Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

До суду звернулись [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з позовною заявою до Корюківської міської ради Чернігівської області, третя особа на боці позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Корюківського районного нотаріального округу Гайдук Світлана Володимирівна, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, та просять: визнати [PERSON] , [INFO] , власником спадкового нерухомого майна її покійного чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , а саме - визнати її власником 4/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнати, [PERSON] , [INFO] , власником спадкового нерухомого майна її покійного батька [PERSON] , померлого [INFO] , а саме - визнати її власником 1/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнати, [PERSON] , [INFO] , власником спадкового нерухомого майна її покійного батька [PERSON] , померлого [INFO] , а саме - визнати її власником 1/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті чоловіка та батька позивачі прийняли спадщину, однак через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно. Ухвалою суду від 13.12.2024 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому підготовчому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. Від відповідача 22.01.2025 до суду надійшла заява, в якій Корюківська міська рада не має підстав для заперечення проти позову. Отже, відповідач визнав позовні вимоги позивачів. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивачі у підготовче засідання не з`явились, в позовній заяві просили про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача Корюківської міської ради в підготовче засідання не з`явився, у заяві просила розглянути справу без участі представника. Третя особа, Приватний нотаріус Корюківського районного нотаріального округу Гайдук С.В. в підготовче засідання не з`явився, надала до суду заяву про слухання справи без її участі. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] в м. Ленінград, Росія, проживає і зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] , виданим Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 28.10.1998. Позивач [PERSON] 17 жовтня 1981 року вийшла заміж за [PERSON] , який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області, та змінила своє родове прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », що підтверджується повторним свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданим 02 вересня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області. Від подружнього життя з [PERSON] народились спільні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] 06.08.2004 зареєструвала шлюб із [PERSON] та після одруження змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00048290284 від 04.12.2024. [PERSON] 18.12.2012 зареєструвала шлюб із [PERSON] та після одруження змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00023185918 від 20.06.2019 після чого [PERSON] 21.10.2014 зареєструвала шлюб із [PERSON] та після одруження змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00023185795. Під час подружнього життя [PERSON] добудував житловий будинок, також побудував два сараї, потреб та літню кухню. Дана садиба знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Згідно довідки Корюківської міської ради Чернігівської області від 18.10.2024 № 3708 померлий [PERSON] з 27.02.1989 по 13.03.2016 проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] дочка, [PERSON] онук, [PERSON] - онук. Відповідно до рішення № 23 Виконавчого комітета Корюківської міської ради народних депутатів від 17.02.1983 відведено під індивідуальне будівництво земельну ділянку [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Договором від 28.02.1983 земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] надано в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно. Рішенням виконкому Корюківської районної Ради депутатів трудящих від 17.02.1986 надано [PERSON] дозвіл на проведення робіт. З метою оформлення спадщини [PERSON] , відповідно до чинного законодавства звернулась до приватного нотаріуса для прийняття спадщини після смерті чоловіка. Інших спадкоємців у померлого не має, спадщини ніхто не приймав. Але приватний нотаріус відмовився видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок з надвірними будівлями, так як на житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ. Пославшись на ст.ст. 182, 392 Цивільного кодексу України, приватний нотаріус порекомендувала звернутись з позовною заявою до суду для вирішення права власності на спадкове нерухоме майно. Згідно довідки КРКП «Рампа» БТІ житловий будинок з надвірними будівлями розташований в [ADDRESS] . Житловий будинок А-1 з шлакоблоку, обкладений цеглою 100% готовності, 35% зносу. Житлова площа будинку становить 34,8 м. кВ., загальна площа 74,2 м. кВ. З надвірних будівель: сарай Б-1 дерев`яний, сарай Б-2 з цегли та пінобетону, погріб В-1 бетонний, літня кухня Г-1 з цегли та пінобетону. Загальна інвентарна вартість становить 118354 грн. По даним Корюківського РБТІ станом на 31.12.2012 року власність не зареєстровано. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.ст. 1216 -1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого, статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Водночас суд зазначає, що позивачі вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті чоловіка та батька відповідно, однак право власності [PERSON] не було зареєстровано відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Факт належності даного будинку померлому [PERSON] підтверджується рішенням Виконавчого\~комітету Корюківської\~міської ради,\~договором про\~надання в\~безстрокове користування\~земельної ділянки.\~Планом земельної\~ділянки,\~дозволом на\~виконання робітпо [ADDRESS] . Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно із\~частиною 3\~статті 3\~зазначеного Закону\~речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (3.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з чч. 1 та 2 ст. 5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка діяла до 19.01.1996. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також, до 05.08.1992 закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів „Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" від 05.08.1992 №449 (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (відповідне роз`яснення надано в листі Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1). Відповідно до роз`яснення, наданого листом Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що позивачі вважаються такими, що прийняли спадщину за [PERSON] , інші спадкоємці відсутні, однак за умови відсутності реєстрації права власності на будинок відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», але за умови визнання державою речових прав, які були зареєстровані в порядку до набрання чинності вказаним законом, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог при визнання за позивачем права власності на житловий будинок із надвірними будівлями та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,60 грн. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved