Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

29.11.2024\~ [PERSON] звернулась\~із позовом\~до ТОВ\~«Фінпром маркет», третя особа: Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису № 9616 від 23.02.2021 таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 12671 грн. 1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. 23.02.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис №9616 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованості у сумі 12671 грн. 14.06.2021 державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження № 65749133. В межах даного виконавчого провадження, державним виконавцем були винесені постанови про відрахування з доходів: мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнення з боржника основної винагороди, а також про звернення на заробітну плату, стипендію, пенсію та інші доходи боржника. В межах даного виконавчого провадження з позивача було стягнуто борг у повному розмірі та основну винагороду виконавця. Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та є таким що не підлягає виконанню на підставі відсутності ознак безспірності стягуваної заборгованості, а також є таким, що порушує її права на мирне володіння та користування своїм майном. На підставі ст. 1212 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в сумі 12671 грн, стягнуті на підставі виконавчого напису № 9616 від 23.02.2021. 1.2 Представник відповідача подав заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав, в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В частині стягнення з відповідача на користь позивач безпідставно набутих грошових коштів у сумі 12671, які були стягнуті на підставі виконавчого напису № 9616 відмовити, оскільки зобов`язання позивача перед відповідачем за договором не виконанні та не припиненні. Також відповідач просив повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору у зв`язку із визнанням позову. 2. Рух справи у суді. Позов надійшов до суду29.11.2024. Ухвалою від 02.12.2024 відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 13.02.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про врегулюванні спору за участю судді. 3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду. Представник відповідача подав до суду заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнає частково. Від третіх осіб письмових пояснень по суті позову до суду не надходило. З огляду на розгляд справи без виклику сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). 4. Фактичні обставини справи 23.02.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис № 9616 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованості у сумі 12671 грн. 14.06.2021 державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження № 65749133, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.06.2021. В межах даного виконавчого провадження з позивача було стягнуто борг у повному розмірі та основну винагороду виконавця, що підтверджується копією квитанції АТ «Приват Банк» № 9360-4436-8002-6583 від 13.11.2024, що підтверджує факт сплати [PERSON] на користь Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заборгованості за відкритим ВП № 65749133 у загальній сумі 14207 грн 10 коп. 5. Норми права, які застосував суд. Висновки суду. 5.1 Щодо позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 910/5226/17. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, відповідно до яких кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Тобто, після 22 лютого 2017 року нотаріуси позбавлені права вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості за кредитними договорами, які не є нотаріально посвідченими. Відповідач, відповідно до положень статей 76-81 ЦПК України, не надав суду належних і достатніх доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, а також враховуючи що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, оскільки виконавчий напис оскаржується позивачем з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог і визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 5.2 Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 12671 грн, що були стягнуті за виконавчим провадженням № 65749133 на підставі вказаного виконавчого напису, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 3 ст.1212 ЦК України врегульовано, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 (провадження №61-88св21) зроблено висновки про те, що судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212ЦКУкраїни у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18. 14.06.2021 державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження № 65749133, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.06.2021. В межах даного виконавчого провадження з позивача було стягнуто борг у повному розмірі та основну винагороду виконавця, що підтверджується копією квитанції АТ «Приват Банк» № 9360-4436-8002-6583 від 13.11.2024, що підтверджує факт сплати [PERSON] на користь Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заборгованості за відкритим ВП № 65749133 у загальній сумі 14207 грн 10 коп. Таким чином, оскільки виконавчий напис, вчинений 23.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 9616, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованості у сумі 122671 грн, був вчинений без правових на те підстав, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису, є безпідставним як на час набуття, так і на момент розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] в цій частині та стягує з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти, що були стягнуті та фактично перераховані відповідачу в межах виконавчого провадження № 65749133 від 14.06.2021 у сумі 12671 грн. 6. Розподіл судових витрат. 6.1 Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону України «Про судовий збір»). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За подання до суду позовної заяви фізичною особою через систему електронний суд із позовними вимоги одночасно майнового та немайнового характеру належить сплатити судовий збір у сумі 1937,92 грн (968,96 грн * 2 ). Відповідач визнав позов в частині немайнової вимоги. Тому

Outcome: approved