Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю більше п`яти років до моменту відкриття спадщини. Позовна заява обґрунтована тим, що 06.10.1982 дід позивача уклав шлюб з [PERSON] . 27.12.1993 [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрита спадкова справа. Листом від 13.02.2024 нотаріус повідомив позивача про необхідність звернення до суду задля встановлення факту проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини згідно ст. 1264 Цивільного кодексу України. Позивач зазначає, що у 2004 році він переїхав до квартири рідного діда та почав проживати разом з ним та його дружиною однією сім`єю, опікувався їх здоров`ям, доглядав за ними, забезпечував всім необхідним, ліками, продуктами тощо. Зазначає, що проживав зі спадкодавицею майже 20 років в одній квартирі, вів спільне господарство, мав спільний побут. Згідно автоматизованого розподілу судових справ між суддями справу було передано для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою від 24.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 17.12.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 04.02.2025. У судове засідання 04.02.2025 з`явився представник позивача, відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви та клопотання не подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З метою недопущення затягування строків розгляду справи судом та з урахуванням подання ненадходженням від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу відсутності відповідача. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (надалі по тексту ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Відповідно до ч. 1-2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (надалі по тексту Пленум № 7 від 30.05.2008) зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Судом встановлено, що 06.10.1982 уклали шлюб [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] , жінки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадня щодо актового запису про шлюб № 00043549361. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2004 встановлено розмір часток [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] , рівні по 1/2 частині кожному. 25.05.2004 [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування, посвідченого 25.05.2004 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., зареєстрованого в реєстрі за № 389. [INFO] помер [PERSON] у віці 80 років. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адерсою: [ADDRESS] . 12.02.2024 після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу заведена спадкова справа номер у спадковому реєстрі 71986850, номер у нотаріауса 02/2024. [PERSON] подав приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Ладіній Л.С. заяву про прийняття спадщини після [PERSON] . Листом вих. № 59/02-14 від 13.02.2024 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ладіна Л.С. повідомила позивача про те, що відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України спадкоємцями четвертої черги за законом є особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. У відповідності до законодавства такий факт встановлюється в судовому порядку. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Відповідно до п. 21 Пленум № 7 від 30.05.2008 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що у 2004 році він переіїхав до квартири, де проживала [PERSON] , та постійно проживав там, вів спільний побут та господарство, допомагав та доглядав за [PERSON] , піклувався про її здоров`я, возив до лікарень, купував продукти харчування. На підтвердження наведених обставин позивач надав такі докази: копію витягу з реєстру територіальної громади, з якого вбачається, що [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 19.08.2024; копію рахунку-повідомлення № 1140 від 04.01.2019, виданого [PERSON] на оплату житлово-комунальних послуг, з якого вбачається, що кількість проживаючих - 0, нарахування за житлово-комунальні послуги [PERSON] та [PERSON] здійснювались окремо; копію постанови Приморського районного суду м. Одеси від 03.12.2021 у справі № 522/19335/21, якою [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаною постановю встановлено, що 14.09.2021 приблизно о 16:00 год. [PERSON] , перебуваючи за місцем мешкання,а саме в кв. [ADDRESS] вчинив відносно [PERSON] насильство в сім`ї, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме висловлювався нецензурною лайкою, тим самим могла бути завдна шкода її психічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Надавши оцінку наданим позивачем доказам, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами факт проживання його та [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років до моменту відкриття спадщини, ведення ними спільного побуту, наявності спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, наявності у них взаємних права й обов`язків, наявності інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин впродовж більше п`яти років до моменту відкриття спадщини . За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed