Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом. Посилалась на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 21 липня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м.Чернівці, актовий запис за №833. \~ \~ \~ \~Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Разом з тим, спільне життя не склалось через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та вирішення спільних інтересів. Внаслідок цього між ними часто виникали непорозуміння та суперечки, які відбувались у присутності дітей. \~ \~ \~ \~Вони неодноразово вчиняли дії щодо збереження сім`ї, однак бажаних результатів не досягли. На даний час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Таким чином, вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. \~ \~ \~ \~Після фактичного припинення сімейних відносин їх спільні діти проживають разом із нею та знаходиться на її утриманні. При цьому відповідач не бере участі в утриманні та вихованні дітей, тим самим фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. На даний час син [PERSON] є неповнолітнім. Він навчається у восьмому класі, відвідує спортивні та мовні гуртки. Вона самостійно несе значні витрати, пов`язані з належним навчанням, приживанням та розвитком дитини. [PERSON] є працездатною особою, стан здоров`я його задовільний, на його утриманні непрацездатних осіб немає. Просила позов задовольнити: розірвати шлюб; стягувати з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4000грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] понесені витрати зі сплати судового збору. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін. 23.01.2025 позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] про причини своєї неявки не повідомив та відзиву на позов, жодних клопотань, заяв до суду не подав. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Відповідно до\~вимог ч.2\~ст.247\~ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 21 липня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції м.Чернівці, актовий запис за №833 (а.с.16). \~ \~ \~ \~Від шлюбу у подружжя [INFO] народилася дочка [PERSON] та [INFO] син [PERSON] (а.с.9-10). Спільне життя сторін не склалось через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. На даний час вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Таким чином, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між необхідно розірвати. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що після фактичного припинення подружніх стосунків між сторонами, їхній неповнолітній син [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] навчається у восьмому класі Чернівецької гімназії №7 Чернівецької міської ради (а.с.12). Крім\~того,\~син сторін\~займається в\~КЗ «ДЮСШ»\~з футболу\~м.Чернівців\~та вивчає\~англійську мову\~у ПП\~ Мовний\~коледж «Пріорітет».\~Оплата за\~навчання в\~ПП Мовний\~коледж «Пріорітет»\~становить 2400грн.\~на місяць (а.с.13-14). У відповідності\~до вимог\~ст.ст.\~180,\~181\~СК України,\~батьки зобов`язані\~утримувати дитину\~до досягнення\~нею повноліття.\~За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина.\~ Нормами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч.1,2 ст.184 СК України). При призначенні аліментів суд враховує те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Оскільки відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків та неповнолітньому сину належним чином матеріально не допомагає, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Як вбачається із матеріалів позову, [PERSON] є працездатною особою, стан здоров`я його задовільний, на утриманні інших осіб немає, а тому, він може належним чином утримувати свого неповнолітнього сина та забезпечувати його усім необхідним. Доказів, які б свідчили протилежне, суду не надано. Таким чином,\~враховуючи зазначені\~вище вимоги\~закону та\~наведені вище\~обставини,\~підтверджені дослідженими\~судом доказами,\~суд вважає,\~що на\~підставі ч.1\~ст.184\~СК України\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~підлягають стягненню\~аліменти на\~утримання неповнолітньої\~дитини \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у твердій\~грошовій сумі\~у розмірі\~4000грн.,\~починаючи з\~18.11.2024\~(дати\~подання позову\~до суду) і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). З урахуванням вказаних вимог закону, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду (в частині вимог про розірвання шлюбу) у розмірі 1211грн. 20коп. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення аліментів, від сплати якого позивачка звільнена, що становить 1211грн. 20коп.

Outcome: approved