Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського\~районного суду\~Черкаської області\~надійшла позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. З позовної заяви вбачається, що між сторонами було укладено шлюб. Під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сімейні стосунки не склалися через постійні сварки та різні погляди на життя. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, фактичних сімейних відносин не підтримують. Такі відносини суперечать її інтересам, тому позивач вирішила розірвати шлюб, оскільки вважає, що зберегти сім`ю неможливо і недоцільно. У зв`язку з викладеним позивач просить розірвати шлюб між сторонами. Також позивач зазначає, що дитина проживає разом з нею, але достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, при цьому має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки є фізично здоровим, матеріально забезпеченим, не має інших утриманців. З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку, (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 15.10.2024 і до повноліття дитини. Ухвалою судді відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст.178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. У позовній заяві зазначено про розгляд справи у відсутність позивача. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином, протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду не подав. Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд установив таке. Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї 12.06.2009 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 1106. Цей факт підтверджується наявним у справі свідоцтвом про шлюб. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». Під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 02.04.2011 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві). З позовної заяви вбачається, що між сторонами відсутні спори про поділ майна та місце проживання дитини. Відповідач проти розірвання шлюбу заперечень до суду не подавав. Суд дійшов висновку, що сторони примиритися бажання не виявили. Ураховуючи викладене, суд уважає, що дана сім`я фактично розпалася, шлюб існує лише юридично. У силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому шлюб слід розірвати. За таких обставин позов в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи даний спір щодо стягнення аліментів, суд застосовує такі норми законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Щодо розміру частки, то суд вважає, що визначення її у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання дитини узгоджується із вищевикладеними приписами законодавства та встановленими обставинами справи. Відповідач відзив на позов, як і доказів, не подав. Факт проживання дитини з позивачем відповідач не заперечував. Згідно із ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач цей позов подала до суду 16.10.2024, тому саме з цієї дати суд присуджує аліменти на утримання дитини, а не з 15.10.2024, як просить позивач. З огляду на викладене заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню частково (у частини дати початку стягнення). Суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Указаний позов надійшов до суду через систему "Електронний суд". При зверненні до суду із цим позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно із ч. 6 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 968,96 грн в дохід держави, так як позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів.

Outcome: partial