Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до Іванівської сільської ради (ОТГ), у якому просять визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/5 частці житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] кожному, та визнати за [PERSON] , [PERSON] право власності по 3/10 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та як за членами колишнього колгоспного двору. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог, вказують на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] мав статус колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , яка померла [INFO] , та станом на 15.04.1991 в ньому проживали та були зареєстровані: її сини [PERSON] , [PERSON] , її дочка [PERSON] , її зять [PERSON] , якого рішенням суду визнано безвісно відсутнім, її внучка [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами. 19.07.2005 [PERSON] склала заповіт, за яким належний їй на праві власності житловий будинок по [ADDRESS] та все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] , отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивачі не можуть через те, що на вказаний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами відсутні правовстановлюючі документи. Враховуючи вказані обставини, позивачі звернулись до суду для визнання права власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] за рішенням суду. Ухвалою суду від 21.01.2025 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивачі\~[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак подали заяви, у якій просили справу розглядати за їх відсутності, підтримують позовні вимоги. Представник позивачів - адвокат Стройванс В.Л. у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Іванівської сільської ради (ОТГ)\~в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно копії довідки Теребовлянського бюро технічної інвентаризації № 300 від 28.10.2024, власником житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] є [PERSON] , однак право власності не зареєстровано (а.с.23). Відповідно до довідок, виданих виконкомом Іванівської сільської ради (ОТГ)\~\~від 04.11.2024 №231, від 09.12.2024 №264, копії погосподарської книги домогосподарства, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 господарство відносилося до колгоспного типу двору, у якому проживали і були зареєстровані [PERSON] - голова двору, члени: її сини: [PERSON] , [PERSON] , її дочка [PERSON] , її зять [PERSON] , її внука [PERSON] . На день смерті [INFO] [PERSON] разом із нею за вказаною вище адресою проживали її син: [PERSON] , її дочка [PERSON] , її внуки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , її правнуки: [PERSON] , [PERSON] (а.с.15-16,24,25). Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01.03.2002 [PERSON] визнано безвісно відсутнім. Рішення набрало законної сили 02.04.2002 (а.с.14). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 21.10.2024, виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації, замовниками технічної інвентаризації є [PERSON] , [PERSON] , вищевказаний житловий будинок має загальну площу 64,2 кв.м., з якої житлова\~39,0 кв.м. (а.с.17-22). Відповідно до Висновку про вартість об`єкта: житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , станом на 13.01.2025 вартість будинку становить 309500 грн (а.с.27). Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею четвертою Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК УPCP 1963 року в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно частини другої статті 120 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] належав до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/6 частки житлового будинку кожному. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] в селі Ілавче, Теребовлянського району, Тернопільської області та її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб і після його реєстрації останній присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 31.07.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.06.2016, виданого Іванівською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області України, [PERSON] померла [INFO] в селі Ілавче Теребовлянського району Тернопільської області (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений старостою Ілавченської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 19.07.2005, за яким належний їй на праві власності житловий будинок по [ADDRESS] та все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєвою Л.І. за № 307/02-31 від 12.12.2024, слідує, що при розгляді документів було встановлено, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] на ім`я померлої [PERSON] . Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку згідно статті 1241 ЦК України відсутні. Діти померлої [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, так як постійно проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.26). Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тому до правовідносин щодо спадкування після її смерті застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) 2003 року. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до частини першої статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що право позивачів має бути захищено у судовому порядку шляхом визнання права власності на майно. За умовами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Пунктом 1 частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи вищенаведене, те, що через відсутність державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивачі не можуть реалізувати своїх прав, їхні права підлягають судовому захисту, також суд враховує визнання відповідачем позовних вимог. Разом з тим, з документів, доданих позивачами до цивільної справи слідує, що [PERSON] , [PERSON] мають право на визнання за ними права власності по 1/4 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, з яких по 1/12 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та по 1/6, як за членами колишнього колгоспного двору, за [PERSON] та [PERSON] по 1/6, як за членами колишнього колгоспного двору, а тому у суду відсутні підстави для визнання за позивачами права власності за частками, вказаними останніми у прохальній частині позовної заяви. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Отже, позов слід задовольнити частково. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial