Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

В вересні 2024 року КП БМР «Білоцерківтепломережа» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , 2) [PERSON] , 3) [PERSON] , про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. В обґрунтування позову вказано, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідачам. Згідно особового рахунку № [NUMBER] за період з 01.11.2018 по 01.06.2024 боржники мають заборгованість за теплову енергію в розмірі 25362,46 грн, яку необхідно стягнути за рішенням суду, так як добровільно відповідачі борг не погашають. Боржникам було надіслано претензію про наявність заборгованості з вимогою сплатити, однак останні заборгованості не сплатили. Тому представник позивача просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку борг у розмірі 25362,46 грн, суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів в сумі 1248,08 грн, три відсотки річних в сумі 502,11 грн - за період з 01.11.2018 по 23.02.2022 та судові витрати у справі по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 13.11.2024 отримано відповідь з Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів. 15.11.2024 судом відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено судове засідання на 10 січня 2025 року. 03.12.2024 представник позивача [PERSON] звернулась до суду із заявою про зменшення позовних вимог, в якій вказала, що станом на 02.12.2024 відповідач сплатив за послуги постачання теплової енергії 15000,00 грн, а тому просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму боргу в розмірі 10362,46 грн, суму, на яку збільшилася заборгованість внаслідок інфляційних процесів в сумі 1248,08 грн, три відсотки річних в сумі 502,11 грн - за період з 01.11.2018 по 23.02.2022 та судові витрати у справі по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. 10.01.2025 представник позивача Валентина Зайченко звернулась до суду із заявою про розгляд справи без участі їх представника, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. 10.01.2025 відповідач [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. 10.01.2025 відповідач [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. В зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача [PERSON] , розгляд справи, призначений на 10 січня 2025 року, відкладено на 11 лютого 2025 року. В судове засідання відповідачі не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. 14.01.2025 відповідач [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 7) квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (3\\10 частка на підставі свідоцтва право на спадщину № 1-1090 від 29.11.2023), [PERSON] (1\\5 частка на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 05.08.1993), [PERSON] (1\\2 частка на підставі договору купівлі продажу № 5-2568 від 02.08.2005 ). Відповідно до розрахункового листа абонента - [PERSON] за особовим рахунком № [NUMBER] наявна заборгованість за надані комунальні послуги за період з 01.11.2018 по 01.07.2024 року в розмірі 25849,55 грн (а.с. 3). Крім того, позивачем за вказаним рахунком за період з 01.11.2018 по 23.02.2022 нараховано 3 відсотки річних - у розмірі 502,11 грн та інфляційні нарахування за спожиті послуги теплопостачання у розмірі 1248,08 грн. Згідно платіжної інструкції від 02.12.2024 відповідач [PERSON] частково погасила заборгованість в розмірі 15000,00 грн (а.с. 33). Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року за № 2189-VIII регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.6 вказаного Закону - учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: в тому числі послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація (п.3 ч.2 ст.6 Закону). Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. в свою чергу п. 5 частини 2 тієї ж статі Закону передбачений обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.67,68 ЖК України - плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач (власник) квартири зобов`язаний щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Стаття 64 ЖК України визначає, що члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила). Згідно з пунктами 17, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до пунктів 20, 21 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання. Однак користувачі квартири в порушення умов договору та вимог чинного законодавства несвоєчасно і не в повному обсязі здійснювали оплату за надані позивачем та спожиті відповідачами житлово-комунальні послуги, внаслідок чого станом на 01 червня 2024 року виникла прострочена заборгованість перед позивачем у сумі 25362,46 грн, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, що також зазначено у правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц. Суд, перевіривши розрахунок наданий позивачем (а.с. 4-5), дійшов висновку, що розмір інфляційних втрат за період з 01.11.2018 по 23.02.2022 становить 1248,08 грн, а 3% річних - 502,11 грн. Суд приймає до уваги, що відповідачем [PERSON] в грудні 2024 року було частково сплачено заборгованість та позивачем було зменшено позовні вимоги. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі відзив на позов з належними та допустимими доказами в підтвердження заперечень та спростування доводів позивача до суду не подали, натомість подали заяви про визнання позовних вимог в повному обсязі. Даючи оцінку встановленим обставинам та поданим позивачем доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 1514,00 грн сплаченого при поданні позову у розмірі 3028,00 грн, а іншу частину судового збору в розмірі 1514,00 грн стягнути з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved