Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 26.06.2019 в розмірі 130 455 грн. 06 коп., а також понесені витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 3028 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 26.09.2019 відповідач звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. В частині 6 Анкети відповідач просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в Банку. Він засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для надання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором. Визнає, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним та/або Банком з використанням електронного/удосконаленого електронного підпису. АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі). Станом на 30.07.2023 у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим на підставі п.п.5.17 п.5 Розділу ІІ Умов відбулось Істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 30.07.2023 направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте, відповідач на контакт не виходив, не вчинив жодної дії на погашення заборгованості, в зв`язку з чим та відповідно до п.5.18, 5.19 кредит став у формі «на вимогу». На залишок простроченої заборгованості Банк нарахував неустойку, передбачену Тарифами. Станом на 15.01.2024 заборгованість відповідача перед АТ «Універсал Банк» за договором становить 130 455,06 грн., яка складається з: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 130\~455,06 грн.; заборгованості за пенею 0 грн., заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0 грн. Ухвалою суду від 10 травня 2024 року позовну заяву АТ «Універсал Банк» було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, в порядку загального позовного провадження. Представник відповідача адвокат Тарусіна Я.М.надала відзив на позовну заяву, за змістом якого просила відмовити АТ «Універсал Банк» у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що сторона відповідача не визнає позовних вимог в поновному обсязі та не погоджується з обставинами, на які посилається позивач, вважає їх такими, що підлягають встановленню та доказуванню. При цьому зазначає, що відповідно до анкети заяви від 26 червня 2019 року, яку підписав відповідач, останній отримав від банку кредитний ліміт в сумі 20\~000 гривен станом на 27 червня 2019 року. Позивач, в позовній заяві вказує, що сума кредитних коштів, які були надані банком відповідачу становила 100\~000 гривень, що не відповідає дійсності, бо кредитний ліміт здійснювався поступово, а саме: 14.06.2020р. до 45\~000 гривень; 29.01.2021 р. до 70\~000 гривень; 07.01.2022 р. до 100\~000 гривень без згоди відповідача в односторонньому порядку. Щодо посилання позивача на те, відповідач не вживав жодних дій стосовно погашення кредитної заборгованості, яка утворилась, то як зазначає сторона позивача, дане твердження не є правдивим. Відповідач систематично намагався вести переписку із банком з метою врегулювання суперечностей між сторонами, що підтверджується офіційними запитами [PERSON] до АТ «Універсал Банк» та відповідями банка на дані звернення, які долучаються до матеріалів справи. Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між сторонами, первинний кредитний ліміт становив 20\~000 гривень. Проте, без відома та згоди відповідача, АТ «Універсал Банк» самостійно підвищило кредитний ліміт до 100\~000 гривень. Це порушує положення договору та відповідні норми законодавства, що регулюють кредитні відносини. Судова практика підтверджує правову позицію щодо незаконності підвищення кредитного ліміту без згоди боржника. Після 2022, Верховний Суд України у справі №910/8123/22 від 15.09.2022 року дійшов висновку, що зміна кредитного ліміту без погодження з позичальником суперечить принципам договірних зобов`язань та є незаконною. Також, зазначає, що після 24 лютого 2022 року, на території України настали форс-мажорні обставини, підтверджені Торговою Промисловою Палатою України. Відповідно до ст.617 Цивільного кодексу України, якщо порушення зобов`язання сталося через дію обставин непереборної сили (форс мажору), особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язання. [PERSON] видала офіційний документ, що підтверджує наявність форс-мажорних обставин, які зробили неможливим виконання зобов`язання за кредитним договором. Враховуючи це, відповідач не може бути притягнутий до відповідальності за невиконання або неналежне виконання кредитного договору внаслідок дії форс-мажорних обставин. Судова практика також визнає форс-мажорні обставини підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Наприклад, у справі №910/9354/22 від 10.11.2022 року, Верховний Суд України визнав форс-мажорні обставини обґрунтованою підставою для звільнення від відповідальності за невиконання договірних зобов`язань. Позивач не взяв до уваги об`єктивні обставини, які ускладнюють виконання зобов`язань. Відповідач завжди сумлінно виконував свої обов`язки за кредитним договором до моменту виникнення форс-мажорних обставин. Проте банк, незважаючи на це, вирішив подати позов про стягнення заборгованості, не запропонувавши жодних альтернативних рішень чи перегляду умов кредитного договору на умовах, які б не ставили відповідача в скрутне та завідомо невигідне матеріальне становище. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, представник банку просить задовольнити позовні вимоги АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про стягнення заборгованості. У відзиві зазначає, що до позовної заяви були додані наступні докази, що підтверджують факт укладення договору про надання банківських послуг від 26.06.2019р.: копія анкети-заяви до договору про надання банківських послуг; витяг з умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/UniversalBank; витяг з тарифів за карткою Monobank. Анкета заява є невід`ємною частиною договору і враховуючи її зміст, підписавши анкету заяву, відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма частинами договору і отримав відповідні примірники. У вищевказаних документах, що разом становлять укладений між позивачем та відповідачем договір (анкета заява, умови і правила надання банківських послуг, тарифи, таблиця обчислення вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту) містяться всі істотні умови договору, у тому числі умови про процентну ставку, пеню, штрафи, умови та строк повернення кредиту згідно зі ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, підписана клієнтом анкета-заява є підтвердженням укладення договору, а перелічені документи формують договір про надання банківських послуг в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з чим погодився відповідач шляхом підписання анкети-заяви. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій маються міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 анкети заяви відповідач визнає, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.Отже, як зазначає, представник позивача, підписанням відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису. Ухвалою суду від 4 липня 2024 року було задоволено заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Тарусіної Я.М. про проведення судових засідань у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 31 липня 2024 року підготовче провадження в справі було закрито та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Богодухівського районного суду Харівської області від 11 лютого 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Тарусіної Я.М. про визнання явки представника позивача обов`язковою відмовлено. Клопотання представника відповідача адвоката Тарусіної Я.М. про залучення спеціаліста в галузі бухгалтерського обліку залишено без розгляду. Представник позивача подав до суду клопотання, за змістом якого просив розглядати справу за відсутності представника позивача,уточив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, при цьому зазначив, що необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ «УніверсалБанк» відсутні. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідча адвокат Тарусіна Я.М. 11.02.2025 року, після повернення суду до зали судових засідань для оголошення ухвали суду від 11.02.2025 року та продовження розгляду справи до відеоконференції не під`єдналася, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надала, причини неможливості участі у відеоконференції суду не повідомила. При цьому слід зазначити, що відповідно до положень ч.5 ст.212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції. Представник відповідача адвокат Тарусіна Я.М. у судовому засіданні 07.10.2024 року пояснила, що відповідач із позовом не згоден та проти позовних вимог заперечує. Вважає, що в позові зазначена некоректна сума наданого [PERSON] кредиту в сумі 100\~000 грн., що не відповіжає дійсності. Зазначила, що спочатку було надано 20\~000 грн., пізніше кредитний лімітт збільшувався декілька раз, останнього разу 100\~000 грн. Вважала, що достовірність зазначено неможливо з`ясувати без представника банку.Уточнила, що договір відповідачем був підписаний цифровим підписом 27.06.2019 відповідач отримав 20\~000 грн., після чого кредитний ліміт було підвищено до 45\~000 грн. та відповідач продовжив користуватися кредитними коштами. Зазначила, що відповідач весь час здійснював оплати за договором, останнього разу в 2021 році. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`активно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленомуцим Кодексом, звернутися до суду за захистомсвоїхпорушених, невизнанихабооспорюваних прав, свобод чиінтересів. Згідно з ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядаєсправи не інакше як за зверненням особи, поданимвідповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставідоказів, поданихучасникамисправиабовитребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках. Пунктом 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживчий кредит\~цекошти, щонадаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. При цьому відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статтею 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивачем АТ «Універсал Банк» було відкрито новий проект «Монобанк», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank», на яких за заявою клієнта встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту «Монобанк» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень, а Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» розміщені на офіційному сайті банку і доступні для ознайомлення. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 червня 2019 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг (а.с.11). При укладанні договору сторони керувались ч.1ст.634 ЦК України (договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до підписаної анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг відповідач просив Банк відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов Договору та умов даної заяви. У заяві зазначено, що [PERSON] погоджується з тим, що дана заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови, а також, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погодився з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту Банк повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Крім того, [PERSON] відповідно до підписаної анкети-заяви просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в Банку, засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання удосконаленого електронного цифрового підпису в мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором. Також [PERSON] визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Крім того, підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Відповідно до положень ч. 1, 3ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочинузафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цихдокументів на іншідокументи, якщоінше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочині в факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставіЦивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч.3ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Договір) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та їїприйняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомуст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обмінуелектронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умовиви користання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також, слід зазначити, що анкета-заява містить паспортні та анкетні дані відповідача, водночас, в анкеті відсутні дані про розмір встановленого кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, тощо. В даній анкеті-заяві є лише посилання на те, що [PERSON] погоджується з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про що повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. До позову банком долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, довідка по картці «Чорна картка monоbank», паспорт споживчого кредиту, які не підписані відповідачем (а.с.10-22, 23-24, 25-27). Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 26 червня 2019 року, укладеним між банком та [PERSON] (а.с.7-10), відповідно до якого станом на 15 січня 2024 року її розмір становить 130\~455,06 грн., з них: 130\~455,06 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 0 грн. - загальний залишок заборгованості за відсотками; 0 грн. - заборгованість за пенею, 0 грн. -\~заборгованість за порушення грошового зобов`язання. До позовної заяви Банком долучено Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobankUniversalBank, затверджених Протоколом Правління № 46 від 24.11.2021, що набуває чинності з 27.11.2021, та Тарифи банку Чорної картки monobank, Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. З виписки про рух коштів по картковому рахунку [PERSON] вбачається, що відповідачу були видані кредитні кошти, якими він користувався та рух грошових коштів. З наявних матеріалів справи, в т.ч. з паспорту споживчого кредиту вбачається, що [PERSON] було відкрито рахунок\~чорна картка monobank: кредитний ліміт 100\~000 гривень, строк кредитування (строк дії кредитної лінії) 25 років з правом автоматичного продовження. \~ \~ \~ \~Згідно довідки про розмір встановленого кредитного ліміту клієнту [PERSON] через мобільний за стосунок за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 26.06.2019 року за карткою № [NUMBER] станом на 07.08.2024 року встановлювалися наступні суми кредитного ліміту: 27.06.2019 20\~000 грн.; 14.06.2020 45\~000 грн.; 29.01.2021 70\~000 грн., 07.01.2022 100\~000 грн. Враховуючи встановлені вище обставини, зміст анкети заяви до договору про надання банківських послуг, з якої вбачається, що банк має\~право на\~свій розсуд\~в односторонньому\~порядку зменшувати\~або збільшувати\~розмір дозволеного\~кредитного ліміту,\~отже суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача, що Банком не доведено видачу [PERSON] кредитних коштів, їх розмір, кредитний ліміт. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 26.06.2019, укладеним між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] , заборгованість відповідача станом на 15.01.2024 становить 130455,06 грн., яка складається з: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 130455,06 грн. Крім того, представником банку було надано деталізовану виписку\~про рух\~коштів по\~картці від\~07.08.2024р.\~(вказана\~виписка на\~77\~арк.\~міститься в\~матеріалах сканованої\~справи) клієнта [PERSON] , [INFO] (за період з 26.06.2019 15.01.2024), відповідно до змісту якої кредитний ліміт (станом на 15.01.2024) 100\~000 грн.; заборгованість (станом на 15.01.2024) 130\~455,06 грн.; баланс на початок періоду 20\~000 грн.; баланс на кінець періоду 30\~455, 06 грн.; сума витрат за період 851\~095,68 грн.; сума зарахувань за період 720\~640,62 грн. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну аб оприпинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсудсторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторонни домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторонни домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі статями 526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 26.06.2019 року [PERSON] порушує взяті на себе зобов`язання за цим Договором. Як вбачається з положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Статтею 625 ЦК Українипередбачено, щоборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язанийсплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняєтьсявідвідповідальності за неможливістьвиконання ним грошового зобов`язання. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі №757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальностівтілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїх вимог і заперечень.». Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.». ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, алеце не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (ПронінапротиУкраїни, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава\~учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістяких\~не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель протии Франції). У відповідності до положень ч.3 ст.12та ч.1 ст.82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згіднодо пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно дост.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч.2ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст..80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В п.27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду Українивід 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процессуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"роз`яснено, що виходячи з принципу процессуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторонни процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставіподаних сторонами доказів. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 26.06.2019 року у добровільному порядку. При цьому, суд зауважує, що у даному випадку правовідносини між сторонами справи виникли на підставі укладеного в електронній формі кредитного договору з використанням визначених сторонами ідентифікаторів особи, яка отримує кредитні кошти, щоналежним чином відповідає вимогам профільного законодавства, зокрема, ст.ст.11,\~12 Закону України «Про електронну комерцію». За обставинами даної справи відповідач\~шляхом власноручного накладеня електронного підпису, який був перевірений за допомогою відкритого ключа, прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції позивача), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~та, відповідно, сторонни досягли згоди щодо всіх його істотних умов. За умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконує цих обов`язків, тому має заборгованість по сплаті щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, у зв`язку з чим відповідно до п.п.5.17 п.5 розділу ІІ Умов усязаборгованість стала простроченою і станом на 15 січня 2024 року її розмір становить 130455 грн. 06 коп., що у свою чергу свідчить про порушення прав кредитора. Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Представником АТ «Універсал Банк» було долучено деталізовану виписку\~про рух\~коштів по\~картковому рахунку\~ [PERSON] \~(яка\~міститься в\~матеріалах сканованої\~справи на\~77\~арк.) за період з 26 червня 2019 року по 15 січня 2024 року, з якої вбачається надання відповідачу кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який станом на 15.01.2024 року складав 100\~000 грн, факт користування ним карткою, рух коштів по рахунку (сума витрат відповідача по картковому рахунку за вказаний період склала 851\~095, 68 грн.), та наявність заборгованості у розмірі 130\~455, 06 грн. Крім того, з наданої представником позивача виписки вбачається, що відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своїй банківської картки, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку. Тим самим, факт поповнення відповідачем карткового рахунку свідчить про усвідомлення ним існування заборгованості перед банком за використані кошти з кредитного ліміту та необхідність погашення заборгованості, що виникла, а отже відповідач був обізнаний про умови використання наданих йому коштів та повною мірою розумів наслідки невиконання умов договору. При цьому слід зазначити, що виписка з рахунку є первинним бухгалтерським документом відповідно до положень\~Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Верховний Суд неодноразово звертавувагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанови від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Надана представником АТ «Універсал Банк» деталізована виписка про рух коштів по картковому рахунку [PERSON] на 77 арк, яка міститься в матеріалах сканованої справи, відповідає наданому представником банку розрахунку заборгованості. Докази, які б спростовували надані позивачем розрахунки заборгованості та виписку з рахунку відповідача в матеріалах справи відсутні, стороною відповідача надані не були, як і доказів належного виконання зобов`язань за договором Отже, відповідач фактично отримував кредитні кошти та використовував їх, що підтверджується матеріалами справи, а тому суд дійшов висновку, що надані АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач відповідно до наданого позивачем розрахунку, який узгоджується із деталізованою випискою про рух коштів по картковому рахунку, користувався кредитними коштами, наданими йому АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за договором про надання банківських послуг "Monobank"\~від 26\~червня 2019\~року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які частково не повернуто, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом. В свою чергу, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також зважаючи на вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Щодо посилання представника відповідача про незаконне підвищення ліміту, слід зазначити наступне. 26.06.2019 року [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 26.06.2019 року. Відповідно до п.3 анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 26.06.2019 року підписанням цього договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з уиовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту (згідно вимо діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім цього, він беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Погодився з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту банк повідомлятиме його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Як вбачається з деталізованої виписки по картковому рахунку [PERSON] , на час відкриття карткового рахунку кредитний ліміт становив 20\~000 грн. (27.06.2019р.), в подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався: 14.06.2020 року кредитний ліміт було збільшено до 45\~000 грн.; 29.01.2021 року кредитний ліміт було збільшено до 70\~000 грн.; 07.01.2022 року кредитний ліміт було збільшено до 100\~000 грн. Згідно п.7.1.2 Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/UnsversaiBank, зміни до договору, які не містять елементи договору про споживче кредитування та/або договору банківського вкладу (депозиту), вносяться банком в односторонньому порядку. При цьому, банк одразу публікує договір із відповідними змінами на сайті банку та надсилає клієнтам інформаційні повідомлення про зміни будь-якими обумовленими в договорі каналами дистанційної комунікації (повідомлення в мобільному додатку та/або повідомлення в месенджерах та/або надсилання повідомлення на електронну пошту тощо). У разі якщо клієнт не погоджується із внесеними змінами він має право розірвати цей договір в односторонньому порядку, попередньо погасивши усю заборгованість за договором, без сплати додаткової комісійної винагороди за його розірвання. Отже слід зазначити, що відповідач будучи обізнаним про неодноразові підвищення кредитного ліміту продовжував користуватися кредитними коштами, незгоди щодо зміни ліміту чи незгоди з розміром відсотків, які йому нараховувалися за користування кредитом до моменту подачі позову до суду не висловлював, заходів щодо розірвання договору не вживав, за роз`ясненнями щодо умов, на яких відбувається кредитування за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 26.06.2019 року не звертався, при цьому частково здійснював оплати за використані кредитні кошти та продовжував ними користуватися. Суд приймає до уваги в якості доказів, долучені позивачем до матеріалів справи паспорта споживчого кредиту «Кредит готівкою» та заяви клієнта, в яких зокрема містяться умови кредитування, зокрема, зазначена процентна ставка\~0,00001 %, реальна річнапроцентна ставка, відсотків річних\~44,26 %, розмір комісії. На час розгляду справи судом стороною відповідача не було надано жодних доказів, які б свідчили, що відповідач був необізнаний з умовами договору чи що вказані умови йому були невідомі чи незрозумілі. Натомість, наявні матеріали справи свідчать, що боржник, підписанням анкети-заяви до договору про надання банківських послуг підтверджує, що він ознайомлений з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк», Тарифами, Таблицею обчисленні вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту та отримав їх примірники у Мобільному додатку, та що вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Зазначена анкета підписана відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до\~ст. 617 ЦК України. Щодо посилання сторони відповідача про неможливість виконання зобов`язання за договором на підставі форс-мажорних обставин слід зазначити наступне. Відповідач посилається на неможливість виконання своїх боргових зобов`язань у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин. Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконаннязобов`язання, відсутність у боржниканеобхіднихкоштів. 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата повідомила, що на підставіст.ст. 14, 14-1\~Закону України\~«Про торгово-промисловіпалати\~в Україні»\~від 02.12.1997\~№ 671/97-ВР та інших документів вона засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації протии України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05:30 ранку 24.02.2022 строком на 30 дібвідповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Для засвідчення форс-мажорних обставин ТПП підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений Наказом Мінреінтеграції від 22.12.2022 № 309, 11 липня 2023р. Було доповнено і до територій активних бойових дій у відповідних періодах 2022 року (з 24.02.2022 по 15.09.2022) було включено й містоХарків. Суд вважає, що військова агресія рф, що триває з 24.02.2022 року по теперешній час, а також відношення території міста Харкова до територій активних бойових дій з 24.02.2022 по 15.09.2022 року не потребують окремого доказування і відносяться до форс-мажорних обставин. Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 року № 904/3886/21 виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності. Тобто форс-мажор розглядається як обставина непереборної сили, запобігти якій зобов`язана сторона не має змоги. Відповідно, неналежне виконання договору не є наслідком її неправомірнихдій і виключає наявність вини, яка є обов`язковою умовою для настання відповідальності за порушення зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом. Така законодавча дефініція убезпечує особу відвідповідальності за порушення без вини, і є однією з основоположних в цивільному праві. Ще одним важливим законодавчим запобіжником є ст.617 ЦК України, яка визначає обставини непереборної сили як підставу для звільнення відвідповідальності за порушення зобов`язань. Аналогічний висновок випливає зі зміст у ст.218 ГК України, яка покладає на суб`єкта господарювання обов`язок довести, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Таким чином, обов`язок належного виконання взятих на себе зобов`язань зберігається, звільняється боржник лише від штрафних санкцій, які учасник цивільних правовідносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання свого зобов`язання. У своїх висновках, які сформулював Верховний Суд у постановах від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, визначенощо форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Така правова позиція вказує на необхідність підтвердження існування форс-мажору по відношенню до конкретного суб`єкта господарювання в конкретних умовах. Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону відвідповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань. Один лише лист Торгово-промислової палати не може бути правовим виправданням для невиконання взятих на себе зобов`язань. Лише у сукупності з іншими належними та допустимими доказами він може засвідчити існування форс-мажорних обставин у суді. Відповідач не надав жодного доказу погіршення свого фінансового стану, відомостей щодо своєї непрацездатності (чи працевлаштування) або погіршення своїх соціально-побутових умов, з яких суд зміг би зробити висновок про їх пов`язаність із настанням форс-мажорних обставин. За таких обставин, твердження відповідача про неможливість подальшого виконання договору у зв`язку із форс-мажорними обставинами не підтверджено належним та допустимими доказами. Згідно з п.6-1 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Нормицього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Також, згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язкусплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вимоги позивача в даному випадку стосуються стягнення з відповідача як позичальника безпосередньо лише наданих кредитних коштів, звільнення позичальника від виконання своїх зобов`язань з повернення споживчого кредиту або відтермінування таких платежів вказаними нормами не передбачено. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписанняАнкети-заява до Договору про надання банківських послуг в АТ "Універсал банк" між банком та [PERSON] 26.06.2019 року укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, наддавши відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 15.01.2024 року виникла заборгованість за тілом кредиту у сумі 130\~455,06 грн, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Універсал банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 130\~455, 06 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користь АТ "Універсал банк" підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Outcome: approved