Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

У січні 2025 року позивач за представництва адвоката Єрмолова Євгена Миколайовича в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 01 вересня 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя дітей не має, однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись через те, що з 2019 року між сторонами припинені шлюбні відносини та з цього часу сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2025 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак її представник [PERSON] , за відсутності обмежень у повноваженнях, через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, в якій також зазначив, що позов підтримують у повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення, а також пояснив, що він не заперечував і проти розірвання шлюбу в позасудовому порядку, натомість позивач перебуває за межами України і не може прибути до відділу реєстрації актів цивільного стану, з підстав чого відповідач вважав, що витрати на правничу допомогу не обґрунтовані, а тому просив не стягувати з нього на користь відповідача витрати на правничу допомогу. Суд, вислухавши думку відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 01 вересня 2012 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 44, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 01 вересня 2012 року, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 7). Від шлюбу сторони дітей не мають. Сімейне життя між сторонами перестало складатися з підстав втрати взаєморозуміння, внаслідок чого з 2019 року між сторонами припинені шлюбні відносини та з цього часу сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги один до одного. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов`язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім`ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв`язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність відсутність у подружжя малолітніх чи неповнолітніх дітей, категоричне заперечення як позивача так і відповідача проти збереження шлюбу, що вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю і в судовому засіданні не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд згідно ст. 206 ЦПК України таке визнання позову приймає з ухваленням рішення про задоволення позову по суті вимог, у зв`язку з чим наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 484,48 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача іншої частини сплаченого судового збору, тобто 484,48 грн. При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4\~ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи видно, що позивач 04 січня 2025 року уклала із адвокатом Єрмоловим Є.М. договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого за надану правову допомогу клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі, що в кожному разі встановлюється окремо сторонами, в тому числі на підставі обсягів виконаних робіт, що зазначені у відповідному акті. Повноваження адвоката підтверджуються свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП № 3802, а також ордером серії АЕ № 1176664, що згенерований на підставі вищевказаного договору (а.с. 9, 14, 15). Згідно акту № 1 від 08 січня 2025 року про приймання-передачу виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 04 січня 2025 року про отримання правової допомоги від 06 січня 2025 року адвокат Єрмолов Є.М. надав позивачу наступні послуги з правової допомоги: 1) консультація 800 грн. (1 год.); 2) підготовка позовної заяви, пакету документів про розірвання шлюбу, відправка до суду 1\~600 грн. (2 год.); 3) супровід справи в суді, отримання судового рішення першої інстанції (аванс) 2\~400 грн. (3 год.); 4) відправка копії позовної заяви разом з додатками на адресу відповідача 200 грн. (25 хв.). Всього на загальну суму 5\~000 грн., сплата яких підтверджується платіжною інструкцією № Р24А3755905188D8034 від 08 січня 2025 року (а.с. 11, 13). Разом з тим, суд приймає до уваги ту обставину, що пред`явлення позову зумовлено саме перебування позивачки закордоном і відсутність її в Україні для особистого прибуття разом з відповідачем до органів РАЦС для подання спільної заяви про розірвання шлюбу в порядку ст. 106 СК України, а не діяннями відповідача, які б спричинили перешкоди для розірвання шлюбу в позасудовому порядку за ст. 106 СК України, тому витрати на правову допомогу за зверненням до суду зумовлені саме діяннями позивачки, у зв`язку з чим покладання на відповідача повної суми витрат на правову допомогу суд вважає безпідставним, у зв`язку з чим приходить до висновку про необхідність покладення на позивача та відповідача (як сторін, однаково прагнучих до розірвання шлюбу) рівною мірою тягар оплати витрат на підготовку позовної заяви з пакетом документів для суду, тобто, виходячи з даних акту приймання-передачі за договором про надання правничої допомоги про вартість такої послуги у 1600,00 грн., з відповідача на користь позивача належить стягнути 800,00 грн. Крім того, суд відзначає, що відправка копії позовної заяви на адресу відповідача (200 грн.) не стосується надання правової допомоги, а є іншими витратами за п.4 ч.2 ст. 133 ЦПК України; супровід справи (2400,00 грн.) в суді взагалі не здійснювався, оскільки представник позивача до суду не прибував, жодних процесуальних дій не вчиняв, а отримання копії судового рішення не стосується професійної правничої допомоги. Так само, консультація (800,00 грн.) з приводу порядку розірвання шлюбу в судовому порядку зумовлена не правовим спором з відповідачем, чи з його перешкодами у розірванні шлюбу, а саме відсутністю позивачки в Україні і перебування її закордоном, тому покладатися на відповідача такі витрати не мають. На підставі викладеного,

Outcome: approved