Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Представник АТ "Кредобанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.01.2022 № CL-349289 в розмірі 531 684, 40 грн., в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, 26.01.2022 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № CL-349289, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300 000, 00 грн. на поточні потреби. За умовами вказаного договору кредит видається позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позивальника, процентна ставка становить 35 % річних, строк кредиту - 60 місяців, тобто до 25.01.2027 року. Позивач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав повністю, надавши кредитні кошти, а відповідач взяті на себе зобов`язання сплачувати платежі згідно умов Кредитного Договору не виконував належним чином, що спричинило виникнення заборгованості станом на 26.06.2024 року в загальному розмірі 531 684 грн. 40 коп., з яких: 298 041, 67 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 233 642, 73 грн. - заборгованість за відсотками. 01.07.2024 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості, однак 17.07.2024 року досудова вимога була повернута без виконання за закінченням терміну зберігання. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Просили стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 531 684 грн. 40 коп., 7 975, 27 грн. сплаченого судового збору, а також витрати на професійну правову допомогу у розмірі 53 168, 44 грн. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 28.08.2024 року у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та у справі призначено підготовче судове засідання. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву АТ «Кредобанк», за змістом якого позовні вимоги банку відповідач визнав частково, зазначивши наступне. Так, визнаючи існування заборгованості за тілом кредиту, відповідач вважає, що заборгованість за відсотками нарахована невірно, а саме нараховані відсотки на прострочену суму заборгованості в розмірі 8 021 грн. 83 коп., розрахунок яких міститься у 8 стовпчику розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданому позивачем, відповідач не визнає, оскільки вважає, що таке нарахування не відповідає змісту кредитного договору, та фактично є пенею за несвоєчасне виконання умов кредитного договору. При цьому зазначає, що звільнений від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на період дії в Україні військового стану. Також просив суд врахувати, що ним було в якості погашення заборгованості за кредитним договором 18.09.2024 року сплачено 25 000 грн., через що вважає, що його заборгованість перед банком станом на 20.09.2024 року становить 498 662 грн. 57 копійок, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 298 041, 67 грн., заборгованості за відсотками - 200 620, 90 грн., проти стягнення якої не заперечував. Також вважає, що заявлена представником позивача сума витрат на правничу допомогу є безпідставною та недоведеною, оскільки позивачем не надано доказів щодо обсягу наданих послуг з правничої допомоги та їх вартості. Вважає, що з витягу з договору про надання правничої допомоги від 11.02.2019 року визначити умови цього договору та перевірити заявлену суму витрат неможливо, детального опису робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги, не надано. Тому просив в задоволенні вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу відмовити. Від представника позивача адвоката Павленка С.В. до суду надійшла відповідь на відзив, за змістом якої представник позивача вважає відзив відповідача на позовну заяву необґрунтованим та помилковим через наступне. Так, вважає, що відповідач помилково ототожнює прострочені відсотки із неустойкою та безпідставно наводить положення законодавства щодо звільнення від сплати неустойки на період дії воєнного стану. Так, зазначив, що оскільки з березня 2022 року відповідач не здійснював жодної оплати заборгованості по графіку погашення заборгованості за кредитним договором, з 26.03.2023 року почала нараховуватись прострочена заборгованість та було перенесено суму 2 616, 17 грн. із поточної заборгованості до простроченої, та після цієї дати у зв`язку з подальшим невиконанням умов кредитного договору щомісячно сума поточної заборгованості зменшувалась та відповідно сума простроченої заборгованості збільшувалась на таку ж суму. Тобто у зв`язку з початком нарахування простроченої суми заборгованості почались нарахування відсотків на прострочену суму заборгованості за тілом кредиту, що і відображено у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Щодо незгоди відповідача з розміром відшкодування витрат на правничу допомогу зазначив, що за договором про надання правової допомоги, укладеним між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і право», визначено фіксовану ставку розміру правової допомоги, яка залежить від ціни позову та становить 10%. Саме така сума на відшкодування вказана у позовній заяві, яка є співмірною із витратами адвоката на супроводження даної справи за мірками розміру на правову допомогу адвокатів м. Києва. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Від відповідача на відповідь на відзив представника позивача надійшли заперечення, в яких відповідач не погодився з роз`ясненнями представника позивача щодо нарахуванням відсотків на прострочену суму заборгованості. Так, вважає, що незрозуміло, якими пунктами кредитного договору передбачено нарахування відсотків на прострочену суму заборгованості. Також вказав, що сума розміру витрат позивача на правничу допомогу є безпідставною та недоведена. Просив в її відшкодуванні відмовити, а також зменшити суму заборгованості за кредитним договором на суму, що була ним сплачена 18.09.2024 року в розмірі 25 000 грн., а також на безпідставно нараховані відсотки на прострочену суму заборгованості. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 16.12.2024 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та справу було призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача АТ «Кредобанк» адвокат Павленко С.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, вимоги якої просив задовольнити. Додатково пояснив, що дійсно відповідачем в рахунок заборгованості за кредитним договором у вересні 2024 року було сплачено грошові кошти, тому не заперечував щодо відрахування цієї суми з розміру заборгованості, яку просить стягнути з відповідача банк. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги АТ «Кредобанк» визнав частково, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Просив позов задовольнити частково, як ним зазначено у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані письмові докази, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 26 січня 2022 року [PERSON] звернувся до АТ «Кредобанк» з анкетою - заявою № CL-349289 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено відомості про клієнта та його персональні дані (пункт 2), зазначено обраний клієнтом кредитний продукт та бажані умови кредитування (пункт 1) (а.с. 28) 26 січня 2022 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-349289. Відповідно до пункту 1 кредитного договору банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Пунктами 2.1-2.4 кредитного договору передбачено, що банк видає позичальнику кредит в сумі 300 000 грн. на строк 60 місяців терміном до 25 січня 2027 року. Кредит видається на поточні потреби шляхом переказу кредитних коштів на поточний рахунок позичальника. Пунктом 4.1 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35% річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою, визначеною п. 4.1 договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту у повному обсязі (п. 4.2 договору). Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до цього кредитного договору) (п. 6.2 Договору). Відповідно до пункту 6.9. договору банк у випадках, передбачених п. 3.3 кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій, та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого пунктом 6.9 кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно пп. 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору) протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п. 6.10 кредитного договору). [PERSON] підписав графік платежів за кредитним договором № CL-349289 та розрахунок загальної вартості кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору від 26 січня 2022 року № CL-349289 (а.с. 26-27). 26 січня 2022 року [PERSON] також підписав паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) (а.с. 23-25). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). З наданих матеріалів вбачається, що між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір від 26 січня 2022 року № CL-349289, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в письмовій формі. Отже, судом встановлено, що укладений між сторонами договір від 26 січня 2022 року № CL-349289 відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. Відповідач був ознайомлений, прийняв всі умови договору, зобов`язався їх виконувати. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено, що АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу [PERSON] кредит на поточні потреби, що підтверджується меморіальним ордером № 4973292 від 26.01.2022 року на суму 300 000, 00 грн., що відповідає умовам кредитного договору від 26 січня 2022 року № CL-349289 (а.с. 8). При цьому відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, та внаслідок непогашення заборгованості за кредитом в нього утворилась заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 26 червня 2024 року становить 531 684, 40 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 298 041, 67 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 233 642, 73 грн. Факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором також підтверджується випискою по його особовому рахунку за період з 26.01.2022 по 26.06.2024, наданою позивачем (а.с. 9-16). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно із пункту 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 вказано про те, що виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. На адресу відповідача було направлено вимогу про погашення заборгованості, яка [PERSON] не виконана (а. с. 34-36). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого станом на 26.06.2024 року в нього виникла заборгованість у розмірі 531 684, 40 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 298 041, 67 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 233 642, 73 грн. При цьому, як встановлено судом, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 січня 2022 року № CL-349289 відповідачем [PERSON] 18.09.2024 року було сплачено 25 000 грн. (а.с. 73). З огляду на таке, зі згоди представника позивача, а також враховуючи вимоги п. 6.6 кредитного договору від 26 січня 2022 року № CL-349289, який регулює черговість погашення заборгованості за кредитним договором, суд вважає можливим зарахувати вказану суму в рахунок погашення заборгованості за відсотками та стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 506 684, 40 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 298 041, 67 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 208 642, 73 грн., частково задовольнивши позовні вимоги АТ «Кредобанк». Суд вважає безпідставними заперечення відповідача щодо розрахованого позивачем розміру заборгованості за відсотками, а саме щодо нарахованих відсотків на прострочену суму заборгованості на загальну суму 8 021, 83 грн. через наступне. Так, згідно п. 6.2 кредитного договору від 26 січня 2022 року № CL-349289 позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до цього договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 10 736 грн. щомісячно кожного останнього дня відповідного місяця впродовж 60 місяців з дати укладення кредитного договору. Перший і останній платежі можуть відрізнятися за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 26.01.2022 до 25.01.2027 погашаються в однаковому порядку. Пунктом 6.3. договору передбачено, що позичальник щомісячно здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п. 6.2. кредитного договору). Повернення кредиту здійснюється в порядку, передбаченому п.п. 6.3.1-6.3.5 кредитного договору. При цьому п. 6.3.1 встановлено, що для здійснення належного погашення кредиту позичальник зобов`язаний щомісячно не пізніше дати погашення щомісячного платежу, встановленого графіком платежів, забезпечити наявність на поточному рахунку для обслуговування кредиту суми коштів, що відповідає розміру щомісячного платежу, з врахуванням рекомендацій банку, передбачених п. 2.9 кредитного договору. П. 2.9. кредитного договору, який регулює строки (терміни) сплати позичальником щомісячного платежу, передбачено, що для запобігання прострочення погашення заборгованості за кредитним договором банк рекомендує позичальнику перераховувати кошти на свій поточний рахунок для обслуговування кредиту з 19 по 26 число кожного місяця включно. Перший щомісячний платіж має бути сплачено не пізніше 26.02.2022 року. Як випливає з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, чого не заперечував і відповідач, відповідачем після 26.02.2022 року платежі у визначеному в договорі розмірі (ануїтетні платежі) на погашення заборгованості не вносились, через що у відповідача за вказаним кредитним договором виникла прострочена заборгованість за тілом кредиту, яка відображена у графі 6 розрахунку заборгованості, на яку у відповідності з п. 4.1 кредитного договору нараховувались відсотки за процентною ставкою 35% річних, що відображено у графі 8 розрахунку заборгованості. При цьому суми, які вносились відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором протягом вересня-листопада 2022 року, а також у лютому 2023 року, що також відображено у розрахунку заборгованості у графі 10, у відповідності до п. 6.6 кредитного договору зараховувались на погашення прострочених платежів по сплаті процентів за користування кредитом. Таким чином, суд вважає, що заборгованість за процентами за кредитним договором від 26 січня 2022 року № CL-349289 позивачем розрахована вірно з врахуванням положень кредитного договору, узгоджених сторонами договору при його укладенні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України). До складу витрат на правничу допомогу за положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При цьому, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу представником позивача надано суду лише копію першого та останнього аркушу договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і право», з якого неможливо встановити конкретні умови вказаного договору (а.с. 43), а також копію довіреності № 13439 від 09.01.2024 року, виданої головою правління АТ «Кредобанк» повіреному адвокату Павленку С.В. на представлення інтересів банку, в тому числі й в судових органах (а.с. 45). Тобто представником позивача не надано суду доказів існування договірних відносин між ним та позивачем, в якому б були визначені умови надання ним правової допомоги, в тому числі й розмір її оплати, не надано жодного доказу щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); не надано будь-яких інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, у відшкодуванні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 53 168, 44 грн. суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю. Як зазначалось вище, за вимогами ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов АТ «Кредобанк» задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 7 600, 43грн., виходячи з розрахунку: 506 684, 40 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 7 975, 27 грн. (сума сплаченого судового збору) / 531 684, 40 грн. (розмір заявлених позовних вимог). На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial