Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява Служби у справах дітей Вінницької міської ради до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивовано тим, що дитина [PERSON] , [INFO] з 08.02.2023 по теперішній час перебуває на обліку служби у справах дітей міської ради як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах, оскільки батьки не виконують свої батьківські обов`язки по її вихованню. Встановлено, що відповідачка [PERSON] з донькою тривалий час не проживає, переклавши обов`язки по вихованню та утриманню малолітньої дитини на своїх престарілих батьків. [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, проводить час у компанії осіб сумнівної поведінки. Мати не цікавиться життям, здоров`ям та розвитком своєї доньки, роками не спілкується з нею, не надає жодного матеріального утримання, не відвідує навчальний заклад та не цікавиться навчанням дитини. Батько дитини [PERSON] проживає окремо від доньки з 2012 року по теперішній час. Протягом останніх 12 років він лише епізодично зустрічався з дитиною та іноді телефонував їй, а також сплачував аліменти на утримання доньки, значно менші від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Фактично протягом тривалого часу батьки ухилялися від виконання обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Дитина [PERSON] протягом останніх семи років перебуває на вихованні та утриманні своїх баби та діда по материнській лінії, [PERSON] та [PERSON] , з якими проживає у [ADDRESS] . За місцем проживання дитини з бабою та дідом створено належні житлово-побутові умови для її виховання та розвитку. У спілкуванні з працівниками служби у справах дітей [PERSON] повідомила про те, що не заперечує проти позбавлення її батька та матері батьківських прав, оскільки батьки взагалі відсутні у її житті. Враховуючи вищевикладені обставини, служба у справах дітей Вінницької міської ради звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.11.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача [PERSON] подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Також зазначив, що вже сплачує аліменти на утримання доньки за рішенням суду в добровільному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався. Відповідачка повідомлялась про розгляд справи шляхом розміщення оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також шляхом направлення кореспонденції за останнім відомим місцем проживання відповідача, однак конверт повернувся до суду з відміткою на довідках «Укрпошти» про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою». Допитана в судовому засіданні дитина [PERSON] повідомила, що проживає разом з бабусею і дідусем по лінії матері. Батьки не піклуються про неї. З батьком зустрічається не часто, приблизно один раз в рік, надсилає аліменти у розмірі 1000,00 грн в місяць. Матір з`являлась зрідка і на короткий час в стані алкогольного сп`яніння, останній раз бачила її близько року тому. Дитина розуміє наслідки позбавлення її батьків батьківських прав і не заперечує щодо задоволення позову. Допитана як свідок мати відповідачки, бабуся дитини [PERSON] повідомила, що її дочка [PERSON] відсутня довгий час, веде антисоціальній спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, останній раз бачила її близько року назад. Дитиною опікується бабуся. Про батька дитини їй відомо мало. У вихованні дитини не допомагає, але надсилає грошову допомогу в розмірі 1000,00 грн в місяць. Позовні вимоги підтримує, оскільки це в інтересах дитини. Свідок [PERSON] , яка займає посаду головного спеціаліста відділу превентивної роботи служби у справах дітей Вінницької міської ради зазначила, що дитина [PERSON] проживає разом з бабусею і дідусем. Відповідачка [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя. Бачила її двічі, останній раз з`явилась в 2023 році на 2-3 місяці, після чого життям дитини не цікавилась, вихованням не займалась. З батьком дитини [PERSON] спілкувалась лише в телефонному режимі, повідомив що не може забрати дитину, оскільки має нову сім`ю Свідок [PERSON] - фахівець із соціальної роботи Вінницького міського центру соціальних служб розповіла, що дана сім`я взята на супровід в 2023 році. Дитину виховує бабуся. Мати з`явилась один раз в кінці 2023 року на короткий час. Батькові пропонували взяти дитину під опіку, однак останній відмовився. Дитиною займається бабуся, яка створила належні умови для її виховання і розвитку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. 19, 150, 151-154, 164 - 166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 26.09.2012 розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до наказу служби у справах дітей Вінницької міської ради №36 від 08.02.2023 [PERSON] , [INFO] взято на облік, як дитину що перебуває у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Директор КЗ «ВЛ №26 ім. Героя України Д. Майбороди» [PERSON] надала інформацію про виконання батьківських обов`язків щодо [PERSON] (№02-35/184 від 23.05.2024), з якої вбачається, що [PERSON] проживає разом з бабусею і дідусем. Матір дівчинки [PERSON] не проживає з родиною. В кінці травня 2023 вона з`явилась вдома, один раз відвідала освітній заклад святкування останнього дзвоника та влітку знову зникла з деякою сумою бабусиних грошей, приготовлених для операції [PERSON] . На даний час матір не проживає з донькою. Батька [PERSON] класний керівник не бачила жодного разу та не спілкувалась з ним. Батьки не виходять на зв`язок, не відвідують батьківські збори, не цікавляться навчанням та шкільним життям дівчинки. Вінницьке РУП ГУНП у Вінницькій області надало інформацію (№11013/200/23 від 02.03.2023, №1831МР/200-2023 від 13.12.2023, №1885МР/200-2024 від 11.06.) про стан виконання батьківських обов`язків громадянкою [PERSON] і громадянином [PERSON] . В ході розгляду звернення встановлено що малолітня [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , які більшість часу займаються вихованням онучки. Мати малолітньої дитини [PERSON] свої батьківські обов`язки не виконує належним чином оскільки згідно інформаційно-пошукової системи НПУ неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, займається бродяжництвом у м. Вінниця. Її місце перебування на даний момент встановити неможливо. За місцем прописки [PERSON] , характеризується негативно, як особа яка схильна до зловживання алкоголем, систематично залишає дитину на бабусю та може по декілька місяців не з`являтися за місцем проживання. Батько малолітньої дитини [PERSON] проживає зі своєю сім`єю окремо від дитини, участь у її вихованні приймає, а саме забезпечує матеріально та періодично відвідує дитину. Під час відвідування родини за місцем проживання встановлено, що дитина забезпечена усім необхідним за віком, одягом за сезоном, книжками, канцелярським приладдям, має власну кімнату у квартирі та місце для занять, ознаки не доглянутості відсутні. Адміністрація КНП «ЦПМСД№2 м. Вінниці» надала інформацію (№01-2/82 від 01.02.2023, №01-2/1784 від 13.12.2023, №299/01-2 від 10.06.2024) з якої вбачається, що [PERSON] має декларацію на медичне спостереження з лікарем ЗПСМ [PERSON] . При зверненні за медичною допомогою дитину супроводжує бабуся [PERSON] . Дитина в повному обсязі проходить профілактичні огляди та щеплюється згідно календаря щеплень. Батьки [PERSON] та [PERSON] не приймають участі у медичному супроводженні житини. Дитина забезпечена необхідним харчуванням, за медичною допомогою звертається вчасно. Вінницький міський центр соціальних служб Вінницької міської ради надав інформацію (№01-07/107 від 31.01.2023, №01-07/1442 від 06.12.2023, №01-23/520 від 11.06.2024) згідно якої вбачається, що дитина [PERSON] тривалий час проживає з бабою і дідом. Родина проживає у трикімнатній приватизованій квартирі, де дотримуються санітарно-гігієнічних умов проживання, квартира має всі зручності. Сім`я [PERSON] з 13.02.20223 отримує соціальну послугу соціального супроводу у Вінницькому міському центрі соціальних служб. Під час надання послуги соціального супроводу з`ясовано, що виховують і утримують дитину дід та баба, мати з молодшого віку дитини її вихованням не займається. Батько [PERSON] , має вже іншу родину, офіційно аліменти не сплачує, періодично скидає на карту приблизно 600 гривень. [PERSON] задовольняє потреби онуки відповідно свої матеріальних можливостей та рівня батьківського потенціалу. Також під час бесіди з`ясовано, що у [PERSON] перехідний вік, тому знаходити взаєморозуміння непросто, часто виникають конфлікти. 29.08.2023 [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей Вінницької міської ради з заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , що підтверджується копією заяви, яка міститься в матеріалах справи. В матеріалах справи міститься протокол бесіди з дитиною [PERSON] проведений головним спеціалістом відділу превентивної роботи ССД ВМР Марченко А.І. від 11.07.2024, відповідно до якого [PERSON] повідомила, що її мати [PERSON] в її житті та вихованні участі не приймає. Уже тривалий час вона відсутня і місце її перебування невідоме. Батько [PERSON] іноді телефонує, перекидає кошти на картку баби [PERSON] але особливої участі в житті дитини не приймає. Зі слів [PERSON] , вона не заперечує проти відібрання, позбавлення її батьків батьківських прав щодо неї та влаштування її в іншу сім`ю. В матеріалах справи також містяться акти обстеження житлово-побутових умов проживання від 11.07.2024, 03.04.2024, 30.12.2023, 30.10.2023, 23.08.2023, 17.05.2023, 29.03.2023, 18.01.2023. З актів вбачається, що сім`я складається: Мати - [PERSON] , не працює, місце перебування невідоме. Батько - [PERSON] , розлучений проживає з іншою сім`єю у м. Київ. Дитина - [PERSON] , навчається в КЗ «ВЛ «26». Інші члени родини: баба- [PERSON] - пенсіонерка. Дід - [PERSON] , має інвалідність ІІ групи. Сім`я проживає в квартирі на 9 поверсі 9-поверхового будинку в 3-кімнатній квартирі зі всіма зручностями. В дитини є окрема кімната, в якій наявні розкладний диван, письмовий стіл, шафа для речей. Дитина забезпечена всім необхідним. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 26.09.2012 розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] . Відповідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.01.2013 по справі № 232/3643/12, яке набрало законної сили 22.01.2013, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 800 грн щомісячно, які підлягають індексації, починаючи стягнення з 26.11.2012 р. і до досягнення дитиною повноліття (копія рішення надана позивачем знеособлена, була перевірена судом в ЄДРСР). Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2017 у справі №127/18259/17 [PERSON] , визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 178 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком 20 (двадцять) годин (постанова надана позивачем з ЄДРСР знеособлена, тому перевірена судом в ЄДРСР). Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25.08.2021 у справі №127/17866/21 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 119 грн (постанова надана позивачем з ЄДРСР знеособлена, тому перевірена судом в ЄДРСР). Згідно із ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 2 ст. 157 СК України визначено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові від 30.03.2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного й об`єктивного з`ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNTv. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин бо добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. В судовому засіданні було встановлено, що відсутність зі сторони батьків реальної турботи про дочку [PERSON] , її життя, здоров`я, лікування, виховання, про підготовку до самостійного життя негативно впливає на розвиток та долю дитини. Тривалий час [PERSON] , [INFO] , проживає з бабусею [PERSON] і дідусем [PERSON] , оскільки її мати [PERSON] зловживає спиртними напоями, її місце проживання невідоме, а батько [PERSON] створив нову сім`ю, проживає окремо від доньки з 2012 року і не заперечує щодо позбавлення батьківських прав, що підтверджується відповідною заявою, поданою ним. Фактично відповідачі самоусунулись від догляду та виховання своєї доньки [PERSON] і така поведінка батьків свідчить про свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки. Враховуючи наведені обставини суд дійшов висновку, що позов в частині позбавлення відповідачів батьківських прав підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2475-VІІІ від 03.07.2018 року визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік», установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн. Судом встановлено, що відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.01.2013 по справі № 232/3643/12, яке набрало законної сили 22.01.2013, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 800 грн щомісячно, які підлягають індексації, починаючи стягнення з 26.11.2012 р. і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області вже зобов`язано [PERSON] сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON] . З огляду на вищевикладене, з метою уникнення подвійного стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, суд дійшов висновку про відмову у задоволені вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дитини. Разом з тим, суд дійшов висновку, що з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів її (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадбанку. Відповідно до вимог статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Контроль за дотриманням умов утримання, виховання та навчання дитини слід покласти на орган опіки і піклування. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України. Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої чистини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що позивач - Служба у справах дітей Вінницької міської ради звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 статті 2 Закону України «Про судовий збір». За таких обставин, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути 605,60 грн за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав і 1211,20 грн судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів. Враховуючи, що суд відмовляє в частині стягнення аліментів з відповідача [PERSON] , а також визнання ним позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав з [PERSON] слід стягнути 302,80 грн судового збору в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial