Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: - встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , проживали однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період часу з травня 2017 року і по день смерті [PERSON] . - визнати об?єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] 1/2 частину садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , придбаного 16 вересня 2020 року на ім`я [PERSON] ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0611 га, кадастровий номер - 3221810100:01:003:0108, придбаної 16 вересня 2020 року на ім?я [PERSON] ; 1/2 частину автомобіля «Renault Espace» універсал-В, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0611 га, кадастровий номер - 3221810100:01:003:0108; 1/2 частину автомобіля «Renault Espace» універсал-В, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] та [PERSON] з 24 травня 2017 року проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі позивачки разом з її дітьми. 16 вересня 2020 року за спільні кошти в рівних частках придбали земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:01:003:0108 та садовий будинок, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а 10 грудня 2020 року також придбали автомобіль «Renault Espace» д.н.з. [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер. Вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , оскільки набуте ними у період спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за спільні грошові кошти. Позивачка в суді просила позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Пояснила, що проживала з [PERSON] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2017 року в її квартирі по [ADDRESS] . У 2020 році вони спільно придбали земельну ділянку, садовий будинок, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а також автомобіль «Renault Espace» д.н.з. [NUMBER] . Зазначила, що вона працює кінологом та займається розведенням собак, а [PERSON] підробляв приватним підприємцем. У [PERSON] та у неї був спільний бюджет, садовий будинок та земельна ділянка купувалися порівну за її гроші та гроші [PERSON] , які останній набув за продаж квартири, в якій він проживав зі своєю колишньою дружиною. Вважає, що частина спірної земельної ділянки, частина спірного садового будинку, а також спірний автомобіль, які оформлено за [PERSON] є їх спільною сумісною власністю та підлягають розподілу при спадкуванні з відповідачкою. Представник позивачки в суді просив задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Відповідачка в суді просила в задоволенні позову відмовити. Пояснила, що [PERSON] є її батьком, який до 2020 року проживав по [ADDRESS] разом з нею та матір`ю, яка з часом закохалася в іншого чоловіка та в кінці 2019 року переїхала до нього. Вони залишилися проживати в двох з батьком. В грудні 2019 року відповідачка переїхала до свого майбутнього чоловіка, з яким одружилася в січня 2020 року. Зазначила, що позивачку знає з 2020 року і тільки з лютого 2020 року батько почав проживати разом з нею. Після смерті батька витрати на його поховання оплачувала сама. При купівлі земельної ділянки та садового будинку присутня не була. Представник відповідачки в суді проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що позивачкою не доведено факту спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з травня 2017 року по 31 травня 2022 року, оскільки останній перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 13 лютого 2020 року, а відтак факт проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не може бути встановлено, якщо один із них перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, оскільки це порушує презумпцію одношлюбності, закріплену в ст. 25 СК України. Що стосується земельної ділянки та садового будинку, то при придбанні цього майна згідно нотаріально посвідчених договору купівлі-продажу садового будинку від 16 вересня 2020 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 вересня 2020 року, частки кожного із покупців, тобто [PERSON] та [PERSON] , вже визначені, а відтак правові підстави для задоволення позову відсутні. Свідок [PERSON] в суді показав, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом в м. Києві разом з 2017 року, згодом придбали садовий будинок у м. Вишгороді, в якому періодично почали проживати, займалися його будівництвом та ремонтом. З [PERSON] дружив та мав ключі від його квартир, також знає, що у нього є дочка, яку бачив на похоронах. Відомості про те, чи перебував [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, де працював та за які кошти купувалися земельна ділянка та будинок йому невідомі. Свідок [PERSON] в суді показала, що позивачка є її подругою, з якою вона знайома більше 10-ти років, з [PERSON] знайома із 2017 року, який з цього ж року проживав разом із [PERSON] в її квартирі. У 2020 році вони разом придбали земельну ділянку та садовий будинок. Також позивачка в подальшому подарувала [PERSON] автомобіль «Renault Espace», до цього він мав старий червоний автомобіль. З позивачкою та [PERSON] зустрічалися по 2-3 рази на тиждень. Про смерть останнього дізналася з телефонної розмови з [PERSON] , в якій вона повідомила, що в нього зупинилося серце. Свідок [PERSON] в суді показала, що [PERSON] є її сином, який працював оператором кабельного телебачення. Зазначила, що її син з 1995 по 2020 роки перебував у шлюбі з колишньою дружиною [PERSON] , однак остання закохалася у іншого чоловіка та переїхала до нього жити, після чого вони продали квартиру по [ADDRESS] та розділили кошти, за які згодом син з [PERSON] придбали земельну ділянку та садовий будинок. З позивачкою почали спільно проживати у 2020 році. Похованням [PERSON] займалася його дочка [PERSON] . Свідок [PERSON] в суді підтвердила показання свідка [PERSON] . Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, суд дійшов наступного. Встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі в період з 11 листопада 1995 року по 13 лютого 2020 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] повторно виданим 10 січня 2017 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим 13 лютого 2020 року. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Пазечко\~А.М. відчужив на користь [PERSON] кв. [ADDRESS] , вартістю 2\~200\~327 грн. Згідно договору купівлі-продажу садового будинку від 16 вересня 2020 року, зареєстрованого за №1105, [PERSON] та [PERSON] придбали у власність в рівних частках садовий будинок [ADDRESS] . Відповідно до п.п. 9.3 Договору, садовий будинок набувається покупцями в приватну власність. Встановлено, що набуваючи право власності на садовий будинок частки в праві власності на нього в кожного з них є рівними, належними на праві приватної власності кожному та складають по частині. Кожен із покупців як співвласник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою в праві власності на власний розсуд, з урахуванням обмежень та особливостей, встановлених цивільним законодавством України щодо здійснення права спільної часткової власності. Згідно п. 4 Договору, ринкова вартість садового будинку на дату оцінки 16 вересня 2020 року становить 864\~500 грн. Як убачається із п. 13 Договору, цей договір укладається одночасно з укладенням договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3221810100:01:003:0108, на якій розташований відчужуваний садовий будинок. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №224184502 від 16 вересня 2020 року, за [PERSON] та [PERSON] з 16 вересня 2020 року зареєстровано зареєстровано право власності на вказаний вище садовий будинок по частині за кожним, форма власності приватна, вид спільної власності часткова. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16 вересня 2020 року, зареєстрованого за №1106, [PERSON] та [PERSON] придбали у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3221810100:01:003:0108 площею 0,0611 га з цільовим призначенням для колективного садівництва. Як убачається із п. 1.5 Договору, ринкова вартість земельної ділянки на дату оцінки 16 вересня 2020 року становить 31\~200 грн. Згідно п. 4.2 Договору, земельна ділянка набувається покупцями в приватну власність. Встановлено, що набуваючи право власності на садовий будинок частки в праві власності на нього в кожного з них є рівними, належними на праві приватної власності кожному та складають по частині. Кожен із покупців як співвласник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою в праві власності на власний розсуд, з урахуванням обмежень та особливостей, встановлених цивільним законодавством України щодо здійснення права спільної часткової власності. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №224186980 від 16 вересня 2020 року, за [PERSON] та [PERSON] з 16 вересня 2020 року зареєстровано зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку по частині за кожним, форма власності приватна, вид спільної власності часткова. Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №OLR-172716/2020р від 10 листопада 2020 року та акту прийняття-передачі транспортних засобів до нього, [PERSON] 10 листопада 2020 року придбав автомобіль «Renault Espace» універсал-В, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , вартістю 95\~400 грн. Право власності на «Renault Espace» д.н.з. [NUMBER] зареєстровано 10 грудня 2020 року за [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ТСЦ 8045. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 червня 2022 року, після смерті якого відкрилася спадщина на: - 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] ; - 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0611 га, кадастровий номер - 3221810100:01:003:0108; - автомобіль «Renault Espace» універсал-В, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . 29 червня 2022 року на підставі заяви [PERSON] приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є. до майна померлого [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу №8/2022. Із матеріалів спадкової справи встановлено, що крім [PERSON] (дочки померлого) спадкоємицею після смерті [PERSON] є також [PERSON] (його матір), яка відмовилася від прийняття спадщини на користь [PERSON] . 19 серпня 2022 року [PERSON] також звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Парфеньонок Т.Є. із заявою про прийняття спадщини. На підтвердження факту спільного проживання з [PERSON] позивачка надала копії: квитанцій про оплату комунальних послуг в період з березня 2021 року по травень 2021 року, фіскального чеку ТОВ «НРП» Магазин «Moyо» від 04 жовтня 2020 року, акту виконаних робіт щодо ремонту автомобіля №Л0003817 від 16 лютого 2021 року, замовлення покупця №148 від 15 листопада 2021 року, кошторису виконаних робіт, схеми дренажного поля, розписки від 28 серпня 2020 року, 22 листопада 2021 року та 06 липня 2022 року, копію виписки із месенджера Телеграм «Покупки на сім`ю» та спільні фотографії [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як передбачено ст. 25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. На підставі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до ст. 74 СК України майно, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦК України, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Як убачається із ч.ч. 1, 2, 4 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як убачається із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, даних у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Виходячи з наведеного, право на встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу виникає лише після припинення попереднього шлюбу. Тобто, право на встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у випадку , якщо один з них перебував у зареєстрованому шлюбі, не можливе, оскільки це суперечить вимогам ст. 25 СК України та порушує презумпцію одношлюбності. Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень цієї статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Дане узгоджується з постановою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі 759/4596/18. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15 (провадження №61-30273св18) вказано, що «для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім?єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім?ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов?язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі №303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі №204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі №694/1540/20). Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Так, судом встановлено, що [PERSON] до 13 лютого 2024 року перебував у шлюбі з [PERSON] , а отже, встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з травня 2017 року до 13 лютого 2020 року року є неможливим, так як суперечить вимогам ст. 25 СК України та порушує презумпцію одношлюбності. Отже, доводи представника відповідачки щодо цього є слушними, і такий факт не заперечувався самою позивачкою. В цій частині суд відхиляє показання свідків [PERSON] і [PERSON] стосовно проживання [PERSON] та [PERSON] , однією сім`єю в період з 2017 року по лютий 2020 року, які на матеріалах справи не ґрунтуються, фактичним обставинам справи не відповідають та вимогам закону суперечать. Водночас, судом також встановлено, що [PERSON] , хоч і познайомився із позивачкою в 2017 році, однак до грудня 2019 року проживав разом із дочкою (відповідачкою по справі) та своєю колишньою дружиною, й тільки після розірвання шлюбу в лютому 2020 року [PERSON] почав спільно проживати із [PERSON] . Факт проживання позивачки та [PERSON] однією сім`єю з 14 лютого 2020 року також підтверджується показаннями в суді свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , копією виписки із месенджера Телеграм «Покупки на сім`ю», копіями квитанцій про оплату комунальних послуг в період з березня 2021 року по травень 2021 року, а також численними спільними фотографіями, із зображенням останніх в побуті, на сімейних святах та під час спільного відпочинку. Отже, у суду не має сумнівів, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно як жінка та чоловік без шлюбу з 14 лютого 2020 року, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки й усталені стосунки притаманні подружжю до самої смерті [INFO] [PERSON] . Встановлення даного факту має юридичне значення для вирішення питання про поділ спільного майна та визначення складу спадщини після смерті [PERSON] .. З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт постійного проживання\~ [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в період з 14 лютого 2020 року до дня смерті останнього [INFO] . У той\~же час,\~як встановлено\~по справі\~спірний автомобіль Renault\~Espaсе\~д.н.з.\~ [NUMBER] придбано [PERSON] під час спільного проживання з [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, для забезпечення їх потреб, а тому в силу викладених вимог Закону він вважається їх спільним сумісним майном. При вирішенні спору суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що незалежно від того, на кого з осіб зареєстроване право власності на майно, придбаний ними автомобіль, належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а відтак після смерті останнього за позивачкою слід визнати право власності на його частину. Отже, позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Що стосується вимог про визнання об?єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] 1/2 частини садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0611 га, кадастровий номер - 3221810100:01:003:0108, придбаних 16 вересня 2020 року і оформлених за [PERSON] , а також визнання права власності на вказане майно за позивачкою, то суд зазначає наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] згідно умов нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки від 16 вересня 2020 року, як покупці набули в спільну часткову власність вказане майно і в кожного з них виникло право власності на його частину. Отже, [PERSON] та [PERSON] при придбанні майна в спільну власність за домовленістю між собою та продавцем за договором купівлі-продажу визначили свої частки в цьому майні (по частини кожному), й таким чином врегулювали свої правовідносини щодо цього. При цьому частка одного із цих співвласників після його смерті окремому розподілу між ними згідно вимог ст. 74 СК України підлягати не може, коли виниклі правовідносини співвласників врегульовано між ними за правилами ч. 1 ст. 74 СК України та ст.ст. 355-356 ЦК України. При цьому, суд не вправі своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну часткову власність. Сам факт того, що на момент укладення вказаних вище договорів купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, не перетворює належні [PERSON] частину земельної ділянки та будинку в об`єкт спільної сумісної власності в розумінні ст. 74 СК України і не змінює правовий статус вказаного майна. Відтак, належні [PERSON] частини земельної ділянки та садового будинку, на які після його смерті [INFO] відкрилася спадщина, є об`єктом його особистої приватної власності та не можуть вважатися об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] в розумінні ст. 74 СК України. Доводи позову про те, що частини такого майна оформлена за одним із членів сім`ї (ст. 74 СК України) є одночасно об`єктом їхньої спільної сумісної власності є помилковими і на вимогах закону не ґрунтуються. За таких обставин, порушених, оспорених чи не визнаних прав позивачки, які б підлягали захисту та визнанню в цій справі, судом не встановлено, а тому в задоволенні вказаного позову в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи, що позов задоволено частково, із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial