Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

29 жовтня 2024 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності за [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Мстиславлі Могильовської області, РНОКПП [NUMBER] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , права власності на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 49,7 кв. м., житловою площею 14,4 кв. м з господарськими будівлями і спорудами: літня кухня літ. Б, погріб літ. В, сарай літ. Г, сарай літ. Д, огорожа №1, розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка настала [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий № 1424281500:07:000:0356. Позивач звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, видачі свідоцтва про право на спадщину. Нотаріус видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, однак відмовила у видачі свідоцтва на житловий будинок, оскільки відсутній документ, що підтверджує право власності на будинок. Без цього документа право власності позивача на будинок не визнається, вона позбавлена можливості зареєструвати будинок. З наведених підстав позивач просить суд визнати за нею право власності на вказаний будинок в порядку спадкування за законом після смерті матері. Ухвалою суду від 07.11.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання. У встановлений судом строк представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 05.12.2024 підготовче провадження у справі закінчено, розгляд справи призначено на 16 січня 2025 року. Сторони в судове засідання не з`явились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, досліджені докази, на підставі яких встановлені ці обставини. Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 18 липня 1955 року Мстиславським бюро ЗАГС Могильовської області, [PERSON] народилась [INFO] , її матір`ю в свідоцтві зазначена [PERSON] . Відповідно до наданих позивачем документів встановлено, що 13 січня 1978 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , прийнявши прізвище чоловіка [PERSON] . Копією свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Долинської сільської ради Слов`янського району Донецької області, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у селі Долина, Слов`янського району, Донецької області. В зв`язку зі смертю [PERSON] 01 жовтня 2018 року відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий №1424281500:07:000:0356. Відповідно до ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Судом встановлено, що 20 березня 2014 року [PERSON] залишила заповіт, яким право на земельну ділянку площею 5,420 га, розташовану на території Долинської сільської ради, Слов`янського району, Донецької області, та право на земельну ділянку площею 0,940 га, розташовану на території Долинської сільської ради, Слов`янського району, Донецької області, заповідала у власність [PERSON] (чоловіка позивача). Заявою від 01 березня 2019 року [PERSON] на підставі ст. 1273 ЦК України відмовився від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Оскільки зазначений у заповіті [PERSON] відмовився від спадщини спадкування здійснюється за законом. Згідно зі ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В судовому засіданні встановлено, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] позивач. Відповідно до ст. 1268, 1269\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За приписами ч. 1 ст.\~1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що 19 лютого 2019 року позивач у встановлений законодавством строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і видачі свідоцтва про право на спадщину. 16 травня 2019 року позивач отримала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, до складу якої увійшла земельна ділянка загальною площею 0,9447 га, кадастровий № 1424281500:07:000:0356, місце розташування: Донецька область, Слов`янський район, Долинська сільська рада. Постановою державного нотаріуса Другої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області від 10 жовтня 2024 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документу, що встановлює право власності спадкодавця на будинок. Згідно довідки Долинської сільської ради Слов`янського району Донецької області від 16 травня 2019 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , рахується за [PERSON] , право власності на вказаний житловий будинок не зареєстроване. Довідкою Долинської сільської ради Слов`янського району Донецької області від 16 травня 2019 року у зазначеному житловому будинку по день смерті була зареєстрована [PERSON] , зареєстровані по цей час [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, позивач після смерті матері успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, однак позбавлена можливості оформити спадщину на це нерухоме майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності на нерухоме майно у її матері Вирішуючи спір, суд приймає до уваги наступне законодавство. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з приписами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Враховуючи викладене вище, визнати право власності на успадковане майно, а також захистити своє право власності на нього позивач може лише в судовому порядку. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, у постанові від 22 вересня 2021 року (справа № 227/3750/19). Суд приймає до уваги, що позивач отримала відмову нотаріуса в оформленні права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу. Отже, у позивача відсутня можливість оформити в нотаріальному порядку своє право власності на житловий будинок, який станом на день смерті [PERSON] належав саме їй. Вказане є підставою для визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті матері. З огляду на викладене та

Outcome: approved