому просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що 21.03.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. У сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти наразі проживають з матір`ю - [PERSON] . Вказує, що з часом між подружжям було втрачено почуття любові, втрачено взаєморозуміння та сформувалось різне бачення ролі чоловіка і дружини в сім`ї. Сторони зрозуміли, що є зовсім різним людьми, а тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не було. 01 червня 2022 року рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова справа №751/592/22 шлюб між сторонами було розірвано. На даний момент діти проживають разом з мамою. Стверджує, що під час проживання однією родиною, лише батько займався дітьми, займався їх вихованням, навчанням та. І під час проживання в Новгород-Сіверському районі, де сім`я проживала значний час, так і під час проживання в місті Чернігові. Позивач має постійний самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, дбайливо та серйозно відноситься до дітей. Відповідач, не має самостійного доходу в розмірі, достатньому для забезпечення своїх потреб, та потреб дітей і майже не займається вихованням дітей. Вважає, що за таких умов дітям буде краще з батьком. Ухвалою суду від 01.07.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням по справі підготовчого судового засідання (том 1 а.с. 55). 14.09.2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (том 1 а.с. 115-116), у якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що під час перебування у шлюбі у сторін виникали конфлікти, зокрема позивач періодично вчиняв домашнє насильство по відношенню до відповідачки, діти всі конфлікти між батьками бачили на власні очі. З початком російського вторгнення на територію України відповідачка виїхала разом з дітьми до Німеччини, де перебуває офіційно. Вказує, що позивач зазначає про наявність у нього значних статків, проте добровільно аліменти дітям не виплачував. Також зазначає, що відповідачка є власником житлового будинку та земельної ділянки, а, відтак, житлом забезпечена, також вона є засновником фермерського господарства та отримує офіційний дохід, а також отримує від держави фінансову допомогу для багатодітних сімей. Стверджує, що відповідачка весь час піклується про малолітніх дітей, забезпечує їх необхідним харчуванням, створює для них належні соціально-побутові умови проживання, оскільки діти проживають з матір`ю. Враховуючи вік дітей, відповідачка вважає, що малолітнім дітям буде краще проживати з нею, аніж з батьком. Вона постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у неї з дітьми психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Ухвалою суду від 15.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (том 1 а.с. 160-161). У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та її представник, які приймали участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, у задоволенні позову просили відмовити повністю. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Від третьої особи надійшла до суду заява про розгляд справи без участі їх представника; просять прийняти рішення з урахуванням інтересів дітей (том 2 а.с. 35). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що знає їхню сім`ю з 2014 року, коли їхня сім`я переїхала у с. Дегтярівку. Він працював у [PERSON] на підприємстві. [PERSON] займався вихованням дітей і приділяв їм увагу. Кожного дня, коли дозволяла погода, возив дітей на прогулянку, зранку займався з синами навчанням. Жінка свідка - вчитель, на прохання [PERSON] займалась з дітьми за шкільними програмами. Дружина [PERSON] , займалась господарством. Коли [PERSON] їхав з двома синами у [PERSON] , дочка залишалася з мамою. [PERSON] багато часу приділяв дітям, кожного дня займався їх навчанням. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є сусідом [PERSON] , знайомі з 2021 року, коли вони переїхали у Чернігів з дружиною і дітьми - двома хлопичками. Доньку свідок ніколи не бачив. [PERSON] постійно ходив з дітьми, бачив по кілька разів на тиждень. Маму бачив пару разів, коли вони разом виїжджали на своєму автомобілі. Питав у [PERSON] , коли бачив їх на вулиці, куди йдете, на що останній відповідав, що на гуртки. Будинок [PERSON] має два поверхи, є дуже великим і комфортним. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона педагог за освітою. Займалась з [PERSON] підготовкою до школи. Бачила лише [PERSON] з синами, мати ніколи не бачила. Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України, тому що підставою звернення позивача за позовом до суду є захист гарантованих ст. 51 Конституції України особистих немайнових прав на батьківське виховання дитини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували з 21.03.2014 року у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.06.202 року (том 1 а.с. 14-16). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с. 9, 10, 11-13). Згідно копії довідок Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 13.07.2021 №№11950, 11951 та від 15.07.2021 №11952 місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 26, 27,28). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №264856721 від 07.07.2021 право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , зареєстровано за позивачем по справі - [PERSON] (том 1 а.с. 75). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серії ААБ №978531 [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець (том 1 а.с. 76), являється керівником ФГ «Новгород-Сіверське» (том 1 а.с. 77). Відповідно до довідки Чернігівського ДНЗ №54 Чернігівської міської ради від 17.02.2022 №01-47/08 [PERSON] , [INFO] поступив у Чернігівський дошкільний навчальний заклад № 54 (м. Чернігів, вул. Хлібопекарська, 24-А) групу №6 «Барвінок» 01 вересня 2021 року і відвідує по теперішній час. По умовному договору між батьками, [PERSON] приводив і забирав батько - [PERSON] , який завжди був обізнаний і зацікавлений життям сина в садочку. Коли хлопчик прийшов у дитсадок він був замкнутий і відлюдькуватий, на контакт не йшов ні з ким, хоча дитині вже було 4 р.8 м., але потім поступово [PERSON] почав звикати до дітей, до режиму дошкільного закладу, став гратись іграшками, спілкуватись, приймати участь у навчально-виховному процесі. Хлопчик володіє культурно-гігієнічними навичками та навичками самообслуговування, завжди охайний і доглянутий. Розвиток дитини випереджає вікові можливості. Батько [PERSON] задовольняв всі потреби дитини, відвідував батьківські збори, вчасно сплачував за дитсадок. У зв`язку з тим, що мати - [PERSON] проживає у Новгород- Сіверському районі (зі слів [PERSON] ) і не мала змоги приводити і забирати сина частіше, її у садочку бачили двічі за весь час, вона приводила і забирала обох дітей - сина [PERSON] та доньку [PERSON] , яка також зарахована у цей дитсадок (том 1 а.с. 46). Згідно довідки Дегтярівського навчально-виховного комплексу Новгород-Сіверської районної ради Чернігівської області від 18.05.2021 №33/01-77, [PERSON] ( [INFO] ) навчається у Дігтярівському навчально-виховному комплексі з 01.02.2021 року. Відвідував навчальні заняття з 01.02.2021 по 30.03.2021 рік. На час навчальних занять батько приводив та забирав сина. На підставі заяви батька, [PERSON] був зарахований до складу учнів Дігтярівського НВК. [PERSON] надавав свої контакти для зв`язку з ним (том 1 а.с. 47). Згідно відповіді медичного центру «Медична зірка» на запит №1 від 19.07.2022, діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] задекларовані у лікаря-педіатра цієї клініки з 12.01.2022 року. Батько постійно консультувався по телефону з приводу захворювань дітей. На прийом приводив дітей батько, рекомендації щодо лікування виконувались ним же. Мама на прийомах не була присутня (том 1 а.с. 74). Згідно довідки Державної прикордонної служби України №91-24/19/0/15-22 від 08.09.2022, [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] 22.03.2022 року перетнули державний кордон України у напрямку виїзд (том 1 а.с. 124) та офіційно отримали дозволи на проживання у Федеративній республіці Німеччина на підставі тимчасових посвідок на перебування (том 1 а.с. 125-140, 184-190), відповідач відвідує інтеграційні мовні курси (том 1 а.с. 192-193), [PERSON] та [PERSON] відвідують Євангельсько реформатський дитячий центр Бунде (том 1 а.с. 194-195), [PERSON] з 16.05.2022 є учнем Початкової школи Келінгвод 1 та у 2022/23 році навчається у 4 класі, плановий термін закінчення навчального року 31.07.2023 (том 1 а.с. 196-197). Згідно Витягу Опендатабот з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України на 05.09.2022, відповідач [PERSON] являється співзасновником ФГ «Новгород-Сіверське» (том 1 а.с. 145). З 01.08.2024 року на невизначений термін відповідач [PERSON] наймає квартиру у будинку за адресою: Банхофштрассе 15 26831 Бунде, площею 70 м.кв., що вбачається зі змісту договору оренди від18.07.2024 року (том 2 а.с. 48-50). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до частин 3,4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Ухвалою суду від 31.10.2024 року витребувано від Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради висновок щодо можливості визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (том 2 а.с. 15). Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 27.11.2024 року №784 затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (том 2 а.с. 23, 24). Згідно вказаного висновку, після з`ясування всіх обставин справи комісія з питань захисту прав дитини вважає, що у зв`язку з відсутністю матері та дітей на території України, на даний час розглянути спір між батьками та визначити місце проживання дітей, враховуючи вимоги законодавства, неможливо. Орган опіки та піклування не може на даний час розглянути спір між батьками та визначити місце проживання дітей. При цьому, передбачена частинами 4, 5 ст. 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не є абсолютною. У разі, якщо такий висновок отримати неможливо (у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо), суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовився надати свій висновок у справі, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Проживання дитини разом із батьками є правом дитини та водночас обов`язком батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.11.2020 року по справі № 313/310/18 вказав, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідач не надала суду доказів щодо створення належних умов проживання їх спільних із позивачем дітей за місцем її тимчасового перебування в іноземній державі, як і не надала належних та допустимих доказів свого стійкого матеріального становища. У свою чергу, факт проживання дитини за кордоном (незалежно від того, чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання. Повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини. Тимчасове проживання дитини в іноземній державі не є самостійною достатньою підставою для відмови у позові про визначення місця проживання такої дитини разом з одним із батьків в Україні. Враховуючи вищенаведене, а також те, що сторони і їх діти є громадянами України, перебування відповідача в іноземній державі носить тимчасовий характер, власного житла в країні перебуванні відповідач немає, у позивача є власний будинок, в якому створені необхідні умови для виховання та розвитку дітей, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дітей, та вважає за необхідне визначити місце їх проживання разом з батьком, проте без визначення місця проживання за певною адресою, оскільки це є обмеженням права особи на вільний вибір місця проживання. При цьому, визначення місця проживання дітей з батьком не позбавляє матір права виховувати дітей, утримувати їх та спілкуватися з ними, а батько не повинен чинити матері у цьому перешкод. Позивачем понесені документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору (том 1 а.с. 5), які відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved