Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

20 грудня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, зменшивши на 50% розмір заборгованості [PERSON] по виконавчому провадженню №57860390, яке відкрите Шевченківським відділом ДВС у Миколаївському районі МО ПМУМЮ (м. Одеса) 06 грудня 2018 року з 76635,44 грн. до 38317,72 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він є батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2018 року з нього на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі частини від всіх його видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 06 грудня 2018 року Шевченківським відділом державної виконавчої служби у Миколаївському районі МО ПМУМЮ (м. Одеса) відкрито виконавче провадження за № 57860390. Згідно з розрахунком від 30 листопада 2023 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у сумі 76635,44 грн. Вказав, що заборгованість державним виконавцем розраховувалася не з реальних його заробітків, а з середнього заробітку по регіону, що призвело до завищення розміру заборгованості. Незважаючи на відсутність доходу він все одно продовжував і продовжує вносити кошти щомісячно на утримання сина. Водночас, він позбавлений можливості сплачувати вказану суму, через скрутне матеріальне становище. В обґрунтування зазначив, що 2020 році через пандемію короновірусу він втрачав дохід від торгівельної діяльності, що призвело до появи заборгованості по аліментам. Також, його житловий будинок був пошкоджений внаслідок збройної агресії російської федерації 08 серпня 2022 року, потребує ремонтних робіт. Через це він був змушений покинути село та переїхати до міста, де став на облік, як внутрішньо переміщена особа. До того ж, з приміщення, в якому він проводив свою підприємницьку діяльність було викрадено товар (майно), що спричинило йому матеріальні збитки на суму 40000,00 грн. Крім цього, на його утриманні перебуває мати дружини [PERSON] , [INFO] , за якою здійснює догляд, оскільки вона не може самостійно пересуватися та самообслуговувати себе, потребує постійного стороннього догляду. Він стоїть на обліку в управлінні соціальних виплат і компенсацій у Заводському районі. Дружина [PERSON] має онкозахворювання, проходить процес лікування. На своє утримання, дружини та тещі необхідні кошти. Посилаючись на тяжке матеріальне становище просить зменшити заборгованість по аліментам на 50 відсотків, а саме з 76635,44 грн. до 38317,72 грн. У встановлений законом строк представником відповідача адвокатом Скаловим С.Ю. поданий відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вказав, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі N 344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі N 592/2683/17. Вважає доводи позивача про погіршення його матеріального становища через складну економічну ситуацію, пов`язану з поширенням пандемії коронавірусу, пошкодженням його будинку внаслідок збройної агресії російської федерації, спричинення йому матеріальної шкоди внаслідок крадіжки товару та перебування на його утриманні літньої людини, надуманими та такими, що не заслуговують уваги з огляду на наступне. На підтвердження зміни матеріального стану позивач надав відомості про те, що від зайняття підприємницькою діяльністю в нього відсутні доходи. Але відсутні будь-які докази щодо неможливості виконувати іншу роботу, або спроб хоча б намагатися знайти іншу роботу. При цьому, слід взяти до уваги рішення Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі N 138/594/17-ц, в якому зазначено, що не працевлаштування саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення та зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення майнового стану платника аліментів. У даному випадку позивач є молодою, працездатною особою не позбавленою можливості віднайти роботу чи отримати дохід іншим чином, зокрема стати на облік до центру зайнятості де він може отримати соціальні виплати на випадок безробіття та працевлаштуватись. У даному випадку втрата позивачем доходу від підприємницької діяльності є тимчасовою обставиною, яка за активний дій з його боку може бути усунена. Крім того, як вбачається з розрахунку від 30 листопада 2023 року заборгованість у позивача утворилась з грудня 2018 року. Водночас, як зазначено у позовній заяві матеріальні труднощі виникли з 2022 року у зв`язку із збройною агресію російської федерації. Проте, у постанові Верховного суду від 30 березня 2023 року № 509/5304/20 чітко вказано про те, що судам слід враховувати саме період з якого виникла заборгованість та коли настали обставини, що можуть свідчити про суттєве погіршення майнового стану. Надані позивачем відомості щодо наявної онкологічної хвороби у його жінки, слід сприймати критично, оскільки в медичних довідках стосовно стану здоров`я дружини взагалі відсутній діагноз про онкологічну хворобу та вони жодним чином не свідчать про реальне погіршення майнового стану позивача, більше того з наданих відомостей не можливо становити у зв`язку з чим виникла така заборгованість. Крім цього, позивач зазначив, що на його утриманні перебуває літня невиліковно хвора людина, яка є його тещою, а жінка позивача, за станом здоров`я не має можливості доглядати за матір`ю, проте довідки, що інші члени сім`ї, які можуть надавати догляд і допомогу, відсутні - позивач не надає. На підтвердження цього позивач надає копію висновку №112/3 від 17 березня 2023 року. Проте, як зазначено у вказаному висновку строк його дії обмежений до 17 березня 2024 року, тобто станом на момент розгляду справи є недійсним. Більше того, копії довідок, які долучені до позовної заяви видані, ще в 2022 та навесні 2023 року та не можуть відображати дійсний стан здоров`я дружини та тещі на даний момент. До того ж, просила суд звернути увагу на те, що позивач як на підставу зменшення заборгованості посилається на те, що його будинок був пошкоджений через бойові дії та потребує ремонту, а відтак додаткових витрат. Водночас, з огляду на акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складений посадовими особами територіальної громади, а також протокол комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Первомайської селищної ради від 14 березня 2023 року №1, зазначено, що будинок [ADDRESS] , який належить позивачу станом на березень 2023 року має належний стан для проживання з усіма комунальними зручностями. При цьому, всі долучені документи не засвідчені у встановленому порядку. Вважає, що суд має виходить саме з інтересів дитини. Так, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Під час судового розгляду позивача підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив про вищевикладене просив позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені ку позові. Представник позивача адвокат Давидова О.Ю. також підтримала думку позивача, просила позов задовольнити. Представник відповідача адвокат Скалов С.Ю. під час судового розгляду заперечував щодо задоволення позову, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Посилаючись на обставини зазначені у відзиві просив відмовити у задоволенні позову. Позивач та його представник в судове засідання 21 січня 2025 року не з`явилися. Від представника до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за їх відсутності. Заявлені позовні вимоги довірителя підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання 21 січня 2025 року не з`явилися, про причини не повідомили, відповідно до частини 7 статті 128 ЦПК України вважається такими, що повідомлені судом належним чином про час і місце розгляду справи. Оскільки доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. З огляду на те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов наступного висновку. Частиною 6 статті 7 СК України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року,\~\~передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі N 344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі N 592/2683/17. Відповідно до частини 1 статті 141\~Сімейного кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено, що \~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . На примусовому виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває судовий наказ № 2-н/477/159/18 від 22 листопада 2018 року, виданий Жовтневим районним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у розмірі частини заробітку щомісячно на утриманні сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 02 жовтня 2018 року. З огляду на розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, наданий державним виконавцем, заборгованість станом на 30 листопада 2023 року становить 76635,44 грн. (а.с. 25-27). Станом на 30 вересня 2024 року сума заборгованості по аліментам становить 72773,64 грн. (а.с. 135-137). В якості доказу тяжкого матеріального становища та неспроможності в повному обсязі сплатити заборгованість по аліментам позивач посилається на перебування на його утриманні дружини [PERSON] та її матері [PERSON] , тяжке матеріальне становище, необхідність проведення ремонтних робіт у пошкодженому через бойові дії житловому будинку. На підтвердження долучив до матеріалів наступні письмові докази. Відповідно до довідки від 09 серпня 2023 року №4803-500290128 позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Фактично проживає: [ADDRESS] (а.с. 6). З 19 вересня 2023 року здійснює підприємницьку діяльність, відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 8). Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Стаття 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як на доказ пошкодження належного йому житлового будинку та матеріальних затрат на його відбудову, затрат на доставку будівельних матеріалів, позивач полається на наступні докази. 10 жовтня 2022 року до ЄРДР за № 22022150000001801 внесені відомості в тому числі щодо пошкодження житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , через обстріл російською федерацією (а.с. 13). Позивачем до матеріалів справи долучений талон-повідомлення єдиного обліку №7747 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30 грудня 2022 року, з огляд на зміст якого [PERSON] звернувся до ЧЧ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області з заявою про те, що у березні 2022 року внаслідок обстрілів з боку російської федерації за адресою: [ADDRESS] , було пошкоджено житло. З огляду на довідку, видану 11 травня 2023 року №1134 виконавчим комітетом Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області 08 серпня 2022 року, внаслідок бойових дій був частково пошкоджений житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Водночас, вказані докази не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки спростовуються актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та Протоколом засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Первомайської селищної ради №1 від 14 березня 2023 року, з огляду на зміст яких житловий будинок [ADDRESS] станом на березень 2023 року має належний стан про проживання з усіма комунальними зручностями (а.с. 59-60, 60-61). До того ж, суду не надано доказів спричинення позивачу матеріальних збитків у сумі 40000,00 грн., через крадіжку належного йому товару з приміщення магазину. До матеріалів справи долучений Витяг з ЄРДР за № 12022152230000377 від 17 серпня 2022 року, який підтверджує лише факт такого звернення. Також, як на доказ, позивач посилається на перебування на його утриманні хворої дружини [PERSON] та тещі [PERSON] , яка є невиліковною особою та за якою здійснює догляд. До матеріалів справи долучені медичні документи [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15-16, 17, 18,19, 69, 70, 71, 72, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 82, 87, 88, 89, 98,99,100, 101, 102, 104, 106, 107, 108, 109). Водночас, матеріали справи не містять відомостей, щодо відсутності інших членів сім`ї, які можуть здійснювати догляд та надавати допомогу. Крім цього, позивачем долучені копії його медичних документів (а.с. 80, 81, 82-а, 83, 84, 85, 86, 105, 144) з огляду на які він має захворювання хребта. Разом з тим, докази того, що позивач є непрацездатною особою, відсутні Позивач перебуває на обліку в Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району департаменту праці та соціального захисту населенні Миколаївської міської ради отримує соціальну допомогу (а.с. 21, 22, 75, 103). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно з роз`ясненнями пункту 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, суд у випадках, передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 року та №344/12158/16-ц від 01 серпня 2018 року. З наданих позивачем суду доказів не встановлено, що вищевказана заборгованість виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивачу було достеменно відомо, що судовим наказом Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 листопада 2018 року з нього були стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Позивач не був позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі, встановленому судом, або звернутись до суду для вирішення спору щодо зменшення розміру аліментів. Обставини, зазначені позивачем, а саме, перебування на його утриманні хворої дружини та тещі, стосуються його матеріального та сімейного стану, що прямо передбачено частиною 1 статті 197 СК України, та є підставою відстрочки або розстрочки сплати заборгованості, але не звільняє його від обов`язку утримувати свою дитину, яка з ним не проживає. Часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання дитини, яка проживає окремо, у зв`язку з доглядом та утриманням дружини та її матері, призведе насамперед до порушення прав цієї дитини. Таким чином, не може бути підставою для зменшення розміру аліментів лише сам по собі факт перебування на утриманні позивача інших осіб та необхідність їх утримання, так як збільшення прав та інтересів інших осіб за рахунок прав та інтересів дитини є неприпустимим. Крім цього, як слушно зауважив представник відповідача, заборгованість виникла до настання обставин, з огляду на які позивач просить частково звільнити його від заборгованості по аліментам (хвороба дружини та її матері, крадіжка майна, пошкодження майна внаслідок військової агресії) і ним не було вжито заходів щодо її погашення або зменшення. Оскільки позивачем не надано доказів наявності обставин, передбачених частиною 2 статті 197 СК України, як підстав для часткового звільнення від заборгованості за аліментами, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю. Судові витрати на підставі статті 141 ЦПК України позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed