Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] 04.08.2018 року на підставі кредитного договору № 2001092804801 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 20000 грн., який пізніше було збільшено до 39200 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.07.2024 року складає 60720.62 грн., з яких: - 39173.02 грн. заборгованість за кредитом; - 21547.6 грн. заборгованість процентами; - 0 грн. заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати. Крім того, представник позивача в позовній заяві заявлено клопотання про слухання справи за її відсутності. Від представника відповідача до судового засідання надійшли письмові пояснення по справі, згідно яких просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказане мотивувала тим, що до позовної заяви додано копію заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, паспорт споживчого кредиту від 04.08.2018 року. Споживчий паспорт підписано в серпні 2018 року, кредитна картка була видана строком на 12 місяців, отже строк стягнення коштів розпочався з серпня 2019 року та сплинув в серпні 2022 року. Всупереч подачі позову про стягнення коштів, позивачем було складено виконавчий напис від 17.11.2020 року про стягнення грошових коштів, отже знаючи про виникнення боргу не скористались стягненням їх через суд, таким чином пропустивши строки подачі позову до суду. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач дійсно отримав кредитну картку та користувався нею. Сума до стягнення у виконавчому написі була 51718,33 грн., а сума до стягнення у позовній заяві 60720,62 грн. Відповідно до розрахунку суми простроченої заборгованості відповідача за відсотками з 30.08.2018 року по 28.02.2023 року становить 21547,60 грн., тобто строк дії кредитної лінії 12 місяців, а саме: до 04.08.2019 року, а відсотки банком нараховано по 28.02.23 року, що суперечить законодавству. Згідно графіку погашення платежів сума відсотків зазначена 5005,89 грн., а по факту відповідачем сплачено 19037,72 грн., що є більше ніж зазначено в споживчому паспорту 14031,83 грн. Основного боргу відповідачем сплачено 14802,30 грн. В свою чергу нарахування відсотків після закінчення строку дії договору чинним законодавством не передбачено. Крім того, від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, яку мотивувала тим, що позивач знав про заборгованість та про дату її виникнення з 04.08.2019 року, оскільки відповідно до споживчого паспорту кредитна лінія була надана строком на 12 місяців, а до суду позивач звернувся з позовом в серпні 2024 року з пропуском строків позовної давності. Згідно орієнтовного графіку платежів по кредитній лінії строк її стягнення сплинув по останньому в серпні 2022 року. Також від представника відповідача надійшла заява по слухання справи за її відсутності та відсутності відповідача. Представником позивача суду надано письмові пояснення, згідно яких просила суд відхилити доводи відповідача за змістом пояснень як безпідставні та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказані пояснення обґрунтовано наступним. 04.08.2018 року відповідач звернулась до банку з метою отримання кредиту. Підтвердженням надання відповідачу кредиту є: заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001092804801 від 04.08.2018 року, яка була підписана відповідачем; паспорт споживчого кредиту від 04.08.2018 року, який також був підписаний відповідачем. Банк належним чином виконав свої зобов`язання надав позивачу грошові кошти у повному обсязі. Ліміт кредитування 20000 грн., який був збільшений до 39200 грн. Відповідач погодилась із запропонованими умовами кредитування, підписала заяву, паспорт споживчого кредиту та фактично отримала грошові кошти. У заяві викладено умови: розрахунковий день 30 число місяця: платіжна дата 30 число місяця; строк дії кредитного ліміту, процентна ставка реальна 57,90% річних (в тому числі стандартна 47,88%), за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки. У заяві, яка підписана відповідачем також зазначено, що відповідач, підписанням цієї заяви беззастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), яка розміщена на сайті: pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процес обслуговування; відповідач ознайомлений із ДКБО та цілком згодний з ним; всі умови ДКБО відповідачу зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (розділ заяви «Підтвердження та запевнення»). Протягом дії договору відповідач користувалась кредитними коштами неодноразово здійснювала операції покупки через POS-термінал, отримувала готівкові кошти, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. Щодо закінчення строку дії кредитного договору на що посилається представник відповідача, зазначила, що за змістом заяви на приєднання до ДКБО чітко зазначено, що строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дня надання кредитного ліміту. Зі спливом вказаного строку дія кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін або підстав для його скорочення в порядку, визначеному ДКБО. Ніяких заперечень від відповідача не надходило з цього приводу. Крім того, від представника позивача до судового засідання надійшло заперечення на заяву про застосування строків позовної давності. Вказане заперечення мотивовано тим, що кредитний договір укладено 04.08.2018 року, однак кредитною карткою відповідач користувалася і здійснював платежі до 03.04.2020 року, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку. 02.04.2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023№ 383 до 30 червня 2023 року. Крім того, п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З урахуванням вказаних «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а також того факту, що станом на дату подання позову термін дії воєнного стану продовжений, представник позивача вважає, що банк дотримався строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, в межах\~заявлених позовних\~вимог всебічно, повно та безпосередньо дослідивши надані сторонами докази з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступного. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Так, судом встановлено, що [PERSON] 04.08.2018 року з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ «ПУМБ» з заявою на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яку власноруч підписала (а.с. 5). Підписанням вказаної заяви [PERSON] приєдналась до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2001092804801 від 04.08.2018 року. Крім того, 04.08.2018 року [PERSON] власноруч підписано паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) (а.с. 5зворот). Відповідно до паспорту кредиту, серед іншого, зазначено: - основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: тип кредиту кредитна лінія; сума ліміту 20000 грн.; строк кредитування 12 місяців, зі спливом якого такий продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої і сторін; - інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту для споживача, а саме: процентну ставку річних 47.88%; загальні витрати за кредитом 5005,89 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 25005,89 грн.; реальна річна процентна ставка 57,80%; - порядок повернення кредиту, згідно якого викладено орієнтовний графік платежів по кредитній лінії із зазначенням дати платежу, суми платежу за розрахунковий період, реальної річної процентної ставки, загальної вартості кредиту - додаткову інформацію яка, в тому числі, містить розмір процентної ставки яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 62,0% річних, яка застосовується з першого дня виникнення простроченої заборгованості на суму залишку заборгованості за кредитом; інші платежі комісія за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати 100 грн. Відповідач підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування. Також підтвердила отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано характеристики запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї. На підставі заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб [PERSON] отримано кредитну картку миттєвого випуску № [NUMBER] зі встановленим кредитним лімітом в сумі 20000 грн. У відповідності до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001092804801 від 04.08.2018 року, [PERSON] 04.08.2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 20000 грн., який в подальшому неодноразово збільшувався. Зокрема 11.12.2019 року відповідачу збільшено кредитний ліміт до 39200 грн. (а.с. 23). Таким чином, судом встановлено, що банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки. Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. В силу ст.ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки. При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі. Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. За правилами ч. 1 ст. 1049 і ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, згідно умов договору та у строки передбачені цим договором. Щодо заперечення представника відповідача на відсутність доказів отримання відповідачем та користування кредитною картою, таке спростовується випискою з особового рахунку [PERSON] за період з 04.08.2018 року по 01.07.2024 року, згідно якої вбачається, що остання у вказаний період користувалась кредитними коштами позивача, а саме: здійснювала зняття готівкових коштів через банкомати, здійснювала оплату товарів та послуг. Крім того, здійснювала погашення заборгованості, в тому числі погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитним коштами по 03.04.2020 року включно (а.с. 25-31). Представником відповідача також зазначено про нарахування позивачем відсотків по 28.02.2023 року, що суперечить законодавству, оскільки нарахування відсотків після закінчення строку дії договору чинним законодавством не передбачено. Однак, згідно умов публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 8-20) такий договір діє протягом невизначеного строку і може бути розірваний за ініціативою банку або за ініціативою клієнта у випадках закриття карткових рахунків та інших рахунків за цим договором, та/або відмови від усіх послуг банку (п. 2.4.1 частини 2). Крім того, умовами п. 5.7.1 частини 6 вказаної публічної пропозиції передбачено, що проценти за користування споживачем кредитом нараховуються щоденно та розраховуються: при звичайній (зменшувальними платежами) схемі повернення споживчого кредиту та сплати процентів/комісій виходячи з щоденного залишку заборгованості за споживчим кредитом протягом всього строку користування споживчим кредитом, починаючи з дня надання споживчого кредиту (включаючи день надання споживчого кредиту) по день повного повернення заборгованості за споживчим кредитом (не враховуючи цей день) виходячи з фактичної кількості днів у році; при ануїтетній (рівними платежами) схемі повернення споживчого кредиту та сплати процентів комісій виходячи з залишку заборгованості за споживчим кредитом на початок кожного розрахункового періоду згідно з графіком платежів та виходячи з фактичної кількості днів у році та однакової кількості днів у кожному розрахунковому періоді, протягом всього строку користування споживчим кредитом, починаючи з дня надання споживчого кредиту (включаючи день надання споживчого кредиту) по день повного повернення заборгованості за споживчим кредитом (не враховуючи цей день). Крім того, згідно паспорту споживчого кредиту, який було підписано відповідачем до укладення договору, передбачено, що строк кредитування становить 12 місяців, зі спливом якого такий продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої і сторін. Таким чином, суд вважає нарахування позивачем відсотків у вказаний період таким, що відповідає умовам укладеного сторонами договору. Щодо посилання представника відповідача на те, що сума відсотків сплачена відповідачем є більшою за суму таких відсотків, зазначених у паспорті споживчого кредиту, суд зазначає наступне. У відповідності до копії паспорту споживчого кредиту загальні витрати за кредитом становлять 5005,89 грн. та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 25005,89 грн. Однак, згідно примітки до вказаного пункту паспорту споживчого кредиту, зазначено про те, що наведені обчислення реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і розраховані, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої зобов`язання на умовах та у строки, визначені у договорі. Також, суд звертає увагу, що вказаний паспорт споживчого кредиту також містить інформацію про розмір процентної ставки, яка становить 62,0% річних та застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту з першого дня виникнення простроченої заборгованості на суму залишку заборгованості за кредитом. В зв`язку з зазначеним, суд відхиляє такі доводи представника відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 2001092804801 від 04.08.2018 року станом на 01.07.2024 року (а.с. 23 зворот-24) [PERSON] має заборгованість у розмірі 60720 грн. 62 коп., яка складається з: 39173 грн. 02 коп. - заборгованість за сумою кредиту; 21547 грн. 60 коп. - заборгованість за відсотками; 0 грн. заборгованість за комісією. Суд дослідивши умови договору, виписку по особовому рахунку відповідача та розрахунок заборгованості за договором, вважає, що такий розрахунок базується на умовах укладеного між сторонами договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. В той же час, під час розгляду справи, представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності, яка обґрунтована тим, що позивач знав про заборгованість та про дату її виникнення з 04.08.2019 року, оскільки відповідно до споживчого паспорту кредитна лінія була надана строком на 12 місяців, а до суду позивач звернувся з позовом в серпні 2024 року з пропуском строків позовної давності. Згідно орієнтовного графіку платежів по кредитній лінії строк її стягнення сплинув по останньому в серпні 2022 року. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину». Надалі, з метою удосконалення норм ГПК України, ЦПК України, КАС України в частині перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), Верховна Рада України ухвалила Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», в якому зокрема зазначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Отже, у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають відповідні строки, у тому числі передбачені положеннями статті 257 ЦК України. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», про що зазначено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, в Україні введений воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року станом на 30 діб. Законом України від 15 березня 2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». В подальшому, воєнний стан неодноразово був продовжений, в тому числі Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3891-IX від 23.07.2024 року, яким затверджений Указ Президента України № 469/2024 від 23.07.2024 року та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 4024-IX від 29.10.2024 року, яким затверджений Указ Президента України № 740/2024 від 28.10.2024 року та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб. Отже, строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану в Україні, про що також зазначено у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 643/2563/23 та від 13 листопада 2024 року у справі № 383/1645/23. Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог у цій справі станом на день звернення позивача до суду (вересень 2024 року) не спливла, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину, який був введений з 12 березня 2020 року та продовжувався до 30 червня 2023 року. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні. Тому посилання представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд відхиляє. Доказів, які б спростували висновки суду, відповідач суду не надав. За такого, суд приходить до висновку, що підстав для застосування правил частини 4 статті 267 ЦК щодо наслідків спливу позовної давності суд не вбачає. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та вважає необхідним задовольнити позовні вимоги АТ «ПУМБ» і стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 60720 грн. 62 коп. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп.

Outcome: approved