Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

1. 4 грудня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від вересня 2001 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину. Взаємини з відповідачкою розладилися. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбних відносин не підтримують, мешкають окремо одне від одного. Зберігати сім`ю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер, просить суд шлюб розірвати (а.с. 1). 2. 30 грудня 2024 року відповідачка звернулася до суду із заявою про визнання позову. 3. Сторони, представник позивача до суду не з`явилися, звернувшись із заявами про розгляд справи за їх відсутності. 4. 12 лютого 2025 року у засіданні суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачкою позову. 5. Справу розглянуто без фіксування звукозаписувальними технічними засобами на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). 6. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 7. Відповідно до\~частини першої статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. 8. Згідно з частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України (далі СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. 9. За правилами, встановленими частиною 1 статті 21 СК, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. 10. Частиною 1 статті 24 СК визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. 11. За приписами частин 3, 4 статті 56 СК кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. 12. Відповідно до статті 112 СК шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей. 13. Таким чином, у розумінні норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, у якому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. 14. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. 15. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. 16. Згідно з частиною 3 статті 105 СК шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. 17. За правилами, встановленими статтею 112 СК, суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. 18. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 08.09.2001. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (актовий запис 348) (а.с. 7). 19. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-звор.). 20. Сторони не ведуть спільного господарства, мешкають окремо одне від одного від квітня 2022 року. 21. Спору щодо спільно нажитого майна між сторонами немає. 22. Підстав для надання сторонам строку для примирення судом не встановлено. 23. З огляду на викладене суд доходить висновку про необхідність задоволення заявленого у справі позову. 24. У порядку статті 142 ЦПК позивачеві з державного бюджету підлягає поверненню 50% понесених ним судових витрат 605,60 грн (а.с. 8). 25.

Outcome: approved