Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Представник позивача адвокат Васянович В.В., діючи в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.11.2006 сторони уклали між собою шлюб, який рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2010 по справі № 2-1840 було розірвано. За період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.2007 сторонами було придбано у власність 22/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за [ADDRESS] . За цим договором у власність покупця перейшла частина житлового будинку, яка складається з: «А-1» - житловий будинок ракушняк, обкладений цеглою та надвірні споруди, а саме приміщення: №2-6 - 8,7 кв.м.; №2-7 - 8,2 кв.м.; №2-8 - 14,8 кв.м.; 36% підвалу (приміщення №2-2 - 8,1 кв.м.; №2-3 - 13,6 кв.м.); 100% прибудови, позначена літ. «а1» (приміщення №2-1 - 2,1 кв.м.; №2-4 - 4,8 кв.м.; №2-5 - 9,5 кв.м.). 100% погрібу, позначений літ. «п/г1 1»; 100% сараю, позначений літ. «б» (приміщення № І V-3.8 кв.м.); сараю, позначеного літ «б» (приміщення № ІІІ - 2,9 кв.м.); сараю, позначений літ. «В»; 100% убиральня, позначена літ. «К»; 50% вимощення №І; 50% огорожі №2; 100% хвіртки №3. Згодом КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» було виготовлено новий технічний паспорт станом на 20.04.2018, де у зв`язку з переплануванням кімнат, нумерацію і площу останніх було змінено. Житлові кімнати в будинку ізольовані та мають окремий вхід. Оскільки сторони не можуть знайти домовленості у користуванні будинком, позивач змушена звернутися до суду з вимогою про поділ визнання права власності на будинок, оскільки будинок і досі зареєстровано за відповідачем, а перереєстрація права власності можлива лише на підставі нотаріально посвідченого договору добровільного поділу майна, договору дарування тощо або на підставі рішення суду. Добровільно укласти договір поділу майна подружжя відповідач відмовляється. Просить суд визнати 22/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за [ADDRESS] , що складається з: «А-1» - житловий будинок ракушняк, обкладений цеглою, приміщення: №2-2, №2-3, №2-4, №2-5, №2-6, №2-8, №2-9, №2-10, прибудова літ. «а1», сарай літ. «В», огорожа №2, хвіртка №3, огорожа №5, об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за позивачем та відповідачем за кожним право власності на 11/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за [ADDRESS] . Судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача адвокат Васянович В.В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18.11.2006 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 318. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.10). Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області №2-1840 від 16.11.2010, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12). 12.03.2016 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 25. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Є.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2240, відповідач [PERSON] придбав у власність 22/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] (а.с.16,17). Відповідно до державного акту серії ЯМ № 246957, земельна ділянка площею 0,0276 га, кадастровий номер 7110300000:01:010:1165, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Черкаської області належить [PERSON] на підставі рішення Канівської міської ради від 06.09.2012 № 9-34 та договору про поділ земельної ділянки від 05.10.2012 № 1511 (а.с.20,21). Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/988/18 від 13.07.2018 між сторонами встановлено порядок користування 22/50 частинами житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] , наступним чином: - у користування [PERSON] виділено житлову кімнату площею 14,9 кв.м. позначену цифрами 2-10 (на новому технічному паспорті); - у користування [PERSON] виділено житлову кімнату площею 14,4 кв.м. позначену цифрами 2-9 (на новому технічному паспорті); - решту частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] , які зареєстровані на [PERSON] залишено в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] ; - земельну ділянку за кадастровим номером 71103200000:01:010:1165 площею 0,0276 га, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 246957 від 02.12.2012 залишено в спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] (а.с.13-15). Згідно технічного паспорту КП «Черкаське об`єднане бюро технічної інвентаризації№ вбачається, що замовником технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] є позивач [PERSON] . Житловий будинок виготовлено станом на 20.04.2018 та складається з: житлового будинку літ. «А-2», приміщення: №2-2, №2-3, №2-4, №2-5, №2-6, №2-8, №2-9, №2-10, прибудова літ. «а1», сарай літ. «В», огорожа №2, хвіртка №3, огорожа №5 (а.с.24-30). Частиною 3 статті 368 ЦК України і статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Об`єктом спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Згідно з статтями 63, 70 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частки чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Разом з тим, статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вищевказані 22/50\~частини житлового\~будинку з\~відповідною частиною\~надвірних споруд,\~що знаходяться\~по [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки придбання вказаного майна відповідачем відбулося у період шлюбу. Відповідно до ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зважаючи на викладене позовні вимоги підлягають до задоволення. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2336,50 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №101 від 31.07.2023 (а.с.1). Оскільки вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати.

Outcome: approved