Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

11.11.2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 2019 року він проживав з відповідачкою в цивільному (не зареєстрованому) шлюбі. [INFO] у них із відповідачкою народився син [PERSON] . Позивач зазначений батьком в свідоцтві про народження. Також [PERSON] має сина від попередніх відносин, [PERSON] , [INFO] . Так як мати покинула [PERSON] коли йому був 1 рік, то 9 років син проживав разом із батьком. Під час спільного проживання дружина [PERSON] не працювала, а [PERSON] їздив на заробітки до Польщі. Коли почалося повномасштабне вторгнення рф на територію України, позивач вступив до лав Збройних Сил України, під час бойових дій отримав поранення у зв`язку з чим 06.03.2024 року на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] від 29.02.2024 №33-РС звільнений (демобілізований) в запас. 26 серпня 2024 року відповідачка нічого не сказавши забрала спільного сина та покинула позивача. [PERSON] звертався із заявою в поліцію з приводу зникнення [PERSON] . Скільки разів позивач не намагався додзвонитися, телефон відповідачки завжди знаходиться поза зоною. На даний момент відповідачка влаштовує своє особисте життя, а батьку взагалі не дає бачитись із сином. Відповідачка не повідомляє своє реальне місцезнаходження, всі контакти ігнорує. Така ситуація позивача вкрай не влаштовує, а крім того, категорично вважає, що дії відповідачки шкодять законним інтересам дитини. [PERSON] як батько малолітньої дитини, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про сина, постійно намагається зустрітися з ним та поцікавитись його життям, здоров`ям та оточенням, незважаючи на перешкоди відповідачки, яка не надає йому його сина, постійно уникає позивача, не бере слухавку, навіть якщо він телефонує з інших номерів. Ситуація потребує вирішення і тому [PERSON] змушений звертатись із позовом до суду. Вважає, що в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] слід встановити визначений судом графік спілкування та побачень з дитиною, що унеможливить зловживання своїм часом та особистим життям відповідачці і взагалі сприятиме в житті дитини. З огляду на викладене прохає: зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні та участі у вихованні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та встановити позивачу дні побачення та участі у вихованні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме : забирати дитину кожного другого та четвертого тижня в п`ятницю о 17 год. 00 хв. з подальшим перебуванням сина за місцем проживання [PERSON] з ночівлею в п`ятницю, суботу та поверненням дитини матері [PERSON] в неділю о 19 год. 00 хв. за місцем фактичного проживання відповідачки; встановити можливість спільного відпочинку [PERSON] із неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] в період планової відпустки позивача терміном 30 днів кожного року (за попередженням [PERSON] ); встановити можливість перебування неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] за місцем проживання батька [PERSON] у святкові дні протягом одного дня, кожного другого державного святкового дня, починаючи відлік з Нового року. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.11.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Також відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.12.2024 року підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач до суду не з`явилась, будучи неодноразово повідомленою про час судового та підготовчих судових засідань, про причини неявки до суду не повідомляла, правом на подання відзиву не скористалась. Представник третьої особи в судовому засіданні зазначила, що запропонований позивачкою графік зустрічей батька із сином з урахуванням його віку, прихильності, зайнятості відповідає інтересам дитини, тому позовні вимоги можуть бути задоволені. Також слід рахувати особливості спілкування батька із дитиною в період перебування матері з дитиною за кордоном. Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , в свідоцтві про народження якого батьком записаний позивач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 16 вересня 2015 року. [PERSON] народився [INFO] , в свідоцтві про народження якого батьками записані сторони, що підтверджується свідоцтвом підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 27 грудня 2022 року. Згідно довідки виданої приватним підприємством СІБ 12.06.2023 р. позивач [PERSON] фактично мешкав у [ADDRESS] . Разом із ним мешкали сини [PERSON] [INFO] народився та [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] . Копією військового квитка підтверджується факт перебування позивача в лавах Збройних Сил України. Довідкою про доходи за період із травня по жовтень 2024 р. підтверджується розмір пенсійного утримання [PERSON] в розмірі по 22219,30 грн. на місяць. Згідно договору купівлі-продажу від 26.07.2024 р. [PERSON] є власником квартири за [ADDRESS] .. Також позивачем була надана його позитивна характеристика з місця проживання, що 07.11.2024 складена та підписана квартальною уповноваженою [PERSON] . У судовому засіданні також були досліджені сріншоти із мобільного телефону на сторінці однієї із соціальних мереж, на яких зображені світлини позивача разом із синами, та позивача із відповідачкою разом із синами. Відповіддю Охтирського РВП ГУНП України в Сумській обл. на адресу позивача [PERSON] встановлено, що останній звертався до поліції із заявою з приводу розшуку відповідачки [PERSON] . У внесенні відомостей до ЄРДР йому було відмовлено через встановлення місця перебування вказаної особи. Згідно висновку органу опіки та піклування Охтирської міської ради від 10.01.2025 року орган опіки та піклування Охтирської міської ради, вважає що позивач має право на особисте спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, а матір не має права йому перешкоджати у цьому, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. У той же час виконання судового рішення може бути утрудненим через можливе перебування дитини за межами України. В судовому засіданні допитані як свідки матір позивача [PERSON] та його товариш [PERSON] , які, кожен окремо, пояснили, що між сторонами у справі були гарні стосунки, проте в кінці серпня минулого року відповідач [PERSON] без будь-яких пояснень та видимих причин поїхала у невідомому напрямку. Із дитиною у батька та у бабусі були добрі стосунки. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з вимогами частини 2 та 3 статті 157 Сімейного кодексу України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11.07. 2017 року у справі «М. С. проти України» зазначено, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з інтересів дитини, з метою дотримання яких може бути обмежений встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, може проявляти турботу відносно дитини та приймати участь у її вихованні, реалізувавши свої права. Згідно вимог ч.ч. 4-6 ст. 9 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Таким чином, при розгляді справи щодо способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини саме суд вирішує чи є достатньо обґрунтованим висновок органу опіки та піклування та чи відповідає він інтересам дитини. Рішення суду щодо визначення місця проживання дитини та способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини має бути виправдане її інтересами, оскільки саме інтереси дітей мають переважний характер над інтересами батьків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Дослідивши висновок органу опіки та піклування Охтирської міської ради про графік зустрічі батька з сином, заслухавши позицію учасників процесу, суд погоджується із вказаним висновком, з огляду на сталість їх соціальних зв`язків, добросовісне виконання останньою батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, а також відсутність негативного впливу на виховання і розвиток сина. Так згідно зазначеного висновку Службою у справах дітей Охтирської міської ради проведено обстеження умов проживання позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що [PERSON] разом із сином від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , та матір`ю [PERSON] проживає без реєстрації у будинку, який належить родичам родини. Будинок має три кімнати, з усіма комунальними зручностями, облаштований необхідними для проживання меблями і побутовою технікою, умови проживання задовільні. Фахівцем з соціальної роботи КУ «Охтирський міський центр надання соціальних послуг» складено акт оцінки потреб сім`ї позивача [PERSON] та надано висновок про спроможність батька виконувати обов`язки з виховання та догляду за сином. Будь-яких доказів суду про те, що спілкування батька з дитиною перешкоджатиме нормальному розвиткові дитини, суду не надано. Разом із тим, як з`ясовано представником органу опіки та піклування, наразі дитина разом із матір`ю може перебувати за межами України. Позивач зазначив про те, що він має право на виїзд за кордон і у період дії воєнного стану в Україні та по мірі можливості бажає реалізувати своє право на побачення з дитиною у місці її перебування. Також, позивач і його представник вважають за доцільне доповнити рішення шляхом зобов`язання відповідачки надавати батькові можливість безперешкодного спілкування з дитиною у зазначений період через доступні засоби зв?язку. Таким чином, з метою забезпечення реалізації прав позивача на участь у вихованні та розвитку, а також спілкування з малолітньою дитиною, яка у зв`язку з обставинами, пов`язаними з введенням в Україні воєнного стану, тимчасово перебуває за межами України, беручи до уваги необхідність збереження родинних відносин та емоційного зв`язку між батьком та дочкою,

Outcome: approved