Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. У серпні 2024 року адвокат Стецюра Ольга Вікторівна в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі - ТДВ «СГ «Оберіг») звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.06.2022 року в місті Запоріжжя на перехресті вул. Верхня та пр. Соборний сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю транспортного засобу марки «BMW» н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, та транспортного засобу марки «NISSAN» н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Відповідно до Постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2022 року у справі № 334/3085/22 відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, таким чином було встановлено факт, що відповідач, будучи причетним до настання ДТП, самовільно залишив місце пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BMW» н.з. [NUMBER] станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-205325188. Відповідно до Ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «NISSAN» н.з. [NUMBER] , з урахуванням зносу та без урахування ПДВ складає 14419,97 грн. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 12700,00 грн.(за вирахуванням франшизи в розмірі 1500,00 грн). На підставі заяви на виплату страхового відшкодування, а також, враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 12700,00 грн. Позивач зазначає, що враховуючи винуватість відповідача у настанні ДТП, порушення ним обов`язків, встановлених Законом № 1961-IV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі 12700,00 грн. 20.09.2023 року відповідачу було направлено досудову вимогу про виплату грошових коштів. Однак, станом на дату подання даної позовної заяви відповідач не сплатив кошти позивачу. Таким чином, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» не вдалося врегулювати даним спір самостійно. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 17041 грн. 27 коп., з яких: сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 12700,00 грн.; інфляційні втрати в розмірі 807,57 грн.; пеня в розмірі 3208,66 грн.; 3 % річних в розмірі 325,04 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 300,00 грн. та судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. 19.12.2024 відповідачем подано\~письмові пояснення на позовну заяву, в яких зазначено наступне. 30.06.2022 р. самої події дорожньо-транспортної пригоди не було, будь-яких матеріальних збитків ним не спричинялося, оскільки між автомобілями не було спричинено зіткнення. Про відсутність зіткнення та спричинення ушкоджень автомобілей підтверджується матеріалами адміністративної справи (фотознімки та відеофіксація з місця події долучені до матеріалів справи). Виплата страхового відшкодування сталася внаслідок недобросовісних дій з боку Непомнящего з метою отримання неправомірної виплати з імітуванням отриманих ушкоджень автомобілем. Також слід звернути увагу, що при оформленні страхової справи та прийняття рішення про розмір відшкодування [PERSON] йому не було повідомлено та не запрошено на огляд автомобіля з метою визначення ушкоджень та наступного вирахування збитків. Зазначене свідчить про недобросовісність дій з боку заявника та позивача. Позовні вимоги, заявлені в позові, не обґрунтовані належними та допустимими доказами, оскільки не містять відповідних доказів спричинення збитків (характер ушкоджень, огляд автомобіля, дефектна відомість а також розрахунок збитків, здійснений уповноваженою особою), долучені до позовної заяви документи не є доказами в розумінні ЦПК України. Розрахунок позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу, пені та штрафних санкцій, інфляційних витрат не ґрунтуються на вимогах законодавства. Розрахунок витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню через безпідставність. Враховуючи викладене, у задоволенні позову просив відмовити. 23.12.2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на письмові пояснення,\~відповідно до\~яких позивач\~не погоджується\~із запереченнями\~відповідача,\~та зазначає\~про те,\~що відповідач,\~керуючи транспортним\~засобом BMW\~н.з.\~ [NUMBER] ,\~не дотримався\~п.12.1,\~п.13.1,\~п.2.10А\~Правил дорожнього\~руху України\~ здійснив\~зіткнення з\~транспортним засобом\~Nissan\~н.з.\~ [NUMBER] ,\~та залишив\~місце дорожньо-транспортної\~пригоди,\~до якої\~був причетний.\~Ці обставини\~безпосередньо досліджувалися\~і встановлювалися\~судом,\~що знайшло\~своє відображення\~у мотивувальній\~частині постанови\~№ 334/3085/22\~від 27.09.2022\~р.\~Важливо зазначити,\~що відповідач\~не оскаржував\~вказану постанову,\~а отже\~йому зрозумілі\~її зміст\~та наслідки,\~та не\~заперечувались факти\~встановлені в\~цій постанові. Факт вини Відповідача у настанні ДТП та те, що він, будучи причетним до настання ДТП, самовільно залишив місце пригоди є преюдиціальним фактом, він встановлений та не підлягає доказуванню, оскільки його уже було встановлено у постанові і немає необхідності встановлювати його знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового рішення, яке набрало законної сили. З огляду на вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, був повідомлений судом належним чином, причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотань сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2024 року відкрито провадження у справі, ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. \~ \~ \~ \~Між страховиком ТДВ «СГ «Оберіг» та страхувальником [PERSON] 06.08.2021 року укладено Поліс серії ЕР №205325188 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб: BMW 318, д.н.з. [NUMBER] . Строк дії полісу визначено із 07.08.2021 року 00:00:00 до 06.08.2022 року 23:59:00. Постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя по справі № 334/3085/22 від 29.09.2022 року, яка залишена без змін Постановою Запорізького апеляційного суду від 13.01.2023, встановлено, що 30.06.2022 р. о 21.15 год. в м. Запоріжжя, Дніпровський район, вулиця Верхня проспект Соборний, [PERSON] керуючи автомобілем «БМВ» 3181 д.н.з [NUMBER] , не вибрав безпечну швидкість, не дотримався безпечної відстані, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «NISSAN MICRO» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Крім того, зазначеною постановою встановлено, що 30.06.2022 р. о 21.15 год. в м. Запоріжжя, Дніпровський район, перехрестя проспекту Соборний та вулиця Верхня водій автомобіля «БМВ» 3181 д.н.з [NUMBER] [PERSON] скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснив зіткнення в задню частину автомобіля «NISSAN MICRO» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] після чого місце пригоди залишив, чим порушив п. 2.10 А ПДР. Вказаною постановою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 29 вересня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, та у відповідності до ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 гривень 00 копійок. Зазначена постанова набрала законної сили 13.01.2023, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень. Відповідно до Ремонтної калькуляції № 38223 від 11.07.2022, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «NISSAN» н.з. [NUMBER] , з урахуванням зносу та без урахування ПДВ складає 14419,97 грн. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 18.10.2022, між [PERSON] та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 12700,00 грн.(за вирахуванням франшизи в розмірі 1500,00 грн). Відповідно до Страхового акту № 38233/1 від 31.10.2022, сума страхового відшкодування за рішенням Страховика (страхувальник- [PERSON] ) становить 12700, 00 гр. На підставі Страхового акту № 38233/1 від 31.10.2022 ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» 31.10.202 2здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 12700,00 грн., платіжна інструкція № 4029 від 31.10.2022. \~ \~ \~ \~V. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до положень п.п. в п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до положень ст.. 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в чинній редакції, страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до: 1) особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо: а) така особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції; б) така особа керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом, у тому числі відповідної категорії; в) така особа після дорожньо-транспортної пригоди за її участю самовільно залишила місце дорожньо-транспортної пригоди (крім випадку, передбаченого\~частиною другою\~статті 31 цього Закону) чи відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, або така особа до проведення зазначеного огляду вжила алкоголь, наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги, а також лікарські засоби (лікарські препарати), виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до ч. 4ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено судом, відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником легкового автомобілю «Renault», 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] . Згідно з\~ремонтною калькуляцією\~від 11.07.2022\~№ 38233 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «NISSAN» н.з. [NUMBER] , з урахуванням зносу та без урахування ПДВ складає 14419,97 грн. [PERSON] звернувся до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування (шляхом безготівкового перерахування коштів по зазначеним реквізитам) у справі №38233. 31.10.2022 року ТДВ «СГ «Оберіг» страховим актом №38233/1 затвердило розрахунок страхового відшкодування в розмірі 12700,00 грн. 31.10.2022 року ТДВ «СГ «Оберіг» виплатило [PERSON] страхове відшкодування згідно страхового акту від 31.10.2022 року №38233/1 в сумі 12700,00 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції №4029 від 31.10.2022 року. 21.10.2022 року за вихідним №38233/1 ТДВ «СГ «Оберіг» склало вимогу до відповідача про виплату грошових коштів, в якій вимагало сплатити 12700,00 грн. З постанови Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 29 вересня 2022 року у справі №334/3085/22 [PERSON] , який керував забезпеченим транспортним засобом «BMW 318, д.н.з. [NUMBER] , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої причетний. Таким чином, у страховика після виплати страхового відшкодування виникло право регресу до [PERSON] як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Судом встановлено, що позивач в повному обсязі виплатив потерпілому [PERSON] узгоджену суму страхового відшкодування згідно страхового акту від 31.10.2022 року №38233/1 в сумі 12700,00 грн. за пошкодження належного йому на праві власності автомобіля, який постраждав в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась за участю та з вини відповідача [PERSON] , який на момент скоєння цієї пригоди керував транспортним засобом та самовільно залишив місце пригоди. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач обґрунтовано вимагає сплати відповідачем страхового відшкодування в межах фактичних затрат в сумі 12700,00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, що має наслідком їх задоволення в зазначеній частині. Що стосується твердження відповідача, що його не було запрошено на огляд транспортного засобу, то відповідно до пункту 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/209, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Відповідач не навів об`єктивного підтвердження того, що відсутність його чи його представника під час огляду пошкодженого транспортного засобу призвела до неправомірності в наведених акту огляді наявних пошкоджень транспортного засобу. Окрім того, відповідач не зазначає у своїй заяві з чим саме він не погоджується, та не надає спростовуючих доказів. В частині вимог щодо стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 37); стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тобто, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, на винну сторону нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України (ч. 41). Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №758/1303/15-ц (пункт 26)). У постанові від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач, зазначаючи, що відповідач порушив грошове зобов`язання, яке на його думку є підставою для нарахування пені, інфляційних втрат, 3% річних, надав суду письмову вимогу №38233/1 ТДВ «СГ «Оберіг» адресовану [PERSON] про сплату на рахунок страхової компанії суми страхового відшкодування у розмірі 12700,00 грн. Разом з тим, матеріали справи не містять як доказів отримання відповідачем вказаної вимоги, так і направлення її на адресу відповідача (список №2009 згрупованих відправлень «Рекомендований лист» суд до уваги взяти не може, адже з нього не вбачається, що саме було направлено особі, відсутній опис вкладення в цінний лист). Саме по собі складання вимоги кредитором про сплату коштів не викликає у боржника обов`язку сплатити такі кошти, оскільки боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. Вказані обставини впливають на момент, з якого починається строк нарахування трьох відсотків річних, інфляційних збитків, пені, а за відсутності вказаної інформації відсутні підстави вважати, що відповідач порушив грошове зобов`язання. При цьому, позивачем не доведено наявності між сторонами договірних відносин в частині встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання, як і обґрунтовано вказану вимогу у позовній заяві. При цьому, згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За таких обставин, обов`язок щодо несвоєчасної сплати страхового відшкодування законодавець покладає саме на страховика. Крім цього, відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] не можна вважати боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому він не повинен нести наслідки у вигляді сплати позивачу інфляційних втрат, пені та 3% річних. Відтак, відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних втрат, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд виходить з наступного. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу. Щодо сплати судового збору. Ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачає, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір був сплачений позивачем в розмірі 2422,40 грн., однак, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1805,23 грн. (12700,00 / 17041,27 * 2422,40). Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Конституція України у статті 59 гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У відповідності до ст. 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. На підтвердження судових витрат понесених позивачем у зв`язку з розглядом в суді справи, представником позивача було надано до суду договір №38233/1 про надання професійної правничої допомоги від 05 серпня 2024 між, що укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» та адвокатом Стецюрою О.Ю. яким передбачено, що вартість правової допомоги, що надається адвокатом складає 7300,00 грн. (п. 4.1 Договору), та акт прийому-передачу наданих послуг до Договору про надання професійної правничої допомоги від 05 серпня 2024 року. П. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 5440,32 грн.

Outcome: partial