Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій просила винести обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] ,\~на строк\~6\~(шість)\~місяців,\~яким визначити\~наступні тимчасові\~обмеження його\~прав,\~а саме:заборонити [PERSON] , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також в будь-який спосіб спілкуватися. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що перебуває із [PERSON] (далі - кривдник) у зареєстрованому шлюбі, вони проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Квартира за вказаною адресою належить на праві спільної сумісної власності заявниці, її чоловіку та сину. Під час спільного проживання з [PERSON] останній постійно зловживає алкогольними напоями, здійснює психологічний тиск на [PERSON] , словесно ображає та принижує її, що призводить до психологічних страждань заявниці. Чоловік погрожує їй фізичною розправою, викликаючи тим самим у неї побоювання за свою безпеку. Своїми протиправними діями [PERSON] спричиняє емоційну невпевненість, завдає шкоду психічному здоров`ю [PERSON] . В сім`ї, з ініціативи кривдника, відбуваються постійні скандали. Таким чином, поведінка чоловіка негативно впливає на здоров`я заявниці та працездатність, а також на її психологічний стан. Після численних скандалів, сварок, образ та погроз з боку чоловіка, [PERSON] побоюється перебувати з ним в одній квартирі. Чоловік заявниці [PERSON] , будучи раніше неодноразово притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України, а також до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП відносно [PERSON] , як дружини, що підтверджується: вироками Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2024 року (справа № 607/23565/24) та від 06 грудня 2022 року (справа № 607/14490/22); постановами Тернопільського міськрайонного суду від 12 вересня 2024 року (справа № 607/15804/24) та від 29 червня 2023 року (справа № 607/11174/23) від 27 листопада 2023 року (справа № 607/23058/23); від 03 січня 2024 року (справа № 607/25044/23). 12 січня 2025 року за місцем проживання заявниці, [PERSON] вчинив відносно неї домашнє насильство, яке було зафіксовано працівниками поліції шляхом оформлення термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 334277 від 12 січня 2025 року. Під час вчинення домашнього насильства 12 січня 2025 року, чоловік чинив на [PERSON] психологічний тиск, словесно ображав, принижував, погрожував фізичною розправою (погрожував зарізати, задушити, підпалити квартиру) внаслідок чого був оформлений зазначений терміновий заборонний припис строком на 5 діб, протягом якого останньому заборонено в будь-який спосіб контактувати заявницею як з постраждалою особою. Така протиправна поведінка чоловіка [PERSON] негативно впливає на здоров`я [PERSON] та працездатність, а також на її психологічний та фізичний стан. Вона постійно перебуває в стані стресу та тривоги, побоюючись за свою безпеку. Заявниця не здатна самостійно захистити себе. Вона неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів та суду, проте це не дало жодного результату, чоловік [PERSON] не змінив своєї поведінки. Саме з ініціативи [PERSON] відбуваються постійні скандали і такі його дії носять постійний характер. На будь-які зауваження з приводу припинення протиправної поведінки [PERSON] не реагує. Під час вчинення з боку кривдника домашнього насильства існувала безпосередня загроза життю та здоров`ю [PERSON] . [PERSON] вчиняє щодо заявниці насильство протягом тривалого часу, незважаючи на заходи вжиті поліцією та судом, чинить на [PERSON] психологічний тиск, погрожує фізичною розправою, будучи впевнений у своїй безкарності, і його агресія щоразу посилюється. Вказані обставини та факти свідчать про небажання кривдника ставати на шлях виправлення та свідчать про стійку протиправну поведінку, його тривале зневажливе ставлення до суспільних відносин щодо охорони фізичного та психологічного здоров`я осіб, з якими кривдник перебуває чи перебував у сімейних або близьких відносинах. [PERSON] переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою. Заявниця вважає, що я є такою, що зазнала домашнього насильства, а саме: насильства психологічного характеру, що полягає у: словесних образах, погрозах, залякуванні, що завдає шкоду моєму психологічному здоров`ю. Відтак, як жертва домашнього насильства, з урахуванням наявних ризиків вона потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та звернулася до суду зі заявою про видачу обмежувального припису. Ухвалою судді від 06 лютого 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису. Постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримала, просила задовольнити з підстав, у ній наведених. Пояснила, що [PERSON] цілий тиждень зловживає алкоголем, вчиняє дебоші, ображає заявницю, погрожує, що підпалить все, рук не піднімає, але кожен день п`є. Заявниця побоюється за своє життя і здоров`я, коли кривдник у такому стані, а тому вона втікає з дому на вулицю чи до церкви, а коли [PERSON] заспокоїться, то повертається у житло, а тому звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Телефону [PERSON] не має, він його загубив чи викрали. Заінтересована особа [PERSON] в судове\~засідання не\~з`явився,\~однак про\~день та\~час слухання\~справи повідомлений\~належним чином, через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання, що відповідає змісту ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Отож, неявка заінтересованої особи не перешкоджає вирішенню заяви про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. [PERSON] та [PERSON] 18 травня 1984 року зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис № 424 та відділом ЗАГСУ міськвиконкому м. Тернопіль 18 травня 1984 року видано свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] . [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] , що слідує із копії паспорта заявниці серія [NUMBER] . За змістом свідоцтва про право власності на житло від 02 жовтня 1996 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 23 вересня 1996 року № 16685 начальника Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації О. В. Гнатюк, квартира [ADDRESS] , дійсно належить за правом приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України, а також до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП відносно [PERSON] , як дружини, що підтверджується: вироками Тернопільського міськрайонного суду від 25 листопада 2024 року (справа № 607/23565/24) та від 06 грудня 2022 року (справа № 607/14490/22); постановами Тернопільського міськрайонного суду від 12 вересня 2024 року (справа № 607/15804/24) та від 29 червня 2023 року (справа № 607/11174/23), від 27 листопада 2023 року (справа № 607/23058/23); від 03 січня 2024 року (справа № 607/25044/23). Цими судовими рішеннями встановлено неодноразове вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно своєї дружини [PERSON] , з якою він спільно проживає та пов`язаний спільним побутом і має взаємні права та обов`язки. [PERSON] висловлював словесні образи нецензурною лексикою, приниження, залякування, погрози фізичною розправою, чинив моральний та психологічний тиск. 12 січня 2025 року за місцем проживання заявниці, [PERSON] вчинив відносно неї домашнє насильство, яке було зафіксовано працівниками поліції шляхом оформлення термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 334277 від 12 січня 2025 року. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 5 діб, з 14 год. 30 хв. 12 січня 2025 року по 14 год. 30 хв. 17 січня 2025 року Відтак, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будьякому його прояві. Основним нормативноправовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційноправові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За змістом п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будьякий спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Звертаючись до суду, [PERSON] обґрунтовувала підстави для видачі судом обмежувального припису стосовно [PERSON] нормами статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відтак, суд оцінивши доводи заяви, проаналізувавши надані документи, встановив, що [PERSON] , який заявниці приходиться чоловіком, неодноразово за місцем проживання [PERSON] вчиняв щодо дружини домашнє насильство психологічного характеру, що вбачається із вищенаведених вироків та постанов Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Дії [PERSON] полягали у образах нецензурною лексикою, приниженні, залякуванні, погрозах фізичною розправою, чиненні морального та психологічного тиску. Всі ці дії в сукупності вказують на те, що заінтересована особа продовжує вчиняти домашнє насильство щодо [PERSON] , що викликало у постраждалої особи побоювання за свою безпеку та стало причиною її звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Отож, [PERSON] як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки ігнорування [PERSON] застосованих судом заходів впливу до нього, порушення вимог термінових заборонних приписів, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником щодо неї психологічного насильства. Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи, які встановлено судом в ході заслуховування пояснень заявниці та під час дослідження письмових доказів. Тривалість протиправної поведінки [PERSON] щодо [PERSON] є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З огляду на вказані обставини, суд доходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису, а тому заява у справі № 607/2598/25 підлягає задоволенню частково. Слід видати обмежувальний припис щодо [PERSON] , [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , на строк 3 (три) місяці, яким встановити наступний захід тимчасового обмеження прав кривдника: заборонити[PERSON] ,\~ [INFO] ,\~перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] ,\~а саме\~у квартирі за адресою: [ADDRESS] ; заборонити[PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань ближче 300 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Водночас, при прийнятті такого рішення суд звертає увагу на те, що життя та здоров`я, недоторканність і безпека заявниці як найвища соціальна цінність переважають над правом заінтересованої особи на її житло, а тому допускається його обмеження, оскільки втручання держави у це право через механізм обмежувального припису є виправданим, якщо суд встановив підстави для застосування цього обмежувального припису (постанова Верховного Суду у справі № 531/352/22 від 22 лютого 2023 року).\~ У задоволенні решти вимог зави [PERSON] суд відмовляє, оскільки докази на обґрунтування таких обставин в матеріалах справи відсутні. ЄСПЛ вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). На підставі викладеного,

Outcome: partial