Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , якою просив: визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла [PERSON] . У [PERSON] залишилось дві дочки: [PERSON] 1978 р.н. (Відповідач 1) та [PERSON] 1974 р.н. (Відповідач 2). [PERSON] (Позивач) є сином [PERSON] (Відповідача 1) і відповідно онуком померлої [PERSON] . На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою проживає і зареєстрована моя тітка [PERSON] (Відповідачі). Після [PERSON] залишилось спадкове майно: житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , автомобіль мар ВАЗ. Оскільки позивач не є спадкоємцем першої черги то до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї бабусі [PERSON] , у встановлений законодавством строк, не звертався. Питання спадкування зі своєю матір`ю Відповідачем 1 та тіткою Відповідачемм 2 як до смерті та і після смерті бабусі, не обговорював. Одразу після смерті бабусі у січні 2022 року до житлового будинку у с. Левківка позивач не поїхав, а з 22 лютого 2022 року почалося повномасштабне вторгнення РФ на територію України, і вже з 3 березня 2022 р. по 11 вересня 2022 року с. Левківка, Ізюмського району, Харківської області знаходилось під окупацією. Також, після звільнення з під окупації с. Левківка проїзд на цю територію для осіб, які не мають реєстрації в Ізюмському районі був обмежений відповідно до наказу голови військової адміністрації району. Варто зазначити, що існував певний страх їхати в будинок, оскільки селище було певний час під окупацією і житловий будинок міг бути замінований. Поїхати до будинку в с. Левківка, який залишився після бабусі позивач зміг тільки у жовтні 2023 року. В останні роки бабуся переважний час проживала в с. Левківка, позивач дуже часто її відвідував, там були його речі. Оскільки позивач вважав, що будинок залишиться донькам бабусі, Відповідачкам він поїхав забрати деякі особисті речі та документи. Коли збирав свої речі позивач знайшов документи на цей будинок (договір купівлі-продажу) та заповіт, складений [PERSON] , в якому все своє майно бабуся позивача [PERSON] залишила [PERSON] . Заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Левківської сільської ради Ізюмського району у Харківській області М.Г. Протопоп 19.11.2020 року. Про цей заповіт раніше позивачу відомо не було, бабуся його ніколи не показувала, це питання навіть не обговорювалось, тому що [PERSON] мала непогане здоров`я, важких хронічних захворювань не мала, була жвавою людиною, а її смерть для всіх стала достатньою несподіваною. Між моєю матір`ю Відповідачем 1 та тіткою Відповідачем 2 складні стосунки через майно, яке їм розподілили батьки. Знаючи, що питання майна і спадкування достатньо складне в нашій сім`ї, позивач його ніколи не піднімав і у спадкові суперечки не вступав. Позивач вважав, що оскільки Відповідачка 2 на момент смерті була зареєстрована з [PERSON] , то вона прийняла спадщину. Саме тому поїхав до будинку за речами. Оскільки Відповідачі 1 і Відповідач 2 є спадкоємицями першої черги, а про заповіт позивачу відомо не було, думки щодо можливості спадкування будь-якого майно, що належало бабусі позивач, не виникали. Після того як позивач знайшов заповіт бабусі, в найкоротший час звернувся до нотаріуса з наміром написати заяву про прийняття спадщини відповідно до заповіту. 18 жовтня 2023 року нотаріус відмовив позивачу у вчиненні цієї нотаріальної дії через пропуск строку на прийняття спадщини та видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.11.2023 позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.02.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про визнання позову. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.\~Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 55 та 124 Конституції України, кожна особа має право на судовий захист своїх прав та законних інтересів, причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.\~ За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 18.10.2023 року до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчого І.О. звернувся [PERSON] із заявою, про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті [PERSON] . На підставі заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області Протопопом М.Г. 19.11.2020 року за реєстром № 19, померла на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме мені на день моєї смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON] , [INFO] ». Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 74384200 від 18.10.2023 року, виданої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчим І.О. вищевказаний заповіт діє, не змінений та не скасований. Інших заповітів померла за життя не складала. Спадщина, що залишилась після смерті [PERSON] складається з автомобіля марки ВАЗ, моделі 21104-110.01, рік випуску 2005 та житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями належить спадкодавцю на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистовим Сергієм Юрійовичем 19 вересня 2007 року за реєстровим № 6380, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 2357110, право власності на який зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.09.2007 року, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 16103425, виданого Комунальним підприємством Архітектурне бюро та бюро технічної інвентаризхації Ізюмського району 28.09.2007 року, реєстраційний номер: 19514296, номер запису: 607 в книзі: 8. Згідно статті Закону України "Про нотаріат" та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Міністерством юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, глава 10 п.4.14, п.4.15, п.4.17 «При видачі свідоцтва про право на спадщину Нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна», та згідно глави 10 п.4.12 «Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів». Главою 87 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини за умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї (стаття 1268 ЦК України). Статтею 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до підпунктів 3.11, 3.13 пункту 3 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Міністерством юстиції України від V 22.02.2012 року за № 296/5 «Заява про прийняття спадщини чи про відмові від її прийняття підлягає обов`язковій реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. На всіх заявах зазначається дата і час їх надходження і номер спадкової справи. Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини». Відповідно даних інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 18 жовтня 2023 року, отриманої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчим І.О. шляхом безпосереднього доступу до реєстру, на день смерті [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з донькою та онуком. Спадкоємець за заповітом [PERSON] з 28.10.2008 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується штампом в його паспорті серії [NUMBER] , виданому Московським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 19 серпня 2015 року. Спадкоємець за заповітом [PERSON] спадщину в установленому законом порядку не прийняв, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась, що підтверджується інформаційною довідкою, сформованою 18 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчим І.О. за № 743 84073. Таким чином, при розгляді поданих документів нотаріусом було встановлено, що спадкоємцем не подані документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, що відповідно до пункту 1 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, що є підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій. Зважаючи на викладене, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчим І.О. постановою від 18.10.2023 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. 28 січня 2025 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчим І.О. надано інформаційне роз`яснення позивачу, відповідно до якого зазначено, що позивачу необхідно було звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний термін, починаючи з 19 січня 2022 року, натомість він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини 18 жовтня 2023 року, що перевищує шестимісячний термін. Таким чином, є підстави вважати, що позивачем пропущений строк на прийняття спадщини, який встановлений в Цивільному кодексі України терміном у шість місяців. Нотаріусом також зазначено, що позивачем не були надані документи, які підтверджують факт постійного проживання разом з [PERSON] , тобто позивача не можна вважати таким, що прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. Через викладені вище обставини позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповіту та видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, предмет доказування - це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Таким чином законодавець встановлює межі доказування. Необхідно врахувати, що обставини, які мають значення для справи, але щодо яких спору немає, не підлягають доведенню, оскільки визнані сторонами. Суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (\~ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч.3 ст.1272 вказаного Кодексу за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із положень ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Судом враховано наведені позивачем обставини, які їй перешкоджали для подання заяви про прийняття спадщини, а тому дійшов висновку про те, що наявні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.80 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк терміном в три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, приймаючи до уваги позицію позивача, який не просить суд стягнути з відповідачів сплачений ним за подання до суду даної позовної заяви судовий збір, суд вважає, що судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved