Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

18 липня 2023 року, позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В позові вказано, що 23 січня 2010 року, позивач уклав шлюб з відповідачем по справі [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цівільного стану Торезького міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом № 13. В шлюбі мають дитину, а саме: [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 4. 09 листопада 2023 році, рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, справа № 332/3947/23. Зараз дитина проживає з позивачем по справі, за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 10.12.2024 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з [PERSON] були стягненні аліменти на утримання дитини [PERSON] на користь [PERSON] , справа № 332/5343/24. Позивач та його представник адвокат Новіков І.О., в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просив справу розглянути без нього та позов задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання відповідач та його повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі та висновок про доцільність проживання дитини з батьком. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з нижченаведених підстав. Як встановлено судом та зазначено в позові, що 18 липня 2023 року, позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В позові вказано, що 23 січня 2010 року, позивач уклав шлюб з відповідачем по справі [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цівільного стану Торезького міського управління юстиції Донецької області, за актовим записом № 13. В шлюбі мають дитину, а саме: [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 4. 09 листопада 2023 році, рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, справа № 332/3947/23. Зараз дитина проживає з позивачем по справі, за адресою: [ADDRESS] . 10.12.2024 року, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з [PERSON] були стягненні аліменти на утримання дитини [PERSON] на користь [PERSON] , справа № 332/5343/24. Відповідач - та її представник в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання відповідач та його повідомлений своєчасно та належним чином письмових заперечень або пояснень не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Сімейного Кодексу України: «Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності». Відповідач діяла всупереч інтересам малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України: «Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з кім із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.» Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України: при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.» Батьки [PERSON] та [PERSON] не дійшли згоди, з ким саме буде проживати дитина. У зв`язку з чим, позивачем було подано позовну заяву про визначення місця проживання дитини з батьком. В свою чергу Орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської рад по Заводському району, розглянув на комісії заяву про визначення місця проживання дитини з батьком, за результатами надав суду висновок про доцільність визначення місце проживання з батьком [PERSON] . Позивач має постійний дохід, не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, не веде себе аморальна, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, має приватний житловий будинок де проживає разом з дитиною. Позивач [PERSON] , створює всі необхідні умови для виховання, проживання та нормального розвитку дитини в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає постійно з батьком. Крім того, позивач займається розвитком своєї дитини, проводить час із сином, займається з ним його особистим розвитком, відвідує навчальні заклади, зокрема, забезпечує дитині дозвілля. Також, батько приділяє увагу не тільки дозвіллю [PERSON] , а й його здоров`ю, медичний догляд за дитиною лежить на Позивачеві. Тож, усі витрати на забезпечення харчуванням, одягом, лікуванням, дозвіллям та особистим розвитком дитини покладені на Позивача. Натомість, Відповідач наразі не ставить в пріоритет виконання батьківських обов`язків та виховання дитини. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Зазначені обставини підтверджують наступні докази, копії яких додано до справи та досліджено судом: свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб між сторонами, договір дарування житлового будинку, витяг з Державного реєстру речових прав, акт обстеження умов проживання від 19.12.23р., інформація Запорізького міського центру соціальних служб від 09.11.23р., акт оцінки потреб, висновок оцінки потреб сім`ї, висновок органу опіки від 22.02.24р. про доцільність визначення проживання [PERSON] з батьком, витяг з протоколу комісії з питань захисту прав дитини № 6 від 15.02.24р., довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 10.10.23р., іншими матеріалами справи (а.с.8-16, 43-66). Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). [PERSON] та його батько, позивач, мають сильний психологічний зв`язок, адже вони весь час разом, піклується та виховує [PERSON] саме батько, тому морально та духовно він звик бути саме з ним. Крім того, слід враховувати, що [PERSON] психологічно прив`язана й до місця, в якому проживає, він має там своїх друзів, з якими спілкується та товаришує, що забезпечує нормальне спілкування з однолітками та нормальний психологічний та психічний розвиток дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч.3 ст.160 СК України: «Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Так, відповідно до ч.1 ст.161 СК України: «Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення». Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини: «Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.» При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно постанови Верховного Суду України, від 30 травня 2018 року, у справі №343/1500/15-ц (касаційне провадження № 61-23861св18), при визначенні місця проживання дітей інтереси дітей мають першочергове значення, що безпосередньо зазначено в Конвенції ООН про права дитини 1989 року, яка є юридично обов`язковим міжнародним договором. При цьому Верховний Суд, врахувавши положення ст. 51 Конституції України, статей 7, 157 СК України, а також рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) «М. С. проти України», зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по- перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Велика Палата Верховного Суду у справі № 402/428/16-ц зробила наступний висновок: «Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів попередніх інстанцій, рішеннями яких визначено проживання малолітньої дитини з батьком за місцем його постійного проживання, оскільки зібрані у справі докази з урахуванням думки дитини і висновку органу опіки та піклування вказують на те, що проживання дитини з батьком найкраще забезпечить інтереси цієї дитини. При ухваленні постанови Велика Палата ВС застосувала вимоги ст. 141 Сімейного кодексу України про рівність прав матері та батька, частин 1, 2 ст. 161 цього Кодексу щодо вирішення спору судом, з ким із них буде проживати малолітня дитина, та врахування при цьому ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан ії здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Визначено, що під забороною розлучення дитини з матір`ю в контексті Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Велика Палата ВС відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі N° 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати Верховного Суду вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Велика Палата ВС зауважує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому стазі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо». Згідно з висновком Органа опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської рад по Заводському району, щодо розв`язання спору орган опіки та піклування не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за місцем проживання: [ADDRESS] . Враховуючі викладене суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, заснованим на законі, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved