Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов обґрунтовує тим, що з 16.07.2011 по 01.08.2024 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.08.2024, у справа 754/5576/24, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Від шлюбу мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу вони придбали автомобіль універсал-В марки "Peugeot", модель 3008, 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] за спільні сумісні кошти, який зареєстрований на відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2020. З метою встановлення ринкової вартості автомобіля була проведена незалежна оцінка транспортного засобу, вартість якого становить 574860 грн. Просить суду визнати спільною власністю подружжя наявне спірне майно - автомобіль "Peugeot 3008 універсал-В", реєстраційний номер [NUMBER] , визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на грошові кошти в розмірі 287430 грн, що складає 1/2 частини вартості автомобіля, стягнути з відповідача на її користь в порядку поділу майна подружжя грошові кошти в розмірі 287430 грн. Добровільно вирішити питання про поділ майна не можливо, тому звернулася з цією позовною заявою до суду. Ухвалою суду від 31.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 26.11.2024 заяву позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на автомобіль "Peugeot 3008, універсал-В", реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою суду від 29.11.2024 у задоволенні заяви представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 14.01.2025 клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено. Ухвалою суду від 15.01.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва відмовлено. 15.01.2025 в судовому засіданні клопотання представника відповідача задоволено, до матеріалів справи долучено докази, а саме звіт про оцінку вартості транспортного засобу, проведеного з урахуванням його фактичного огляду, який скерований до суду в електронній формі. Засідання було відкладено для надання можливості позивачу ознайомитися з доказом, який вона отримала 24.01.2025. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву, у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності за наявними в справі документами, позов просить задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності. Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, за наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з такого. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.6) 16.07.2011 між [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ) укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.08.2024 у справі 754/5576/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.7-8). Згідно з відповіддю на адвокатський запит з регіонального центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) від 13.08.2024 № 31/26-1225аз згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів "Peugeot 3008 універсал-В", 2016 року випуску, об`єм двигуна 1560 см3, номер кузова [NUMBER] 23.07.2020 був зареєстрований (первинна реєстрація б/в ТЗ придбаного в торгівельній організації, який ввезено за кордону) на ім`я [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу № 12/06/2020-КАР0058 від 12.06.2020, укладеного у сб`єкта господарювання ТОВ «Карпоінт електрік» (а.с.10). Відповідно до звіту про оцінку майна: про проведення оцінки рухомого майна - колісно-транспортний засіб: легковий універсал-В, марки "Peugeot", модель 3008, 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , проведеного ТОВ «Нерухомість Дельта» станом на дату оцінки 07.10.2024, ринкова вартість указаного автомобіля, визначеного в рамках одного порівняльного підходу, із заокругленням склала без ПДВ 574860 грн (а.с. 11-26). Згідно зі звітом про оцінку вартості транспортного засобу: "Peugeot 3008", держ. номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] від 29.12.2024 № 1801-ф/24, проведеного ФОП [PERSON] станом на дату оцінки 29.12.2024, ринкова вартість указаного автомобіля, визначеного в рамках витратного та порівняльного підходів становить 385094,85 грн (а.с. 97-110). Частиною першою статті 69\~СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або законом (ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України). Відповідно до положень ч. 3, 4 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60\~СК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом установлено, що 23.07.2020 на ім`я відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 12/06/2020-КАР0058 від 12.06.2020, проведено реєстрацію транспортного засобу Peugeot 3008 універсал-В, 2016 року випуску, об`єм двигуна 1560 см3, номер кузова [NUMBER] , що підтверджено належними та допустимими доказами. Обставини щодо придбання зазначеного автомобіля у період шлюбу та за кошти спільного сімейного бюджету сторонами не оспорювалися. Отож презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу транспортного засобу не спростовано, тому суд дійшов висновку, що автомобіль" Peugeot 3008", 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо вартості вказаного автомобіля суд зазначає таке. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні визначає Закон «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-ІІІ. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону, оцінка майна, майнових прав та професійна оціночна діяльність регулюються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами з оцінки майна, що не суперечать йому. Оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9\~цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Стаття 9 Закону визначає, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. До таких нормативно-правових актів відноситься, зокрема, Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №1074/8395 в редакції Наказу від 24.05.2022 № 2060/5/496. Досліджуючи звіт про оцінку транспортного засобу наданого позивачем, ринкова вартість автомобіля станом на дату оцінки 07.10.2024 становить 574860 грн, визначення ціни відбувалося в рамках одного порівняльного підходу, із заокругленням. Оцінка проводилася за вихідними даними наданими позивачем та інформацією отриманою з незалежних джерел щодо середніх цін продажів ідентичних вживаних транспортних засобів. Водночас відповідно до звіту про оцінку вартості транспортного засобу наданого відповідачем ринкова вартість автомобіля станом на дату оцінки 29.12.2024 становить 385094,85 грн, визначення ціни відбувалося в рамках витратного та порівняльного підходів. При цьому автомобіль Рeugeot 3008, 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , був наданий безпосередньо оцінювачу, що підтверджується матеріалами оцінки від 29.12.2024 №1801-ф/2 та фотоматеріалами долученими до нього. Отже, оцінка проводилася за інформацією отриманою з незалежних джерел щодо середніх цін продажів ідентичних вживаних транспортних засобів, з урахуванням фактичного технічного стану автомобіля, укомплектованості і відхилень від його нормативного пробігу. Клопотань щодо проведення судової транспортно - товарознавчої експертизи сторони суду не заявляли. Отже, дослідивши два звіти про оцінку, суд дійшов висновку, що реальну вартість автомобіля "Рeugeot 3008", 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , відображає саме звіт наданий відповідачем, тому вартість автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, на час розгляду справи становить 385094,85 грн. Звіт про оцінку надану позивачем суд до уваги не приймає, оскільки оцінювачем не було встановлено комплектацію автомобіля, його технічний стан, покази одометра, транспортний засіб не досліджувався, а дані були отримані із Інтернету подібного, ідентичного чи аналогічного автомобіля, що не може бути дійсною вартістю транспортного засобу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 по справі № 209/3085/20, висловила правову позицію, згідно з якою згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71\~СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. Крім того, Велика Палата Верховного Суду констатувала помилковість висновку суду про те, що стягнення на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становитиме для відповідача надмірний тягар. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. З урахуванням встановлених судом обставин та змісту спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за 1/2 частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль "Рeugeot 3008", універсал-В, реєстраційний номер [NUMBER] , в сумі 192547,43 грн та виділення цього автомобіля у власність відповідачу. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. При розподілі судових витрат суд керується нормами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2874,30 грн, що стверджується квитанцією № 7433-6745-4329-5504 від 22.10.2024 (а.с.27), оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1925,47 грн (2874,30*192547,43/287430).

Outcome: partial