Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» (далі-Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір за заявою №001-03847-030713, згідно з яким Відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн. Умовами договору визначено розмір процентів за користування кредитними коштами - 9,99 % річних, сплата комісії - 3,49 % в місяць за обслуговування кредитної заборгованості та умови погашення заборгованості - не пізніше 3 числа кожного місяця шляхом зарахування 595 грн відповідно до графіку платежів. 02.06.2020 року між ПАТ Дельта Банк та ТОВ Профіт Файненс був укладений договір №2253/K про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право вимоги до позичальника відступлено Позивачу. Заборгованість Відповідача за кредитним договором становить 31 488,83 грн: 6406,83 грн. - основна сума заборгованості; 23528,44 грн. - заборгованість за відсотками; 322,50 грн - сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту; 1221,06 грн. - 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків. Оскільки відповідач свої договірні зобов`язання не виконує, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» заборгованість у розмірі 31 488,83 грн., а також судові витрати по справі. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав. \~ \~ \~ \~Суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~03.07.20213 року між Публічним акціонерним товариством Дельта Банк та [PERSON] за заявою № 001-038547-030713 укладено кредитний договір, згідно з яким Позичальник отримав кредит в розмірі 10000 грн. з умовами сплати процентів за користування кредитними коштами в сумі 9,99 %. Відповідно до Додатку № 1 до договору кредиту встановлено графік щомісячних платежів за кредитним договором. Судом також встановлено, що 02.06.2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» укладено договір про відступлення прав вимог № 2253/К. Відповідно до умов договору ПAT «Дельта Банк» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ПAT «Дельта Банк» за плату та на умовах визначених Договором про відступлення прав вимоги. Права вимоги, які клієнт відступає за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед ПAT «Дельта Банк», та визначені в реєстрі боржників. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов?язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Частина перша статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В даному випадку факт отримання та користування кредитними коштами відповідачем підтверджено первинними бухгалтерськими документами, зокрема Документом №41/0311 від 03.07.2013 року та не спростовано відповідачем по справі. Отже матеріалами справи підтверджується, що відповідач отримав кредитні кошти, а тому відповідно до умов укладеного договору у нього виникло зобов?язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом. Судом встановлено, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» ні на рахунки попереднього кредитора. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладених договорів виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитних договорах, то позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Також частиною 1 статті 1048\~ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд вважає, що шляхом підписання вказаного кредитного договору відповідач, як споживач, був проінформований також про реальну процентну ставку, загальні витрати за кредитом, та інші важливі правові аспекти його надання, що передбачені статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування». Приймаючи до уваги неналежне виконання відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за його користування, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості по процентах. Вказана вище заборгованість підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростованим відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов?язані може бути замінений іншою особою внаслідок, серед іншого, передання ним своїх прав іншій особі за правочином. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На думку суду, Позивач надав належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, зокрема, кредитний договір, оформлений та підписаний його сторонами в установленому законом порядку, первинні бухгалтерські документи про зарахування на рахунок позичальника визначених договором кредитних коштів, належний розрахунок кредитної заборгованості, проведений первісним кредитором, та договір відступлення прав вимоги за спірним кредитним договором новому кредитору Товариству з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс». Згідно з ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак відповідач не спростував обставини отримання кредитних коштів, та водночас не надав доказів повернення таких грошових коштів первісному кредитору або позивачу. Також відповідачем не оспорювався і розрахунок заборгованості за означеним кредитним договором. Таким чином,зваживши у сукупності надані Позивачем докази по справі, суд приходить до висновку, що Відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість яка становить 31 488,83 грн: 6406,83 грн. - основна сума заборгованості; 23528,44 грн. - заборгованість за відсотками; 322,50 грн - сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту; 1221,06 грн. - 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до таких висновків. Згідно ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на сплату судового збору позивач надав квитанцію про сплату судового збору в сумі 3028,00 грн. Тому згідно зі ст. 141 ЦПК України такі витрати мають бути стягнуто з Відповідача на користь Позивача. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до таких висновків. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначені положення застосовуються і до розгляду справ в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи. За статтею 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, а також у постанові Верховного Суду від 15.09.2021 року у справі № 161/7163/20. Таким чином у випадку подання стороною справи до суду заяви про надання доказів про витрати, які вона сплатила за професійну правову допомогу у зв`язку з розглядом справи, у п`ятиденний строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, суд позбавлений можливості розглядати питання розподілу витрат на професійну правову допомогу до закінчення цього строку. Позивач надав орієнтовний розрахунок витрат на професійну правову допомогу в сумі 5000 грн та зробив відповідну заяву про надання доказів на підтвердження понесених витрат протягом п?яти днів після ухвалення судового рішення. У зв?язку з чим, суд приходить до висновку про неможливість вирішення цього питання до надання позивачем відповідних доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення, як це передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved