Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання права власності та зняття обтяження з майна. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, 19.02.2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було укладено договір фінансового лізингу, відповідно до якого лізингодавець ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» зобов`язувався придбати та передати позивачу на умовах фінансового лізингу у користування трактор «Беларус-892», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (предмет лізингу), а лізингоодержувач [PERSON] зобов`язувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі. Вищевказаний трактор, який був предметом лізингу, позивач викупив у відповідача та звернувся до відповідача з листом з проханням з`явитись до приватного нотаріуса для нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, однак представник ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на його прохання до нотаріуса не з`явився та відповіді на лист не надав. Також, позивачу стало відомо, що на вказаний транспортний засіб накладено обтяження, а тому реалізувати своє законне право, а саме оформити право власності на вказаний транспортний засіб він не має можливості. Просить визнати право власності на трактор «Беларус-892», 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та зняти з нього обтяження, накладені відповідно до листа ГУ Держспоживслужби м. Київ від 31.10.2024 №080/12165. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги повністю підтримують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом надіслання рекомендованої кореспонденції за адресою місцезнаходження, відзив на позовну заяву не подав. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19.02.2014 між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу №000430, відповідно до якого лізингодавець - ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» зобов`язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу), а саме трактор «Беларус-892», а лізингоодержувач [PERSON] зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. 23.11.2018 між сторонами була укладена Додаткова угода № 1 до\~договору фінансового лізингу №000430 від 19.02.2014, згідно якої сторони дійшли згоди, що\~лізингоодержувач придбає переданий йому у користування по основному договору предмет лізингу\~шляхом укладення договору купівлі-продажу і підписання акту про передачу\~майна у власність. Пунктом 3 Додаткової угоди №1 передбачено, що сторони дійшли згоди про те, що основний договір припиняє свою дію з моменту виконання лізингоодержувачем п.2 цієї Додаткової угоди і підписання між сторонами договору купівлі-продажу предмета лізингу і акту про передачу майна у власність. Того ж дня, 23.11.2018, між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №000430/01 щодо предмета лізингу, а також підписано акт приймання-передачі транспортного засобу (трактора) №000430/01, відповідно до якого [PERSON] прийняв від продавця транспортний засіб, акт приймання-передачі транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію машини серія [NUMBER] від 03.04.2014. Крім того, 23.11.2018 ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» видало [PERSON] довідку про те, що останній 23.11.2018 викупив транспортний засіб, що був предметом лізингу відповідно до договору фінансового лізингу №000430, а саме трактор «Беларус-892» 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Станом на дату видачі довідки заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» відсутня. 19.08.2024 позивач письмово звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» з проханням до представника ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» з`явитись до приватного нотаріуса Ломаківської Т. І. для нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу №000430 від 19.02.2014 року, однак поштовим оператором лист було повернуто відправнику. Також, 21.10.2024 [PERSON] направив до ГУ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в м. Києві запит про наявність обтяжень на трактор «Беларус-892», 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Листом ГУ Держспоживслужби в м. Києві від 31.10.2024 №080/12165 позивачу повідомлено, що станом на 29.10.2024 на трактор «Беларус-892» номерний знак [NUMBER] накладено наступні арешти та розшук: 1- справа №607/8159/18 від 11.05.2018 Тернопільський міськрайонний суд; 2 ухвала справа №161/6722/17 від 28.04.2017; 3- ВП №54734635 від 04.05.2020 (розшук); [NUMBER] приват. викон. [PERSON] ; 5- ВП 62281450 приват. викон. [PERSON] (розшук). Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» № 723/97-ВР від 16.12.1997 (в редакції Закону України № 1381-IV від 11.12.2003), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг», якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше. Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1996 року №5 до відносин, що регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» відносяться ті, що виникають з договорів, зокрема, про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] повністю виконав всі зобов`язання, передбачені договором фінансового лізингу №000430 від 19.02.2014 та договором купівлі-продажу № 000430/01 від 23.11.2018 року, але в подальшому право власності на викуплений трактор «Беларус -892» на себе не переоформив. Враховуючи викладене, суд вважає позов в частині визнання за [PERSON] права власності на придбаний у ТОВ «Лізингова\~компанія «Еталон» трактор трактора «Беларус-892» 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , доведеним і таким, що підлягає задоволенню. Щодо вимоги про зняття обтяжень, накладених на трактор «Беларус-892», реєстраційний номер [NUMBER] , відповідно до листа ГУ Держспоживслужби від 31.10.2024 №080/12165 суд зазначає наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 2, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Звертаючись з вимогою про про зняття обтяжень, накладених на трактор «Беларус-892», позивач долучив до позовної заяви копію листа ГУ Держспоживслужби в м. Києві від 31.10.2024 №080/12165. Будь-яких інших доказів, що стосуються арештів та обтяжень, накладених на належний позивачу трактор «Беларус-892» (копій ухвал про накладення арешту на майно, рішень судів, на підставі яких відкрито виконавчі провадження, матеріалів виконавчих проваджень, інформації про сторони цих проваджень тощо), позивачем суду не надано, з клопотанням про витребування таких доказів [PERSON] до суду не звертався. Суд вважає, що лист ГУ Держспоживслужби в м. Києві від 31.10.2024 №080/12165, який носить виключно інформаційний характер, не є належним та достатнім доказом, на підставі якого суд може вирішити питання про скасування зазначених у листі обтяжень рухомого майна. Разом з тим, з вказаного листа та Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що справи №607/8159/18 та №161/6722/17 є кримінальними провадженнями. Отже, позивач, як власник майна, на яке накладено арешт, не позбавлений права звернутися до слідчого судді за місцем проведення досудового розслідування або до суду, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому КПК України. Ураховуючи викладене, суд вважає, що вимога про скасування обтяжень, накладених на трактор «Беларус-892», реєстраційний номер [NUMBER] , задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed