Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

у вересні 2024 року позивачі звернулися до суду з цим позовом, у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з договором міни від 27 листопада 1997 року, посвідченого нотаріально, квартира у [ADDRESS] , яка належала [PERSON] перейшла у власність [PERSON] та [PERSON] , а квартира, яка у [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] . Позивачі 1 та 2 з 25 березня 2022 року є внутрішньо переміщеними особами. З метою державної реєстрації квартири за адресою: [ADDRESS] , позивачі звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Гнатик А. І., Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію права власності на зазначену вище квартиру. Рішенням вищезазначеного реєстратора від 30 серпня 2024 року за № 74825678, позивачам 1 та 2 відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою про реєстрацію право власності на квартиру. Підставою для відмови вказано те, що для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] заявниками подано Договір міни квартир, посвідчений 27 листопада 1997 року державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю. М., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1-4010. Державним реєстратором здійснено консолідовані пошуки інформації в Державному реєстрі речових прав та його невід`ємних архівних складових щодо нього об`єкта речових прав та суб`єктів цих прав. Під час проведення консолідованих пошуків інформації в Державному реєстрі речових прав та його невід`ємній архівній складовій Реєстрі прав власності на нерухоме майно, відомостей про зареєстроване право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна не виявлено. Державним реєстратором направлено запит до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області щодо надання інформації про зареєстроване право власності на квартиру до запровадження електронних реєстрів. На запит отримано відповідь, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємств Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію не вивезені, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. На підставі викладеного, позивачам відмовлено у державній реєстрації. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, позивачі звернулися до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України. Постановленою суддею ухвалою від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Постановленими судом ухвалами від 11 грудня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачів зобов`язано надати для огляду в судовому засіданні нотаріально засвідчену копію договору міни квартир від 27 листопада 1997 року. 23 січня 2025 року представником позивачів, адвокатом Шевченко О. А., виконано ухвалу суду. Представник позивачів у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивачів, в якій підтримав вимоги позовної заяви, просив її задовольнити, не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, дослідивши засвідчені нотаріально копії доказів, висновує таке. З дослідженої в судовому засіданні засвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Олексієнко К. П. за № 6287 копії договору міни квартир, вчиненого у м. Сєвєродонецьк Луганської області /а.с.45/, вбачається, що [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , з іншої, склали цей договір про таке. [PERSON] здійснює міну належної їй квартири по [ADDRESS] на квартиру, розташовану по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою Сєвєродонецького бюро технічної інвентаризації від 01 жовтня 1997 року за № 2075 квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 2-кімнатна на 2-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку, загальною площею 36,8 кв. м, житловою площею 23,7 кв. м. Згідно з довідкою Сєверодонецького бюро технічної інвентаризації від 26 листопада 1997 року за № 2902 квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (десять) 4-х кімнатна на 3-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку, загальною площею 64,3 кв. м, житловою площею 46,2 кв.м. Квартира, розташована у [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на 2-х кімнатну квартиру, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів 03 жовтня 1996 року на підставі рішення виконкому № 1614 від 24 вересня 1996 за № 626. Квартира, розташована в [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна м. Сєвєродонецька 12 серпня 1994 року на підставі розпорядження № 5611 від 10 серпня 1994 року та зареєстрованого у Сєвєродонецькому БТІ 12 грудня 1994 року за № 2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сєверодонецькою державною нотаріальною конторою 11 листопада 1997 року за реєстром № 1-3735 та зареєстрованого у Сєвєродонецькому БТІ 25 листопада 1997 року за № 2. Обмінювана квартира у [ADDRESS] оцінюється у сумі 8 258 гривень 00 коп. Обмінювана квартира у [ADDRESS] оцінюється у сумі: 13 347 гривень 00 коп. Міна вчинена у м. Сєвєродонецьку, без доплати. Договір посвідчено державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю. М. та зареєстровано в реєстрі за № 1-4010. Договір містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності з підписом посадової особи про набуття права власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] запис відомостей в реєстрову книгу за № 2 19 грудня 1997 року. З відмітки у копії паспорту громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 7102-5000480773 від 25 березня 2022 року вбачається, що з 26 грудня 1997 року місце проживання позивача-1 зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 25 березня 2022 року позивач зареєстрував фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] /а.с.11-12, 13/. З відмітки у копії паспорту громадянки України [PERSON] серії [NUMBER] та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 7102-5000481003 від 25 березня 2022 року вбачається, що з 26 грудня 1997 року місце проживання позивача-2 зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 25 березня 2022 року позивач зареєструвала фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] /а.с.13, зворот-14/. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Гнатик А. І., Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, Черкаська області, при розгляді заяви від 07 серпня 2024 року за реєстраційним номером 62369274 прийнято рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій за Заявою /а.с.15, зворот-16/. Підставою для відмови вказано встановлення наявності обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Зазначено, що державним реєстратором здійснено консолідовані пошуки інформації в Державному реєстрі речових прав щодо вказаного об`єкта речових прав та суб`єктів цих прав. Інформація щодо права власності на заявлену квартиру в Державному реєстрі речових прав та його невід`ємній архівній складовій частині відсутня. Оскільки відомості про зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] відсутні в Реєстрах, що діяли до 2013 року, державним реєстратором сформовано та надіслано запит до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, щодо надання інформації про зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] до запровадження електронних реєстрів. Відповідно до відповіді, яка надійшла державному реєстратору, повідомлено таке. Органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зазначений населений пункт знаходиться на тимчасово окупованій території України. Таким чином, на сьогоднішній день, неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року, на будь який об`єкт нерухомого майна, розташований в місті Сєвєродонецьк. Враховуючи вище викладені обставини та те, що чинним законодавством не передбачено винятків, щодо застосування вище вказаної норми Закону, державний реєстратор не має змоги встановити підстави набуття права власності на зазначену в заяві квартиру. 19 січня 2024 року розпорядженням Керівника Сєвєродонецької міської військової адміністрації № 47-ВА вул. Гагаріна у м. Сєвєродонецьк перейменована на вул. Богдана Хмельницького. Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності. Вирішуючи позов, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. Загальновідомим є факт, що станом на момент розгляду справи та станом на момент прийняття рішення державного реєстратора м. Сіверськодонецьк є тимчасово окупованою територією. У позивачів наявні документи, що засвідчують їх право власності (договір міни), однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачів права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, органу, що посвідчив такий договір у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України (про що вказано у рішенні державного реєстратора), позбавляє позивачів можливості довести своє право. Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Позивачами право власності набуте у 1997 році. Наданий позивачами доказ у виді договору міни містить відмітку про реєстрацію переходу права власності органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1997 рік Сєвєродонецьким БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію переходу права власності в ньому, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Надані позивачами копії паспортів, виданих до укладення договору міни, реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивачів підтверджують їх твердження про фактичне набуття ними права власності на спірну квартиру та реєстрацію місця проживання у ній після набуття права власності. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном, що порушує їх права власності. Щодо частки позивачів у праві власності. За ч. 1, 2, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). За ч. 1 3 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ч. 2 ст. 357 ЦК України якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Зважаючи на те, що у правовстановлюючому документі (договорі міни) не визначено часток, їх розміру, співвласників [PERSON] та [PERSON] , суд висновує про належність майна до спільної сумісної власності позивачів на час набуття права власності. Також, оскільки в позовній заяві позивачі просять визнати за ними по у праві власності, не вказують про наявність домовленості щодо іншого розміру часток, не наводять обставин, які мають істотне значення для такого визначення та відхилення від принципу рівності часток у праві власності, на надають докази на підтвердження їх вкладу під час набуття у власність квартири, суд застосовує презумпцію рівності часток у праві спільної власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved