Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Позивач Державна іпотечна установа 04 грудня 2023 року звернувся до суду з позовом до відповідачів\~\~ [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому прохав стягнути з відповідачів солідарно на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором № 299-Б від 12 вересня 2007 року у сумі 365\~971 грн. 27 коп., з яких 208 114 грн. 27 коп. заборгованість по сумі основного боргу, 157\~857 грн. заборгованість по прострочених відсотках за користування кредитом, а також судовий збір у розмірі 5 489 грн. 27 коп. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 12.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 299-Б, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредитні кошти у сумі 15\~000 доларів США з оплатою процентної ставки 10,7 процентів річних. В забезпечення взятих на себе зобов`язань, 12.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 299-Б, за умовами якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно: приватизовану земельну ділянку площею 446 кв.м., кадастровий номер 5310137000:19:008:0038, на якій розташований жилий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться [ADDRESS] загальною площею 53,6 кв.м., жилий будинок належить Іпотекодавцю на підставі Договору Дарування та Договору купівлі-продажу. Також в забезпечення взятих на себе зобов`язань, що виникають з Кредитного договору, 12.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений Договір поруки № 299-Б, відповідно до якого [PERSON] зобов`язався перед Банком відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником своїх зобов`язань. Також був укладений Договір відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 року, укладений між Державною іпотечною установою та ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», відповідно до якого сторони уклали цей договір з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права. Відповідно до умов Договору Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо) вказаними у додатках до Договору. Згідно Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги [PERSON] зазначений фізичною особою (боржником), по якому відбулося відступлення права вимоги іншому кредиторові з порядковим номером № 304. [PERSON] було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги. Інформаційними довідками з Державних реєстрів від 04.06.2016 року підтверджується виконання Договору відступлення права вимоги шляхом внесення змін про заміну Іпотекодержателя. У 2009 році ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звертався з позовом до суду про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 299-Б від 12.09.2007 року та 24.11.2009 року Октябрським районним судом м.Полтави було ухвалено рішення про стягнення з відповідачів 113\~323, 24 грн. 17.05.2010 року [PERSON] звертався до Банку із заявою про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 299-Б. На виконання рішення кредитного комітету між Банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 від 01.06.2010 року, відповідно до умов якої Банк змінив умови погашення кредиту з «класичної» на «ануїтетну». Також відповідно до п.3.2 Додаткової угоди боржник зобов`язався повернути кредитні кошти до 11.09.2022 року, сплачуючи щомісячно у строк до 10 числа кожного місяця по 156 доларів США. При цьому, посилався на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 372/3/16-ц, від 17.07.2019 у справі № 757/306/17-ц, Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Таким чином, можна стверджувати про реальне волевиявлення сторін, їх наміри та дійсність кредитних правовідносин мід Банком, Боржником і Поручителем. Оскільки Боржник свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, цей обов`язок повинен виконати поручитель. Таким чином, [PERSON] несе повну солідарну відповідальність перед кредитором. Відповідно до Розрахунку заборгованості від 01.05.2023 року заборгованість за кредитним договором становить 365\~971 грн. 27 коп., з яких 208 114 грн. 27 коп. заборгованість по сумі основного боргу, 157\~857 грн. заборгованість по прострочених відсотках за користування кредитом. З цих підстав, звернувся до суду з позовом. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 06 грудня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому прохав відмовити у задоволенні позову щодо нього, у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Вказав, що рішенням Октябрсього районного суду м.Полтави від 24 листопада 2009 року у справі № 2-4104/09 встановлено, що у зв`язку із невиконанням зобов`язань за кредитним договором та умов договору поруки, позичальник мав право дострокового повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, комісійної винагороди та неустойки. Внаслідок неналежного виконання відповідачами своїх зобов`язань, Банк реалізував своє право, звернувшись до суду. Зазначає, що після ухвалення рішення суду про стягнення з нього та [PERSON] коштів на користь ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» у сумі 113\~223, 24 грн., будь-які дії по примусовому стягненню з нього вказаних коштів не здійснювалися і не сплачувалися. Про наявність Додаткової угоди № 1 від 01.06.2020 року, якою Банк змінив умови погашення кредиту, його не повідомляли. До моменту отримання копії позовної заяви у даній справі, йому було відомо про відсутність заборгованості [PERSON] перед ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», оскільки щомісячний графік виконання умов кредитного договору закінчився 01.09.2022 року. У постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 372/3/16-ц, від 17.07.2019 у справі № 757/306/17-ц, на які посилається позивач, мають місце інші правовідносини, оскільки в них не описано правовідносин, коли між Кредитором та Позичальником укладалася угода про реструктуризацію боргу без участі Поручителя та без повідомлення Поручителя про укладення такої угоди. Посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, яка регулює подібні правовідносини. Зазначав, що відповідно до п.5.1 Договору поруки порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука припиняється також, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором не заявив вимоги до Поручителя. Враховуючи, що графік щомісячного виконання договору закінчився 01.09.2022, вважає, що порука припинилася 02.03.2023. Також відповідач [PERSON] прохав продовжити строк для подання відзиву. Враховуючи, що ухвалою суду від 06 грудня 2023 року був встановлений строк для подання відзиву 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження, таку ухвалу отримано відповідачем 31.01.2024 року, а відзив подано 15.02.2024 року, то строк не вважається пропущеним, а відзив прийнятий судом. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому прохав відмовити у задоволенні позову, застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові, визнати неналежними доказами повідомлення про відступлення права вимоги № 5370/11/3 від 31.10.2016, фіскальний чек від 31.10.2016, реєстр згрупованих відправлень від 31.10.2016 і список № 5461 згрупованих поштових відправлень листів рекомендовано поданих. В обґрунтування відзиву вказав, що 12.09.2007 року ним дійсно укладався кредитний та іпотечний договори з ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», договір поруки з [PERSON] від 12.09.2007 року та 01.06.2010 року Додаткова угода № 1 між ним та АТ «Банк «Фінанси та кредит». До певного часу він виконував свої зобов`язання перед Банком, останній раз сплатив кошти за договорами 17.08.2015, а 17.09.2015 Банк визнаний неплатоспроможним. Після одержання позову у суді, йому стало відомо про укладення між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Договору відступлення права вимоги № 17/4-В. В порушення п.п.2.4.4 Договору його не було повідомлено Банком про відступлення прав вимоги , доказів цьому не надано. Таким чином, він не зобов`язаний виконувати зобов`язання новому кредиторові, доки не одержить від нього повідомлення про перехід права вимоги. Вважає, що надані до позову докази, а саме повідомлення про відступлення права вимоги № 5370/11/3 від 31.10.2016, фіскальний чек від 31.10.2016, реєстр згрупованих відправлень від 31.10.2016 і список № 5461 згрупованих поштових відправлень листів рекомендовано поданих є неналежними, так як вони не містять дати, підписів та прізвищ уповноважених осіб, прізвища працівника зв`язку, тобто відсутні всі необхідні реквізити. Також позивачем не надано доказів отримання ним листів-повідомлень від позивача, зокрема, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу» зі службовими відміткми АТ «Укрпошти» (блан форми 119). Коім того, в позові міститься посилання на це повідомлення як на первісне, а в самому змісті повідомлення йде мова про повторне його надсилання, оскільки зазначено «як Вам було повідомлено раніше». Також вказує, що у позивача сплив строк звернення до суду з позовом. Позивач просить стягнути заборгованість, яка виникла з 17.09.2015 року на загальну суму 365\~971 грн. 27 коп. Листом від 23.11.2015 року Банк направив до Державної іпотечної установи перелік кредитів, за яким здійснювалися погашення з 18.09.2015 по 20.11.2015, довідку про залишки заборгованості за іпотечними кредитами, що були надані для забезпечення Державній іпотечній установі згідно Договору застави майнових прав № 17/4 від 11.02.2015 станом на 17.09.2015. Цим листом було повідомлено і про сплату за його кредитним договором і як вбачається зі змісту листа, сам кредитний договір був переданий Банком до ДІУ раніше. Згідно матеріалів справи, загальнодоступної інформації та умов Договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015, ДІУ набула права вимоги за його договором 17.09.2015, коли НБУ відніс Банк до неплатоспроможних. Отже, ДІУ вже 24.11.2015 року достеменно було відомо про їх начебто порушеня права [PERSON] , який останній раз сплатив кредит 17.08.2015. Отже, процесуальний строк порушених прав почав перебіг з 24.11.2015. Позивач жодного разу не пред`являв до нього претензій, не повідомляв про зміну кредитора. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 18 квітня 2024 року по справі призначено судову економічну експертизу, зупинено провадження по справі. Постановою Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2024 року ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 18 квітня 2024 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 27 серпня 2024 року справу призначено до судовго розгляду. Від представника позивача Державної іпотечної установи Стадного Д.С. до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без сторони відповідача [PERSON] , у позовних вимогах просила відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.196, 205, 219-220) про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 12 вересня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 299-Б (а.с. 15-18) Згідно умов п. п. 2.1 Кредитного договору Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, повернення, платності кредитні ресурси у розмірі 15 000, 00 доларів США з оплатою по відсотковій ставці 10,7 відсотків річних, 0,2 % щомісячної комісії. Пунктом 3.1 Кредитного договору передбачено, що видача кредитних ресурсів за Кредитним договором проводиться на підставі письмової заяви Позичальника, за погодженням з Банком. Відповідно до п. 3.2 Позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим Договором до 11 вересня 2022 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок. Згідно Додатку № 1 до кредитного договору № 299-Б від 12 вересня 2007 року встановлено Графік щомісячного погашення позичкової заборгованості за виданими Кредитними ресурсами у розмірі 83,33 доларів США тіло кредиту, 151 грн. 50 коп. щомісячна комісія. Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку проценти за користування Кредитним ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 11,0 процентів річних. Нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання Кредитних ресурсів з позикового рахунку Позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок. Нарахування процентів відбувається один раз в місяць на залишок заборгованості на Позичковому рахунку Позичальника за період з 01 по останнє число місяця. Позичальник сплачує проценти за користування Кредитними ресурсами щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, в складі до щомісячно Ануїтетного платежу, розмір якого встановлений п. 3.2 вказаного договору. У строк до 10 числа кожного місяця сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць (пункт 4.3 Кредитного договору). 12 вересня 2007 року в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений Договір поруки № 299-Б (а.с. 28-30) Згідно умов вказаного Договору поруки поручитель зобов`язується перед Кредитором (ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит») відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 299-Б від 12.09.2007, укладеним між кредитором та боржником , відповідно до якого боржникові наданий кредит у розмірі 15 000, 00 доларів США., зі сплатою 10,7 % річних. 12 вересня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 299-Б. (а.с. 32-35) Згідно п.1. Іпотечного договору [PERSON] передає в іпотеку ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» наступне нерухоме майно приватизовану земельну ділянку площею 446 кв.м., кадастровий номер 5310137000:19:008:0038, на якій розташований жилий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться [ADDRESS] загальною площею 53,6 кв.м. (а.с.24-27). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 24 листопада 2009 року у справі № 2-4104/09 стягнуто солідарно заборгованість з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 299-Б від 12 вересня 2007 року, яка склалася станом на 12 вересня 2009 року у сумі 113223 грн. 24 коп., судові витрати в справі у сумі 1162 грн. 24 коп., а всього стягнуто грошових коштів на загальну суму 114\~385 грн. 48 коп. (а.с.39-41). Вказане рішення суду не виконане та заборгованість за спірним кредитним договором відповідачами не сплачена. 01 червня 2010 року АО «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 від 01.06.2010 року, відповідно до умов якої Банк змінив умови погашення кредиту з «класичної» на «ануїтетну». Також відповідно до п.3.2 Додаткової угоди боржник зобов`язався повернути кредитні кошти до 11.09.2022 року, сплачуючи щомісячно у строк до 10 числа кожного місяця по 156 доларів США (а.с.19-21). 11 лютого 2015 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою укладено Договір відступлення права вимоги № 17/4-В. (а.с. 31-34). Пунктом 1.2 Договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки, тощо) вказаними у додатках до цього договору. Згідно з пунктом 2.1 Договору відступлення права вимоги п. 1.2. Договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних. Постановою № 612 Національного Банку України від 17 вересня 2015 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Таким чином, починаючи з 17 вересня 2015 року Державна іпотечна установа набула усі права вимоги за Кредитним договором укладеним між Банком та [PERSON] . Згідно Договору відступлення права вимоги позивач набув право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11.02.2015 ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» уступив Державній іпотечній установі право вимоги за Кредитним догоговором № 299-Б від 12.09.2007 та Договором поруки № 299-Б від 12.09.2007 (а.с.35-37). Відповідно до\~листа АТ\~«Банк «Фінанси\~та Кредит»\~від 23.11.2015\~року за\~вих.№\~3-242100/22658,\~ [PERSON] \~здійснювалося погашення\~кредиту з 18.09.2015 року по 20.11.2015 року (а.с.61-62). 31.10.2016 року за вих. № 5370/11/3 Державна іпотечна установа повідомила [PERSON] , що, як нею його було повідомлено раніше, відповідно до умов Договору відступлення прав вимоги № 17/4-В від 11.02.2015, який було укладено між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ДІУ, установа набула права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення до ним, визначені в Додатку № 1 до Договору відступлення, в тому числі у за кредитним договором між ним та Банком від 12.09.2007 року № 299-Б. ДІУ є дійсним кредитором за його зобов`язаннями та не відступало право вимоги іншим фінансовим компаніям (а.с.44-45). Згідно Розрахунку заборгованості від 01.05.2023 року за вих. № 1420/32/28, за кредитним договором № 299-Б від 12.09.2007 року станом на 12.09.2022 року заборгованість [PERSON] складає 365\~971, 27 грн., у тому числі сума основного боргу 208\~114, 27 грн., прострочені відсотки за користування кредитом ( з 17.09.2015 по 11.09.2022) 157\~857 грн. (а.с.63). Відповідач [PERSON] вказує на неповідомлення його позивачем про перехід права вимоги та прохає відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строків давності. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідностатті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (положеннястатті 611 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини другоїстатті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 ЦК України. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979 цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в кредитних договорах, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином,\~відповідач [PERSON] \~порушив зобов`язання\~за Кредитним\~договором та\~Додатковою угодою\~№ 1\~до нього,\~у зв`язку\~з чим\~з нього\~підлягає стягненню\~заборгованість станом на 12.09.2022 року у сумі 365\~971, 27 грн., у тому числі сума основного боргу 208\~114, 27 грн., прострочені відсотки за користування кредитом ( з 17.09.2015 по 11.09.2022) 157\~857 грн. Доводи відповідача про неналежність як доказу повідомлення Державної іпотечної установи від 31.10.2016 року за вих. № 5370/11/3 не спростовують зазначених вище висновків суду щодо обов`язку зі сплати заборгованості за кредитним договором. Заява про застосування строків позовної давності є безпідставою, з огляду на наступне. За правилами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Встановлено, що умовами кредитного договору передбачено строки виконання позичальником зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів (до 10 числа кожного місяця). Таким чином, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору (до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань) сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Разом з тим, Державна іпотечна установа не заявляла вимоги про дострокове повернення кредиту, строк погашення якого встановлено 11 вересня 2022 року, що є її правом. До суду позивач звернувся 30.11.2023, в межах трирічного строку після настання строку виконання зобов`язання, а тому строк позовної давності не пропущено. Доводи відповідача про те, що останній платіж був здійснений 17.08.2015, а про наявність заборгованості Державна іпотечна установа дізналася 24.11.2015, отримавши повідомлення від АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 23.11.2015 року за вих.. № 5370/11/3, не свідчать про те, що Кредитор зобов`язаний був звертатися до суду з вимогою дострокового повернення коштів, оскільки такого обов`язку не передбачено ані договором, ані законом. Щодо позовних вимог до відповідача [PERSON] (поручителя), суд виходить з наступного. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша\~статті 546 ЦК України). Частинами першою, другою\~статті 553 ЦК України\~визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або\~законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої, другої\~статті 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання. Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦПК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Пунктом 3.2 Додаткової угоди № 1 від 01 червня 2010 року до Кредитного договору № 299-Б від 12.09.2007 встановлено строк повернення кредитних ресурсів до 11 вересня 2022 року, сплачуючи щомісячно до 10 числа кожного місяця ануїтетні платежі по 156 доларів США, в складі якого виплачують проценти за користування кредитними ресурсами. Згідно з пунктами 2.2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й Боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. Відповідно до п.2.3 Договору поруки у випадку непогашення боржником заборгованості за Кредитним договором протягом 1-го календарного дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, передбачених кредитним договором, у Кредитора виникає повне право вимоги сплати боргу в повному обсязі до поручителя. Пунктом 5.1 Договору поруки визначено, що порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором не заявив вимоги до Поручителя. Враховуючи, що згідно Графіку щомісячного погашення заборгованості (Додаток № 1 до Додаткової угоди № 1 від 01 червня 2010 року) (а.с.22-23), строк виконання зобов`язання за Кредитним договором становить до 11 вересня 2022 року, протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за Кредитним договором, Кредитор не заявляв вимоги до Поручителя (п.5.1. Договору поруки), то порука припинилася 02.03.2023 року, тоді як до суду з позовом позивач звернувся 30.11.2023 року. З огляду на викладене, позовні вимоги до [PERSON] є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо посилання позивача на правові висновки Верховного Суду України, то відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважала за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України та стягує судовий збір у сумі 5\~489, 27 грн. з відповідача [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial