Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

Представник заявника [PERSON] адвокат Давиденко К.В., звернувся до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, яку обґрунтовує наступним. [INFO] в селі Дивізія, Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 71 рік помер батько заявника [PERSON] , який за життя склав заповіт, яким заповів заявнику земельну частку (пай) та все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, на що за життя він матиме право. За життя батько реалізував вищезазначене право на земельну частку (пай) та отримав у власність земельні ділянки площею 2,09 га та 2,48 га, загальною площею 4,57 га, що розташовані на території Дивідійської сільської ради Білгород-Дністровського (Татарбунарського) району Одеської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку. 09 червня 2015 року батько вчинив ще один заповіт, яким заповів в рівних частках заявнику та його сестрі [PERSON] , належні йому земельні ділянки згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯК № 502781 та ЯК № 502780, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Також спадкодавець заповів сестрі заявника земельну ділянку площею 2,00 га, що належала йому на праві приватної власності. Отже, зазначені земельні ділянки площею 2,09 га та 2,48 га, загальною площею 4,57 га він може прийняти у спадщину, як спадкоємець за заповітом. Після смерті батька [INFO] заявник звернувся до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області Гайдаржи А.А. та нотаріус надав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2024 у зв`язку з наявними розбіжностями у документах. Так, у свідоцтві про смерть батька заявника, останній записаний як « [PERSON] », у паспорті громадянина України заявник записаний як « [PERSON] . У заповіті, складеному 28 січня 2002 року, прізвище спадкоємця зазначене як « [PERSON] ». При цьому, нотаріус порадив звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту належності заповіту. Зазначені розбіжності у написанні прізвищ виникли через граматичні помилки внаслідок невірного перекладу прізвища з російської на українську мову посадовими особами, які складали вищевказані документи, але їх наявність унеможливлює право заявника на прийняття спадщини. Встановлення факту родинних відносин необхідне заявнику для того, щоб уникнути зайвого оподаткування, яке в разі прийняття спадщини за заповітом він вимушений буде платити, але як син, спадкоємець першої черги заявник буде звільнений від сплати податку. Щодо помилки у заповіті, то вважає, що секретар Дівізійської сільської ради просто невірно записала прізвище заявника зі слів батька. Просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин між заявником [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , та [PERSON] , який був батьком заявника та помер [INFO] в селі Дивізія, Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 71 року. Встановити факт належності заявнику, [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , заповіту від 28 січня 2002 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Дивізійської сільської ради Пономаренко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 27 від імені [PERSON] , який помер [INFO] в селі Дивізія, Білгород-Дністровського району, Одеської області, у віці 71 рік, де замість невірно зазначеного прізвища заявника « [PERSON] » вважати вірним « [PERSON] ». Представник заявника [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність його довірителя, вимоги заяви підтримує та просить заяву задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомляли. Суд, врахувавши позицію заявника та його представника, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Предметом розгляду заяви є встановлення факту родинних відносин та встановлення факту належності документу. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а згідно вимог п. 6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до вимог ч. 3 ст. ст. 294 ЦПК України\~справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Положеннями ст. ст.\~80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом достовірно встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Дивізійською районною радою Татарбунарського району Одеської області, та заповненого російською мовою, заявник записаний як « [PERSON] », [INFO] . Його батьком записаний « [PERSON] ». Актовий запис про народження № 36. У відповідності до паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 13.09.1999, заявник записаний як [PERSON] , [INFO] , а російською мовою, у відповідній графі вказаного паспорту « [PERSON] ». Картка платника податків заявнику видана 23.07.2024 на ім`я [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть батько заявника [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у селі Дивізія Білгород-Дністровського району Одеської області у віці 71 року. Актовий запис про смерть № 99. За життя, 28 січня 2002 року, [PERSON] склав заповіт, яким земельну частку (пай), що належить йому на праві приватної власності, що знаходиться в селі Дивізія Татарбунарського району Одеської області, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ОД № 0146511, все його майно, де б воно не знаходилося і в чому б воно не полягало і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він по закону буде мати право, заповів [PERSON] повністю. Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Дивізійської сільської ради Пономаренко Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 27. Також вказане підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі, виданому 24.08.2009 за № 21181538. У спадковому реєстрі заповіт зареєстровано за № 47804185. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 065414, [PERSON] , який проживає в с. Дивізія, на підставі розпорядження Татарбунарської районної державної адміністрації 02.08.2004 № 349/А-2004 є власником земельної ділянки площею 4,57 га, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 4382. У відповідності до постанови [PERSON] , приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області, відмовив у вчиненні нотаріальної дії видачі [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки у свідоцтві про смерть спадкодавця, його прізвище, ім`я та по батькові вказані, як: « [PERSON] ». У заповіті, складеного останнім 28 січня 2002 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Дивізійської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 27, прізвище спадкоємця зазначене як « [PERSON] », а у паспорті громадянина України серії [NUMBER] виданого Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області, спадкоємець позивач по справі, зазначений як « [PERSON] ». Вказаною постановою приватним нотаріусом встановлено, що розглянувши звернення [PERSON] , про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , заведена спадкова справа № 11/2023 до майна [PERSON] , померлого [INFO] , що проживав за адресою: [ADDRESS] . Згідно матеріалів спадкової справи, спадкоємцем за заповітом є син спадкодавця [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] , який із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернувся 30 серпня 2024. На запит суду приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Антон Гайдарджи, 22.10.2024 за № 69/02-14 направив повідомлення про те, що спадкова справа № 11/2023 відкрита за заявою [PERSON] від 28 березня 2023 року про прийняття спадщини за заповітом, який залишив на її ім`я [PERSON] , [INFO] . Громадянка [PERSON] отримала спадщину за заповітом, посвідченим 28.09.2017, реєстр № 1303 на земельну ділянку, кадастровий номер якої 5125081600:01:001:0440, розмір 2,0001 га. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідчене та видане 30.05.2024, реєстр № 789. Громадянину [PERSON] , сину спадкодавця, відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за заповітом, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Також у заповіті спадкодавця [PERSON] посвідченому [PERSON] секретарем виконавчого комітету Дивізійської сільської ради Татарбунарського району 28.01.2002, реєстр № 27 спадкоємцем зазначений [PERSON] , який за даними паспорту громадянина України є « [PERSON] ». Саратський районний суд Одеської області рішенням від 08.07.2024 у справі « 515/1644/23 спадкоємцю [PERSON] визначено додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , тривалістю в три місяці. 19 серпня 2024 року спадкоємець [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлого [PERSON] , яка була прийнята нотаріусом та зареєстрована. Інших спадкоємців немає. До вказаного повідомлення нотаріусом додано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) сформовану 03.11.2024 за № 78991298, яка підтверджує, що 28.03.2023 зареєстровано спадкову справу № 11/2023 після смерті [PERSON] , номер у спадковому реєстрі: 70451821, а також в межах вказаної спадкової справи видано свідоцтво про право на спадщину, що зареєстроване у спадковому реєстрі за № 72511632. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Згідно п. 7\~Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Аналіз даних норм законодавства дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Судом встановлено, що заявник, як спадкоємець за заповітом після смерті свого батька [PERSON] , позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки спадкодавцем за життя було складено заповіт, але невірно зазначено прізвище спадкоємця українською мовою. При цьому, у свідоцтві про народження заявника, яке заповнялося російською мовою, оскільки видане було у період існування СРСР і на той час діловодство велося саме на російській мові, прізвище батька і сина співпадали. Українською мовою у правовстановлюючих документах батька заявника його прізвище записане як [PERSON] (російською мовою [PERSON] ), а прізвище самого заявника [PERSON] (російською мовою [PERSON] ). Як було встановлено судом, дійсно після смерті батька заявника була відкрита спадкова справа, батьком за життя було складено два заповіти, інший спадкоємець за заповітом, сестра заявника, свої спадкові права оформила, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом і станом на час розгляду справи, єдиний спадкоємець є саме заявник по справі [PERSON] , але через розбіжності у написанні його прізвища та прізвища його батька, нотаріус не може видати відповідне свідоцтво, оскільки необхідно підтвердити факт родинних стосунків та той факт, що заповіт складено саме на користь заявника по справі. Факти, про вставлення яких просить заявник, мають юридичне значення для охорони його прав, свобод та інтересів, оскільки надає правові підстави для реалізації його спадкових прав та в подальшому, належного оформлення права власності на спадкове майно. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість та достовірність безпосередньо досліджених наданих заявником доказів в їх сукупності, суд вважає їх достатніми та взаємопов`язаними для встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документу, а тому суд дійшов висновку, що оскільки заявлений факт спорідненості батька та сина, а саме заявника [PERSON] та померлого [PERSON] має юридичне значення для охорони прав, свобод та інтересів заявника, зокрема реалізації права на спадкування, то у зв`язку з цим заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення при розгляді справ окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved