Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

08 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом та просила стягнути з держави за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої їй незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду у розмірі 2 мільйони 996 тисяч гривень. Мотивує свої вимоги тим, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2020 року її було визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, і виправдано у зв?язку із відсутністю її діях складу даного кримінального правопорушення. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2020 року залишено без змін. Органами розслідування Закарпатської області та Ужгородської місцевої прокуратури їй інкримінувалось вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2\~статті 191 КК України, тобто заволодіння чужим майном, щляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Кримінальне провадження розслідувалось із 31 травня 2013 року по 06 серпня 2013 року органами досудового розслідування, а саме слідчим відділом Ужгородського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області. Після надходження справи до Ужгородського міськрайонного суду з 07 серпня 2013 року державне обвинувачення підтримували співробітники Ужгородської місцевої прокуратури. Строк притягнення до кримінальної відповідальності тривав з 20 червня 2013 року по 15 листопада 2023 року (із дня внесення відомостей до ЄРДР до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення про залишення без змін виправдувального вироку), тобто 10 років, 4 місяці і 25 днів. Вказує, що під час перебування її під слідством моральна шкода, заподіяна протягом незаконного перебування під слідством та судом, полягала у стражданні та приниженні внаслідок протиправних дій правоохоронних органів. Страждання і приниження - це її емоції, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Факт перебування під слідством та судом завдав їй моральної шкоди внаслідок психічного впливу пред`явленням обвинувачення, позбавлення можливостей реалізувати свої звички і бажання, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку можливих способів захисту порушених прав, інших негативних наслідків морального характеру, зниженні репутації. Сам по собі такий факт був травмуючим для неї внаслідок незаконних дій правоохоронних органів, які покликані захищати людей, що вплинуло на психологічний стан та вимагало додаткових зусиль для організації життя та відносин у родині. У відзиві на позов представник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проти задоволення позову заперечив, просив відмовити в повному обсязі. Зазначив, що Позивач жодним чином не довів завдання йому моральної шкоди, внаслідок діяльності посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду, не надав належних доказів, у відповідності до ст. 81 ЦПК, де визначено, що кожна особа повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також позивачем не підтверджено заподіяння йому моральної шкоди належними та допустимими доказами у розумінні приписів ЦПК України, якими зокрема можуть бути: висновок експерта психолога або медичної експертизи, які б достовірно встановили глибину та інтенсивність моральних страждань, а також факт того що наявні в нього захворювання прямо пов?язані із перебуванням його під слідством та судом, виникли саме під час кримінального переслідування у цьому кримінальному провадженні, або загострилися внаслідок переслідування. У позовній заяві позивач наводить ряд обставин, якими він мотивує розмір компенсації моральної шкоди. Разом з тим, представник відповідача зазначає, що позивач жодним чином не обгрунтовує, якими саме доказами доводяться обмеження, яких він зазнав під час розслідування та судового розгляду кримінального провадження щодо погіршення життєвих зв?язків, тощо. Крім того у відзиві зазначено, що стосовно позивача запобіжний захід у кримінальному провадженні не обирався. Також представник відповідача звернув увагу суду на те що встановлено, що позивач перебував під слідством та судом з 06.10.2017 р. по 05.09.2023р., тобто 68 місяців. Вказує, що законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 N? 3460-IX установлений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2024 року - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень. Визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. У відповіді на відзив позивач стверджує, що В офіційній інформації, отриманій з ГУ НП в Закарпатській області за № 8511-2024 від 01.11.2024 «Про надання інформації», вказано: «Згідно відомостей з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12013070030002148 від 31.05,2013, 20.06.2013 [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КІС України». Також в матеріалах, які надійшли до суду, наявний Протокол отримання зразків підпису для експертизи у підозрюваної [PERSON] від 20.06.2013. Також позивач відхилив доводи відповідача про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із норм статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1 600,00 гри, оскільки межі відшкодування моральної визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Сторони у справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Останні подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності на підставі поданих ними пояснень та заперечень. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини. 31 травня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості в кримінальному провадженні №12012070030002148 за фактом заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та службове підроблення із кваліфікацією правопорушення за частиною 2\~статті 191 та частиною 1 статті 366 КК України. Надалі відбулася перекваліфікація правопорушення на частину 2\~статті 191 КК України. 20 червня 2013 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2\~статті 191 та ч. 1 ст. 366 КК України. Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2020 року її було визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, і виправдано у зв?язку із відсутністю її діях складу даного кримінального правопорушення. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2020 року залишено без змін. При вирішенні справи суд застосовує такі норми права. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями\~статті 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина 7\~статті 1176 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що відповідно до положень цього\~Закону\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених\~законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю»\~та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини 1 статті 2 Закону). Положеннями\~статті 3 цього Закону\~передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону). Відповідно до частини 3\~статті 13 цього Закону\~відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс 18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Висновки суду по суті спору. Суд вважає, що внаслідок необґрунтованого кримінального переслідування позивачу було спричинено душевних хвилювань, страждань, а отже завдано моральної шкоди, оскільки перебуваючи в статусі підозрюваного та обвинуваченого він був змушений брати участь у слідчих діях, відвідувати судові засідання, доводячи свою невинуватість. Тривале кримінальне переслідування з боку органів досудового розслідування та прокуратури, а також перебування під судом безумовно змінили нормальний життєвий уклад позивача, що призвело до зрушення його зв`язків з оточуючими, негативно вплинуло на самопочуття та душевний стан. Невизначеність майбутньої долі та острах можливих негативних наслідків засудження через незаконне кримінальне переслідування, а санкція частини 2\~статті 191 КК України\~передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років, завдали позивачу моральної шкоди. Дії органу досудового розслідування та прокуратури безумовно призвели до моральних страждань та вимагали від позивача значних зусиль на здійснення кроків, спрямованих на своє виправдання і реабілітацію. Право на відшкодування моральної шкоди позивач набув на підставі виправдувального вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2020 року у справі №308/1934/14-к, залишеного без змін ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року. Позивач перебував під слідством і судом протягом періоду 10 років 4 місяців та 25 днів, що починається з моменту повідомлення його про підозру у вчиненні злочину (20 червня 2013 року) та закінчується днем набрання законної сили виправдувальним вироком суду, який у цій справі настав разом з постановленням Сумським апеляційним судом ухвали від 15 листопада 2023 року. Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено. Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, що діє під час розгляду справи (8000 грн. з квітня 2024 року відповідно до частини 1\~статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»), та тривалість перебування під слідством і судом (124 місяці і 25 днів), мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 998\~667 грн (124 місяці х 8000 грн. (мінімальна заробітна плата) = 992 тис. грн.; 8000 грн.: 30 днів (середня тривалість місяця) х 25 днів = 6 667 грн.; загалом за 10 років 4 місяці 25 днів: 992 тис. грн. + 6 667 грн. = 998 667 грн., і цей гарантований державою розмір моральної шкоди слід стягнути на користь позивача. На переконання суду, цей мінімальний визначений законом розмір завданої моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням під слідством і судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення та позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру. Довід відповідача про відсутність доказів протиправності (незаконності) дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, на увагу не заслуговує, оскільки факт перебування позивача під слідством та судом, ухвалення судом виправдувального вироку, є достатньою правовою підставою для отримання компенсації від держави у порядку, визначеному\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Суд відхиляє довід відповідача про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із положень частини 2\~статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн. у зв`язку з таким. Згідно із частинами 5, 6\~статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4\~статті 263 ЦПК України). Аналізуючи судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду про розгляд справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом суд констатує, що Верховний Суд роз`яснює про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому вважає, що при вирішенні справи необхідно виходити із установленого\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»\~мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8000 грн., що діє під час розгляду справи у лютому 2025 році. Окрім того, саме\~Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~є спеціальним, і саме норми цього\~Закону\~визначають порядок визначення розміру моральної шкоди у спірних правовідносинах. На час розгляду справи не вносились зміни до\~статті 13 цього Закону, і цей Закон не містить норми, яка передбачає відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом виходячи із розрахункової величини, встановленої\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Також суд вважає за необхідне зазначити, що відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є в розумінні статей\~56,\~62 Конституції України,\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей\~1167,\~1176 ЦК України\~«виплатою», а відтак, підстави для застосування положень частини 2\~статті 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік»\~відсутні. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2\~статті 2 ЦК України). Згідно із частиною 1\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, моральна шкода, завдана діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, має бути стягнута на корить позивача з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Розподіл судових витрат по справі. Судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial