Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просить суд: - визначити, що частка [PERSON] , померлої [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 1810400000:01:021:0274, становить 0,015 га; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності на частину земельної ділянки площею 0,015 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, кадастровий номер: 1810400000:01:021:0274, в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на 12/100 житлового будинку та на частину земельної ділянки під будинком площею 0,1 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернувся до приватного нотаріуса з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, у зв`язку з тим, що земельна ділянка належить трьом співвласникам, тобто не визначена частка померлої. Позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права у позасудовому порядку, указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 15.07.2024 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. На виконання ухвали суду 02.08.2024 представник позивача подала до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 02.08.2024 відкрито загальне позовне провадження. Витребувано матеріали спадкової справи № 40/2018, заведеної до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . 03.09.2024 на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи № 40/2018. Ухвалою суду від 01.10.2024 закрито проведення підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду. Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача - адвокат Григоришина В.В., подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Законний представник [PERSON] [PERSON] , подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК Україниучасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності до ч.1\~ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1\~ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2\~ст.370 ЦК України\~у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.1\~ст.88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. У постанові Верховного Суду 23.06.2022 у справі №587/666/17 зазначено, що «при вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядку користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном». За висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №200/606/18: «Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України,статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від земельних ділянок, на яких вони розміщені, відбувся за радянських часів з ідеологічних мотивів. Під впливом тодішньої ідеології панувало уявлення, що особи можуть мати право власності на об`єкти нерухомості, але не на земельні ділянки, на яких вони розташовані. Так,\~Конституцією\~УРСР 1978 року (частина друга статті 11) було передбачено, що земля є у виключній власності держави. Внаслідок такого підходу існує значна кількість об`єктів нерухомості, які знаходяться у власності приватних осіб, розташованих на землях державної та комунальної власності, причому земельні ділянки під цими об`єктами можуть бути несформованими. Водночас намір законодавця подолати такий штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від землі не викликає сумніву. Тому в разі, якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, подальше відчуження об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки, а також земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості не допускається". ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 92. [PERSON] записана матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до довідки № 463 від 06.04.2015, виданої КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, станом на 31.12.2012, згідно паперових носіїв, житловий будинок [ADDRESS] належить по праву приватної власності: 1. [PERSON] - 53/100 част. будинку згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міськнотокругу 21.03.2012 № 945. 2. [PERSON] - 15/100 част будинку, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 23.12.1984, договору дарування, посвідченого Бердичівською держконторою 21.03.1985 № 1-578. 3. [PERSON] - 20/100 част будинку згідно договору дарування, посвідченого Бердичівською держнотконторою 15.10.1992 № 2-8310, договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міськнотокругу 08.08.2003 № 6009. 4. [PERSON] - 12/100 част. будинку згідно рішення Андрушівського районного суду від 24.05.1993. Згідно правоустановчих документів сарай Г -1 належить [PERSON] . Відносно права власності на сарай Б, сарай Б-1, сарай В, сарай Д, сарай Е конкретна частка належності в кожній господарській будівлі не визначена. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.09.2013, індексний номер: 10011089, орган державної реєстрації прав: Реєстраційна служба Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області - земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 1810400000:01:021:0274 належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.10.2010, справа № 2-о-74/10, заяву [PERSON] задоволено. Визнано недієздатним [PERSON] , [INFO] , уродженця та жителя міста Бердичева Житомирської області. Встановлено над [PERSON] опіку, призначено опікуном сестру - [PERSON] . Позивач 27.03.2024 звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Пашинського О.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,1 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , однак постановою приватного нотаріуса за № 64/02-31 від 27.03.2024 йому було відмовлено у зв`язку з тим, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності, не визначена частка померлого. Матеріалами спадкової справи підтверджено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом майна померлої матері [PERSON] , що як наслідок до нього переходять всі майнові та окремі особисті немайнові права та обов`язки спадкодавця. Ураховуючи, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується у разі існування перешкод для оформлення спадкових прав та суд, використовуючи винятковий спосіб захисту, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті матері. Позивач, як спадкоємець за законом, через відсутність виділених часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, не може реалізувати своє право на спадкування після померлої [PERSON] частки земельної ділянки з кадастровим номером 1810400000:01:021:0274. Згідно з наведеними висновками Верховного Суду розмір часток у праві власності на земельну ділянки визначається розміром їх часток у праві власності на нерухоме майно, що розміщене на земельній ділянці. Відтак, частка смпадкодавця [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 1810400000:01:021:0274, становила 0,015 га. Після смерті останнього право власності на цю частку набув позивач. Зважаючи на визнання позову відповідачами, забезпечуючи дотримання такої засади цивільного законодавства як розумність, враховуючи при цьому принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, суд приходить до переконання про задоволення позову в частині визнання за [PERSON] права власності на частину земельної ділянки площею 0,015 га. Відповідно до частини першої\~статті 25 ЦК України\~здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта\~статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, суд зазначає, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень\~статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судому постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Враховуючи встановлені судом обставини, позовні вимоги належить задовольнити частково. V. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується ч. 9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідачів, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: partial