Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

У грудні 2024 року адвокат Кравцов В.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Дніпроважмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Наказу директора АТ «Дніпроважмаш» від 23.09.2024 року №1024/к/тр звільнено [PERSON] начальника сектора промислової електроніки сервісного центру (№59) 24.09.2024 року за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП та наказано центральній бухгалтерії провести розрахунок при звільненні у т.ч. виплатити [PERSON] компенсацію за 11 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 13.04.2024 року по 24.09.2024 року. З зазначеним наказом позивач ознайомлений 24.09.2024 року. Відповідно до довідки від 25.09.2024 року №65 АТ «Дніпроважмаш» нараховано позивачу наступні суми при звільненні, а саме: заробітна плата за липень 2024 року - сума до сплати 12504,76 грн; заробітна плата за серпень 2024 року - сума до сплати 29528,42 грн; заробітна плата за вересень 2024 року - сума до сплати 27143,14 грн; компенсація за невикористану відпустку (11 днів) - сума до сплати 9272,78 грн. Загальна сума до сплати становить 78449,10 грн. Зазначені суми заборгованості не були виплачені відповідачем позивачеві в день його звільнення (24.09.2024 року). Позивач звертає увагу, що він двічі звертався до відповідача із заявами про виплату йому заборгованості з заробітної плати, а саме 03.10.2024 року та 15.11.2024 року. Реагуючи на зазначені вище заяви позивача, відповідачем частково погашено заборгованість зі сплати невиплаченої суми заробітної плати, а саме 23.10.2024 року сплачено 9378,57 грн та 22.11.2024 року сплачено 3126,19 грн. Так фактично станом на 24.12.2024 року відповідачем повністю погашено заборгованість з виплати компенсації за невикористані позивачем дні щорічної відпустки (9272,78 грн) та частково сплачено заборгованість зі сплати заробітної плати у сумі 3231,98 грн. Станом на 24.12.2024 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати невиплаченої при звільненні заробітної плати становить 66050,13 грн. Позивач звертає увагу, що відповідачем утримано з заробітної плати позивача податок на доходи фізичних осіб та військовий збір в повному обсязі, що підтверджується табелями №9279 за липень та серпень 2024 року. Зазначає, що загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.09.2024 року по 24.12.2024 року становить 173646,31 грн. У зв`язку з вищезазначеним представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати в загальному розмірі 66050,13 грн та суму середнього розміру заробітної плати за весь час затримки виплати заробітної плати виходячи з розміру середнього заробітку за день, який становить 1908,20 грн, але не менш ніж за період з 24.09.2024 року по 24.12.2024 року в розмірі 173646,31 грн та не більше ніж за 6 місяців. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.01.2025 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує, просив розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача АТ «Дніпроважмаш» Кобизєв Д.О. в судове засідання не з`явився, надав суду довідку про заборгованість по заробітній платі [PERSON] , відповідно до якої загальна сума заборгованості складає 65944,34 грн, з якої: заробітна плата за серпень 2024 року - сума до сплати 29528,42 грн; заробітна плата за вересень 2024 року - сума до сплати 27143,15 грн; компенсація за невикористану відпустку (11 днів) - сума до сплати 9272,77 грн. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з наказом №1024/к/тр від 23.09.2024 року АТ «Дніпроважмаш» звільнено [PERSON] , начальника сектору промислової електроніки сервісного центру (№59) 24.09.2024 року за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.17). Відповідно до довідки АТ «Дніпроважмаш» від 25.09.2024 року №65 вбачається, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] за липень 2024 року в сумі 12504,76 грн; за серпень 2024 року в сумі 29528,42 грн; за вересень 2024 року в сумі 27143,15 грн, компенсація за невикористану відпустку (11 днів) в сумі 9272,77 грн. Загалом сума заборгованості складає 78449,10 грн (а.с.11). Частиною 1 статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП). Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Аналіз норм ст. ст. 47, 116 КЗпП України Закону України «Про оплату праці» свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, тощо) належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція викладена в поставах Верховного Суду України N6-1395цс16 від 26 жовтня 2016 року, N6-788цс16 від 14 грудня 2016 року. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом з урахуванням вказаної норми надається оцінка доводів позивача в частині обґрунтування вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в заявленому розмірі. З наданих суду доказів вбачається, що відповідач не провів розрахунок з позивачем в строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, та фактично повний розрахунок з позивачем відповідач не провів на час розгляду справи. Представником відповідача надано суду довідку з відомостями про заборгованість АТ «Дніпроважмаш» по заробітній платі перед [PERSON] , яка станом на 24.01.2025 року складає 65944,34 грн, яка включає в себе заборгованість по заробітній платі за серпень 2024 року в сумі 29528,42 грн; заборгованість по заробітній платі за вересень 2024 року в сумі 27143,15 грн; компенсацію за невикористану відпустку (11 днів) в сумі 9272,77 грн (а.с.29). Разом з тим, посилання сторони позивача на заявлений ним розмір заборгованості по заробітної плати у сумі 66050,13 грн належним чином не обґрунтовано. З долученої до матеріалів справи виписки по рахунку позивача, відкритого у АТ «Універсал Банк» вбачається, що відповідачем частково погашено заборгованість зі сплати заборгованості по заробітній платі на загальну суму 12504,76, а саме 23.10.2024 року у розмірі 9378,57 грн та 22.11.2024 року у розмірі 3126,19 грн, що у розрахунку дорівнює сумі заборгованості по заробітній платі за липень 2024 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов у частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню саме в розмірі 65944,34 грн (78449,10 -12504,76 =65944,34), що відповідає розміру заборгованості, зазначеного у довідці АТ «Дніпроважмаш» від 24.01.2025 року. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку, але не менше, ніж за період з 24.12.2024 року по 24.12.2024 року включно в розмірі 173646,31 грн. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. За змістом пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до розрахунків відповідачем позивачу за липень 2024 року нараховано 45347,53 грн заробітної плати за відпрацьовані 167,9 годин, у серпні 2024 року нараховано 36681,27 грн за відпрацьовані 176 годин. Середній заробіток позивача за день складає 238,52 грн/год х 8 год =1908,20 грн (з розрахунку (45347,53 грн+36681,27 грн)/(167,9 год+176 год) = 238,52 грн). За розрахунком позивача розмір його середньоденної заробітної плати складає 1908,90 грн.(а.с.4) Враховуючи наведене суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 25.09.2024 року і по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, оскільки відповідач так і не провів з позивачем остаточний розрахунок, водночас станом на дату розгляду справи визначений ст.117 КЗпП шестимісячний строк не сплинув, тому середній заробіток має бути розрахований за період з 25.09.2024 року по 30.01.2025 року. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 25.09.2024 року по 30.01.2025 року складає 175 554,40 грн (1908,20 грн х 92 робочі дні). Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, за висновками Верховного Суду у постанові Великої Палати від 08 грудня 2021 року, викладеними у справі №9901/407/19, слідуючи усталеній судовій практиці, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу за цими висновками підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню з цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. Суд зауважує, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких у подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку з 25 вересня 2024 року по 30 січня 2025 року включно, саме в заявленому стороною позивача розмірі 175 554,40 гривень, з утриманням із вище визначених сум установлених законодавством України податків і зборів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі п. 7 ч. 1 ст.264, ст.430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а тому судові витрати у вигляді судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 968,96 грн.

Outcome: partial