Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

1.Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] (далі позивачка), діючи через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (далі відповідач 1) та [PERSON] (далі відповідач 2) про визнання за нею права власності на самочинно збудовану прибудову до будинку та господарські будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,07 га з кадастровим номером 7423610000:00:001:0548, що розташована за цією ж адресою, які набула у порядку спадкування після свого покійного чоловіка. Останній у 1996 року отримав дозвіл на будівництво, а в 2006 році збудував на належній йому земельній ділянці прибудову до будинку, літера «а1», що складається з коридору І площею 3,6 кв.м., кухні 1-1 площею 6,3 кв.м., коридору 1-5 площею 8,4 кв.м. та кімнати 1-6 площею 6,6 кв.м. Також чоловіком позивачки були самочинно збудовано у 2006 році господарські будівлі: гараж Г-1 площею 6,7 кв.м., літня кухня Д-1 площею 11,9 кв.м., прибудова до літньої кухні літера д-1 площею 5,5 кв.м., сарай літера Е-1 площею 7,8 кв.м. та сарай літера Ж-1 площею 16,3 кв.м. Позивачка зазначає, що її чоловік за життя не ввів в експлуатацію та не зареєстрував у встановленому законодавством порядку прибудову та господарські будівлі, збудовані на належній йому земельній ділянці, у зв`язку з чим вона не може у позасудовому порядку оформити право власності на ці об`єкти нерухомого майна. \~ \~ \~ \~Позивачка у судове засідання не з`явилася, при цьому її представник у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його повністю з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в які зазначає, що не заперечує проти задоволення позову. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні та її представник в режимі відеоконференції проти задоволення позову не заперечували, при цьому відповідачка вказала, що спір виник з вини позивачки та її покійного чоловіка, відповідно у разі задоволення позову з неї не повинні стягуватися судові витрати, здійснені позивачкою у зв`язку з розглядом справи судом. Заяви та клопотання учасників справи Представник відповідачки подавав суду два клопотання про надання йому можливості взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, які судом були задоволені. Учасники справи інших заяв та клопотань до суду не подавали. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачам строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 16 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи \~ \~ \~ \~Як встановлено, 23 листопада 2023 року позивачка набула у порядку спадкування за законом після свого покійного чоловіка [PERSON] право власності на частку житлового будинку [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,0654 га з кадастровим номером 7423610000:00:001:0548, розташовану за цією ж адресою (а.с.4-9). \~ \~ \~ \~З технічного паспорту №647, реєстраційний номер ТІ01:2272-3683-5636-1220, на житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: [ADDRESS] вбачається, що у 2006 році спадкодавцем позивачки було здійснено прибудову до цього житлового будинку літера а-1, яка складається з коридору І площею 3,6 кв.м., кухні 1-1 площею 6,3 кв.м., коридору 1-5 площею 8,4 кв.м. та кімнати 1-6 площею 6,6 кв.м., а також збудовано господарські будівлі: гараж Г-1 площею 6,7 кв.м., літня кухня Д-1 площею 11,9 кв.м., прибудова до літньої кухні літера д-1 площею 5,5 кв.м., сарай літера Е-1 площею 7,8 кв.м. та сарай літера Ж-1 площею 16,3 кв.м. Саме будівництво здійснено з дотриманням вимог державних\~будівельних норм(а.с. 11-14). При цьому покійним чоловіком позивачки 29 травня 1996 року було отримано рішення виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради на здійснення вказаної вище прибудови до будинку (а.с. 10), водночас дозволів та будівництво господарських будівель за вказаною вище адресою він не отримував. За життя чоловік позивачки право власності на прибудову та господарські будівлі належним чином не оформив. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статей 321, 328 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 383 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно частини\~третьої статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у вставленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до частини п`ятої статті 376 ЦК України \~на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно роз`яснень, що містяться в абзаці 4 пункту 9 та в пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 3 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №910/2939/19 виклав правову позицію про те, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного». При цьому, у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у № 61-33701св18 зроблено висновок про те, що суд має повноваження визнавати право власності на об`єкт самочинного будівництва виключно у двох випадках: право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Оскільки судом встановлено, що спадкодавцем позивачки було здійснено самочинне будівництво прибудови до будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , позначеної в технічній документації літерою а-1, яка складається з коридору І площею 3,6 кв.м., кухні 1-1 площею 6,3 кв.м., коридору 1-5 площею 8,4 кв.м. та кімнати 1-6 площею 6,6 кв.м., а також збудовано господарські будівлі: гараж Г-1 площею 6,7 кв.м., літню кухню Д-1 площею 11,9 кв.м., прибудову до літньої кухні літера д-1 площею 5,5 кв.м., сарай літера Е-1 площею 7,8 кв.м., та сарай літера Ж-1 площею 16,3 кв.м., при цьому дане будівництво здійснено на належній позивачці земельній ділянці площею 0,0654 га з кадастровим номером 7423610000:00:001:0548, однак без дозволу Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, враховуючи те, що під час будівництва було дотримано вимоги державних будівельних норм, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю та визнання за позивачкою права власності на вказані прибудову та господарські будівлі. Враховуючи те, що спір виник внаслідок недбалих дій спадкодавця позивачки, який за життя не оформив належним чином самочинно збудовані прибудову до будинку та господарські будівлі, відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне повністю покласти на позивачку всі здійснені ним витрати, не стягуючи їх з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved