Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 03 листопада 2024 року, просив стягнути з відповідача суму штрафних санкцій за невиконання судових рішень. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року № 1491 громадянин Республіки Білорусь [PERSON] придбав у [PERSON] 40% частки статутного капіталу товариства, вартість якої становила 8 000 000,00 грн, 14 січня 2015 року, зареєструвавши за собою 40% частки товариства, однак кошти не сплатив. Позивач зауважує, що [PERSON] 05 травня 2015 року відступив йому на підставі нотаріально посвідченого договору право вимоги за вказаним вище договором купівлі-продажу від 17 грудня 2014 року, та до нього перейшли права кредитора. Також зазначав, що рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року в справі № 370/1226/15-ц стягнуто із [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 12 544 031, 00 грн за невиконання умов договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року № 1491. Протягом 7 років [PERSON] злісно ухиляється від виконання вказаних судових рішень, борг не сплачує, грошові кошти стягувачу ФОП [PERSON] не перераховує, чим грубо порушує мої майнові права, що є порушенням ст. 41, 129-1 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу та ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод». По цей час боржник [PERSON] вищевказані судові рішення не виконує, заборгованість погашати відмовляється. Відповідач позов не визнав, представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, вказував у відзиві, що позивач не підтвердив факт невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань, позивач намагається довести суду, що [PERSON] нібито взагалі не погашає заборгованість за рішеннями судів, що не відповідає дійсності, оскільки виплати здійснюються у межах виконавчих проваджень. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 09 червня 2023 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано судді Батрин О. В., для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 13 червня 2023 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 20 червня 2023 року позивач подав заяву про усунення недоліків /т. І а. с. 118, 120, 121-125, 126-128/. 22 червня 2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду у загальному позовному провадженні /т. І а. с. 130/. 25 липня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено до розгляду по суті /т. І а. с. 145/. 20 вересня 2023 року ухвалою суду від позов про стягнення грошових коштів залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків, оскільки судом було відкрито провадження за поданим позовом, який не відповідає положенням ст. 177 ЦПК України, зокрема позивачем не було долучено до позовної заяви копії позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб /т. І а. с. 154/. 25 вересня 2023 року позивач подав заяву про усунення недоліків /т. І а. с. 164-167/. 17 жовтня 2023 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив відповідача /т. І а. с. 168-197/. 26 лютого 2024 року ухвалою суду у справі постановлено повернутися у розгляді до стадії підготовчого провадження /т. ІІ а. с. 132/. 03 березня 2024 року представник відповідача подав до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи /т. ІІ а. с. 134-144/. 03 травня 2024 року на підставі розпорядження керівника апарату суду Ліннік Н. В. № 184 проведено повторний автоматизований розподіл справи і, згідно з протоколом, 07 травня 2024 року передано судді Литвиновій І. В. /т. ІІ а. с. 165-166/. 03 листопада 2024 року через Електронний суд позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача на свою користь: - три відсотки річних у розмірі 904 187, 00 грн та збитки заподіяні індексом інфляції у розмірі 2 784 774, 00 грн за прострочення виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року № 370/1226/15-ц у період з 04 серпня 2022 року по 28 листопада 2024 року; - три відсотки річних у розмірі 51 365, 00 грн та збитки заподіяні індексом інфляції у розмірі 155 761, 00 грн за прострочення виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року № 752/18635/15 в період з 04 серпня 2022 року по 28 листопада 2024 року; - три відсотки річних у 137 092, 00 грн та збитки заподіяні індексом інфляції у розмірі 419 838, 00 грн за прострочення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року № 757/42885/19 у період з 04 серпня 2022 року по 28 листопада 2024 року; - три відсотки річних у розмірі 107 222, 00 грн та збитки заподіяні індексом інфляції у розмірі 330 225, 00 грн за прострочення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року № 757/10276/20 у період з 04 серпня 2022 року по 28 листопада 2024 року; - три відсотки річних у розмірі 292 980, 00 грн та збитки заподіяні індексом інфляції у розмірі 839 732, 00 грн за прострочення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року № 757/41939/21 у період з 06 жовтня 2022 року по 28 листопада 2024 року. 06 листопада 2024 року позивач через Електронний суд подав заяву про розгляд справи без його участі. 26 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача щодо заяв позивача про збільшення розміру позовних вимог. 28 листопада 2024 року ухвалою суду, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування думки представника відповідача, прийнято до розгляду заяву позивача від 03 листопада 2024 року про збільшення розміру позовних вимог. Також 28 листопада 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено до розгляду по суті. Позивач не з`явився у судове засідання, враховуючи завчасно подану заяву про розгляд справи у його відсутність. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у задоволенні у повному обсязі, посилаючись на доводи у відзиві, просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Суд, заслухавши заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року № 370/1226/15-ц присуджено стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 12 544 031, 00 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року №752/18635/15 змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2018 року та ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 3 % річних у розмірі 134 032, 00 грн, інфляційні витрати у розмірі 574 516, 00 грн за невиконання рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року №370/1226/15. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року №757/42885/19 присуджено стягнути [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 3% річних у розмірі 582 524, 00 грн та інфляційні збитки 1 308 640, 45 грн за невиконання рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року №370/1226/15; 3 % річних у розмірі 4 486, 00 грн та інфляційні збитки у розмірі 6 323, 00 грн за невиконання постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2020 року №752/18635/15. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року №757/10276/20 присуджено стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] : 3% річних у розмірі 378 377, 00 грн та інфляційні втрати в розмірі 903 169,00 грн за прострочення виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у справі № 370/1226/15-ц; - 3 % річних у розмірі 21 495, 00 грн та інфляційні втрати в сумі 51 309, 98 грн за прострочення виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у справі № 752/18635/15-ц; - 3 % річних у розмірі 35 953,00 грн та інфляційні втрати в сумі 95 098,00 грн за прострочення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 липня 2020 року у справі № 757/42885/19. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2022 року №757/41939/21 присуджено стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] - 3 % річних у розмірі 493 849, 00 грн та інфляційні збитки в розмірі 2 922 758, 00 грн за прострочення виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року в справі № 370/1226/15 за період з 12 квітня 2021 року по 03 серпня 2022 року; - 3 % річних у розмірі 28 055, 00 грн та інфляційні збитки в розмірі 166 044, 00 грн за прострочення виконання постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року у справі № 752/18635/15 за період з 12 квітня 2021 року по 03 серпня 2022 року; - 3% річних у розмірі 74 877, 00 грн та інфляційні збитки в розмірі 443 159, 00 грн за прострочення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2020 року у справі № 757/42885/19 за період з 12 квітня 2021 року по 03 серпня 2022 року; 3% річних у розмірі 58 562,00 грн та інфляційні збитки в розмірі 346 585, 00 грн за прострочення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року в справі № 757/10276/20 за період з 12 квітня 2021 року по 03 серпня 2022 року; судовий збір 5 208, 15 грн. Вищезазначеними судовими рішеннями встановлено наявність у [PERSON] заборгованості перед ФОП [PERSON] На виконанні у приватного виконавця виконавчого органу м. Києва Клименко О.О. знаходяться виконавчі провадження № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] про стягнення із [PERSON] грошових коштів на підставі судових рішень у справах № 752/18635/15, № 757/42885/19 та № 757/10276/20. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. При цьому, виходячи з аналізу вимог ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У частині третій ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто це зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. Згідно з частиною першою ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною п`ятою вищезазначеної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, на підставі вищенаведених судових рішень, які набрали законної сили та підтверджують обов`язок [PERSON] сплатити грошові суми на користь ФОП [PERSON] , у відповідача виникло грошове зобов`язання, а тому в даному випадку повинні застосовуватися, в тому числі й положення ст. 625 ЦК України, оскільки останній в примусовому порядку обов`язок зі сплати грошової суми, покладений на нього у судовому порядку, не виконав. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою ст. 77 ЦПК України. Згідно з частиною першою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Заявлене клопотання представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності суд відхиляє як необґрунтовану. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved