Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась в суд із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис відносно кривдника [PERSON] шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження його прав строком на шість місяців у вигляді: - заборони перебувати в місці спільного проживання(перебування) із заявником, заборони переслідувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватися з нею без її згоди. Обґрунтовуючи вимоги, [PERSON] зазначила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] разом із своїм сином [PERSON] . Вказала, що вона потерпає від насильства зі сторони свого сина, оскільки останній вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме висловлює образи, погрожує фізичною розправою. На її неодноразові прохання припинити такі дії, [PERSON] залишається байдужим, оскільки відчуває перевагу у силі. Внаслідок словесних образ та погроз, вона відчуває постійну тривожність за себе, не має відчуття захисту у власному будинку. Така поведінка [PERSON] негативно впливає на її здоров`я та психологічний стан, що спричиняє їй шкоду. Вказала, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї за ст.173-2 КУпАП. Таким чином, вважає, що вона є такою, що зазнала домашнього насильства, а тому потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, з огляду на сам вид насильства, ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливих тяжких наслідків його вчинення, вона звернулась до суду із заявою про вжиття заходів шляхом видачі обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією та судом до кривдника виявилися неефективними та не захистили його від насильства з боку сина. Ухвалою суду 13.02.2025 року у справі відкрито провадження. У судове засідання заявник [PERSON] не з"явилась, у заяві вказала про розгляд поданої нею заяви про видачу обмежувального припису за її відсутності. Просить заяву задовольнити із підстав, викладених у ній. Заінтересовані особи [PERSON] , відділення поліції № 3 (м.Теребовля) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області в судове засідання не з`явились із невідомої суду на те причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлялись належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомили та не подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Суд, розглянувши заяву, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до наступного висновку. Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 грудня 2021 року заявник [PERSON] є власником житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої Микулинецькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області від 06 лютого 2025 року, разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проживає її син [PERSON] . Згідно із інформацією відділення поліції № 3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 23 січня 2025 року за період з 2024 року по 2025 рік до вказаного відділення поліції надійшло три звернення [PERSON] щодо протиправних дій (вчинення домашнього насильства) її сина [PERSON] . У зв"язку із зазначеними фактами працівниками поліції було складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.173-2 КУпАП. Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 (справа №606/2146/24), яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Як вбачається із вказаної постанови « 12 жовтня 2024 року о 22 год. [PERSON] за місцем спільного проживання за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері [PERSON] , а саме: ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чинив моральний та психологічний тиск, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю…, а також 13 жовтня 2024 року близько 18 год. порушив вимоги термінового заборонного припису серії АА № 332664 від 12 жовтня 2024 року, а саме заборону у будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою». Відповідно до пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Зі змісту правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду від 19.05.2020 № 404/5203/19 (61-22539св19), випливає, що законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішенні такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущень необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Судом встановлено, що заявник [PERSON] протягом тривалого часу потерпає від домашнього насильства, яке вчиняє відносно неї її син [PERSON] , [INFO] , яке виражається у систематичному, тривалому фізичному та психологічному тиску щодо неї, залякуванні, цькуванні, словесних образах, погроз фізичною розправою. Внаслідок зазначених дій стосовно [PERSON] Теребовлянським районним судом Тернопільської області виносилась постанова за ч.1 ст.173-2 КУпАП про визнання його винуватим за вказаною статтею та накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу. Крім цього, стосовно останнього органом Національної поліції України 12 жовтня 2024 року виносився терміновий заборонний припис, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] є кривдником в розумінні пункту 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», який продовжує вчиняти домашнє насильство. Враховуючи наведені обставини, суд з урахуванням оцінки ризиків та з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої особи [PERSON] вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] у вигляді заборони перебувати йому в місці спільного проживання (перебування) із [PERSON] , заборони кривднику переслідувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватися з нею без її згоди. Суд вважає, що строк чинності припису слід встановити три місяці, з урахуванням тривалості вчинення домашнього насильства [PERSON] , виходячи із того, що саме такий строк дії обмежувального припису є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту психологічного здоров`я заявника. На підставі наведеного,

Outcome: partial