Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідачі є користувачами та мешканцями кв. [ADDRESS] . Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі своєчасно з липня 2017 року не вносили плату за отримані послуги з гарячого водопостачання в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 травня 2024 року у розмірі 52 304,37 грн., 3% річних у розмірі 2 631,19 грн. та інфляційна складова боргу в розмірі 9 180,09 грн, та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 26 червня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 18.09.2024 року від представника відповідачів надійшов до суду відзив на позовну заяву, у якому віповідачі визнають частково позов та просять суд застосувати строки позовної давності та солідарно стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства «Євро-Реконструкція» суму боргу за постачання гарячої води в розмірі 23 101,38 грн., інфляцію у розмірі 744,78 грн. та 3 %річних у розмірі 696,36 грн. Застосувати термін позовної давності три роки до позовних вимог в частині стягнення боргу за постачання гарячої води. Застосувати термін позовної давності в один рік до позовних вимог в частині стягнення інфляції та 3 % річних. 12.09.2024 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що посилаючись на п. 12 Прикінцевих положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. Отже, заборгованість відповідачів за період з 12.03.2017 року по 01.05.2024 року становить: за надані послуги з гарячого водопостачання 51 472,14 грн.; інфляційна складова боргу за централізоване опалення становить 8 717,70 грн. та 3 % річних з простроченої суми становить 2 493,50 грн. З розрахунку вбачається, що нарахування 3 % річних та інфляційної складової боргу здійснюється лише по 23.03.2022 року, тобто лише на ту заборгованість, яка виникла до введення і дію воєнного стану. Крім цього, чинне законодавство не передбачає можливості проведення нарахування коштів за надані послуги на підставі засобу обліку, які належним чином не повірені та не поставлені на облік виконавцем комунальних послуг. Зазначений відповідачем у відзиві засіб обліку гарячої води, який зі слів відповідача у квартирі та повірений, на обліку у ТОВ "Євро-Реконструкція" не перебуває. Доказів того, що відповідачі надавали до теплопостачальної організації документи щодо встановлення, опломбування та постановки на облік встановленого в квартирі індивідуального засобу обліку гарячої води до ТОВ "Євро-Реконструкція" не надано. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За нормою ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 року (заява № 14448/88, § 33). Як вбачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 року № 198, що підтверджено переліком житлових будинків, затвердженим Головою Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: - [PERSON] , за період з 26.05.2000 року по теперішній час, згідно довідки №114698203 від 25.06.2024 року; - [PERSON] , за період з 26.05.2000 року по теперішній час згідно довідки №114698642 від 25 червня 2024 року; - [PERSON] з 26.05.2000 року по 06.06.2024 року, згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва та згідно довідки № 114698503 від 25 червня 2024 року. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (Постанова Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц) Пунктом 10 ч. 3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , що відповідачі своєчасно не вносять плату з липня 2017 за послуги з постачання гарячої води, в результаті чого станом на 01 травня 2024 року утворилась заборгованість в розмірі 52 304,37 грн., що підтверджується розрахунком суми боргу. Відповідачами у справі не надано доказів того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» послуги надавались з перервою, не надавались або надавались неякісно, що могло б бути підставою для здійснення перерахунку розміру плати за надані послуги. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку ціни вимоги за послуги з гарячого водопостачання за період з липня 2017 року становить 9 180,09 грн. Розмір 3% річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги за послуги з гарячого водопостачання за період з липня 2017 року становить 2 631,19 грн. відповідно до розрахунку заборгованості з урахування заявленої відповідачем заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності . Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 70-80 ЦПК України. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості із відповідачів та споживачів послуг за адресою: квартири [ADDRESS] враховуючи відзив відповідачів. Щодо заяви відповідачів про застосування строку позовної давності необхідно зазначити наступне. Відповідно до статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 ЦК України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. У пункті 139 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Тобто при солідарному обов`язку будь-який з відповідачів може заявити про застосування позовної давності. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який продовжено до 30 квітня 2023 року. Згідно з перехідними положеннями ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, строк позовної давності у даній справі має бути відраховано з моменту запровадження карантину на території України, а саме з 18 червня 2021 року. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з гарячого водопостачання та центрального опалення заявлені в межах позовної давності. Так, позивачу про порушення своїх прав стало відомо у липні 2017 року, відтак позивач мав встановлений строк позовної давності строк 3 роки, у межах якого не був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом свого порушеного права чи інтересу та із відповідними вимогами, що відображені у даній позовній заяві та звернувся до суду 18.06.2024 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності. Проте, строки позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину, відтак позивачем не були пропущені, тому доводи відповідачів у цій частині до уваги судом не можуть бути взяті. Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягає частковому задоволенню, та присуджує до стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 51 472,14 грн. Враховуючи те, що до суми основної заборгованості зі сплати коштів за централізоване опалення судом застосовується позовна давність, аналогічна формула щодо позовної давності застосовується судом і до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідачам на підставі статті 625 ЦК України. Отже, за підрахунком суду (враховуючи надані відповідачами перерахунки заборгованості, 3% річних, розміру інфляційних втрат та позовну давність, яка застосовується судом до вимоги про стягнення боргу за постачання теплової енергії) з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за заборгованість за послуги з постачання гарячої води в розмірі 2 493,50 грн. та інфляційні втрати 8 717,70 грн. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1009,35 грн. з кожного відповідача.

Outcome: partial