Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

В лютому 2023р. позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-8) до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: 1) стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за: - договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0508683992/2 від 26 березня 2021р. та отримання кредиту, згідно заявки-анкети № 3554132 від 26 березня 2021р. (далі по тексту - кредитний договір 1), у розмірі 94892,62 грн.; - договором про надання фінансового кредиту № 07983-05/2021 від 13 травня 2021р. (далі по тексту - кредитний договір 2), у розмірі 33700,0 грн.; - договором про надання фінансового кредиту № 2229320228/694258 від 09 червня 2021р. (далі по тексту - кредитний договір 3), у розмірі 23784,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26 березня 2021р. між відповідачкою та ТОВ «Інфінанс» було укладено кредитний договір 1, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит у національній валюті у розмірі 7319,0 грн. у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника, емітовану банком України; строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,488 % за один день користування кредитом, за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. 24 листопада 2022р. між позивачем та ТОВ «Інфінанс» було укладено договір факторингу № 24/11-22/2, у відповідності до умов якого первісний кредитор передав за плату належні йому право вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором 1, укладеним з відповідачкою. 13 травня 2021р. між відповідачкою та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено кредитний договір 2, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 10000,0 грн., строком на 30 днів, до 11 червня 2021р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 547,5 % річних від суми кредиту, в розрахунку 1,5 % на добу. 18 січня 2022р. між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та позивачем було укладено договір факторингу № 18012022, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором 2. 09 червня 2021р. між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачкою було укладено кредитний договір 3, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 6000,0 грн., строком на 30 днів, до 08 липня 2021р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 868,7 % річних від суми кредиту, з розрахунку 2,38 % на добу. 24 грудня 2021р. між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та позивачем було укладено договір факторингу № 24122021, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором 3. Відповідачка свої зобов`язання за кредитними договорами 1-3 належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитними договорами 1-3, і в термін, встановлений умовами кредитних договорів, не здійснює, решта заборгованості не повертається, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення сум заборгованості за кредитними договорами. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 березня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19 червня 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 77-83), в якому відповідачка проти позову заперечила, зазначивши, що стороною позивача при зверненні до суду з вказаним позовом, не підтверджено належними і допустимими доказами факту укладення, з нею кредитних договорів 1-3, отримання відповідачкою за цими кредитними договорами - суми кредитів у розмірах 7319,0 грн., 10000,0 грн. та 6000,0 грн. відповідно. Крім того, стороною позивача невірно здійснено розрахунок сум заборгованості за кредитними договорами, а саме не враховано строків на який надавалися кредити, та правові позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018р. у справі № 444/9519/12. До того ж, на думку сторони відповідача, позивачем, не підтверджено, у встановленому законом порядку, набуття права вимоги до відповідачки за вище зазначеними кредитними договорами 1-3, за відповідними договорами факторингу, у зв`язку з чим, позов не підлягає до задоволення. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. 27 вересня 2023р. судом було надіслано запит до відповідача (а.с. 96) для надання відомостей про отримання відповідачкою кредитних коштів за кредитними договорами 1-3. 29 листопада 2023р. на адресу суду надійшла відповідь на запит суду (а.с. 100-139). 31 березня 2024р. на адресу суду надійшло клопотання сторони відповідача про витребування доказів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2024р. витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію та документальне підтвердження (належним чином засвідчені платіжні доручення, меморіальні ордери, тощо), перерахунку грошових коштів відповідачці [PERSON] , ТОВ «Інфінанс» за кредитним договором 1; ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» за кредитним договором 2; ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» за кредитним договором 3. 10 травня 2024р. на адресу суду надійшла відповідь на зазначену ухвалу суду від АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 162), в якій банк зазначив, що банком знайдені платежі на корсет [PERSON] від зазначених вище компаній, однак ідентифікувати до якого договору відносяться платежі не має змоги, оскільки відсутні відомості про призначення платежу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2024р. було витребувано у позивача інформацію та документальне підтвердження (належним чином засвідчені платіжні доручення, меморіальні ордери, тощо), перерахунку грошових коштів відповідачці [PERSON] , ТОВ «Інфінанс» за кредитним договором 1; ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» за кредитним договором 2; ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» за кредитним договором 3. Зазначена ухвала суду від 03 жовтня 2024р. позивачем виконана не була. В судове засідання 11 лютого 2025р., сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, в прохальній частині позову, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові та не заперечує проти заочного розгляду справи. Сторона відповідача поважності причин неявки не повідомила. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що: - 26 березня 2021р. між відповідачкою та ТОВ «Інфінанс» було укладено кредитний договір 1, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит у національній валюті у розмірі 7319,0 грн. у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника, емітовану банком України; строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,488 % за один день користування кредитом, за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; - 24 листопада 2022р. між позивачем та ТОВ «Інфінанс» було укладено договір факторингу № 24/11-22/2, у відповідності до умов якого первісний кредитор передав за плату належні йому право вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором 1, укладеним з відповідачкою; - 13 травня 2021р. між відповідачкою та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено кредитний договір 2, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 10000,0 грн., строком на 30 днів, до 11 червня 2021р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 547,5 % річних від суми кредиту, в розрахунку 1,5 % на добу; - 18 січня 2022р. між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та позивачем було укладено договір факторингу № 18012022, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором 2; - 09 червня 2021р. між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачкою було укладено кредитний договір 3, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 6000,0 грн., строком на 30 днів, до 08 липня 2021р., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 868,7 % річних від суми кредиту, в розрахунку 2,38 % на добу; - 24 грудня 2021р. між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та позивачем було укладено договір факторингу № 24122021, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором 3. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що відповідачка свої зобов`язання за кредитними договорами 1-3 належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитними договорами 1-3, і в термін, встановлений умовами кредитних договорів, не здійснює, решта заборгованості не повертається, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення сум заборгованості за кредитними договорами 1-3. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 634, 638 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Крім того, у відповідності до вимог ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018р. у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Виписки з рахунків позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитними договорами, проте вони суду надані не були, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідачки за кредитними договорами 1-3. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, матеріали справи не містять. Розрахунки заборгованостей за кредитними договорами 1-3, на які посилався позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, які досліджувалися судом (а.с. 106-112, 123-130,133-139), не є первинними документами, які підтверджують отримання кредитів, користування ними, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості. Зазначені розрахунки, з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документами, що створені самим кредитором, а, відтак, інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Доводи позивача про те, що перерахування коштів на платіжні карти позичальника за укладеними кредитними договорами було здійснено безпосередньо операторами онлайн-послуг платіжної інфраструктури (а.с. 122, 132), які здійснюють перекази коштів у безготівковій формі, тому випадкові касові ордери на суму переказу не складаються, а виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим, а також що позивач не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними ордерами) на отримання та повернення відповідачкою кредитних коштів за укладеними кредитними договорами, з тих причин, що дані документи зберігаються в установі банку, який видавав кредит, і передача даної документації до фактора не передбачена договорами факторингу, не спростовують тих обставин справи, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вказаних обставин та відхиляються судом, з урахуванням відповіді АТ КБ «ПриватБанк», та невиконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2024р. стороною позивача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у суду відсутні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачки не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed