Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Ярчук Н.В., з позовною заявою до Дочірнього підприємства\~«Клінічний\~санаторій\~ім.\~Пирогова»\~приватного\~акціонерного товариства\~лікувально-оздоровчих\~закладів\~профспілок\~України «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ»,\~в\~якій\~просила стягнути\~з\~відповідача Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «УКРПРОФОЗДОРОВНИЦЯ» (код ЄДРПОУ: 32416773, місцезнаходження: вул. Лиманна, буд. 170, м. Одеса) на користь позивача [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрована адреса місця проживання : [ADDRESS] ) заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 17 336,36 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 105 600, 00 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 червня 2020 року позивача було прийнято на посаду реєстратора до ДП "Клінічний санаторій імені Пирогова ЗАТ "Укрпрофоздоровиця". 08.04.2023 року на підставі наказу № 48 від 04.08.2023 року позивача звільнено з вказаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін. Станом на червень 2024 року підприємство перед позивачем має заборгованість по заробітній платі у сумі 17\~336,36 грн. В зв`язку з невиплатою у день звільнення позивача заробітної плати, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розмір середнього заробітку за місяці затримки ( квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, листопада, грудень - 2023 року, січень, лютий, березень, квітень травень, червень -2024 року ) становить 105 600 грн. (9 місяців по 6700,00 мінімальна заробітна плата за 2023 рік, 3 місяці по 7 100,00 грн. мінімальна заробітна плата за січень, лютий, березень 2024 року, 3 місяці по 8\~000,00 грн. - мінімальна заробітна плата квітень травень, червень за 2024 року). Крім того, позивач вказує на те, що їй завдана моральна шкода внаслідок протиправних дій Відповідача , а саме позивач повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини, в результаті чого зазнала душевні страждання, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану. Розмір шкоди позивач оцінює в 5\~000,00 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач звернулася з вказаним позовом про стягнення заборгованості із невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача Дочірнього підприємства\~«Клінічний санаторій\~ім.\~Пирогова» Приватного\~акціонерного товариства\~лікувально-оздоровчих\~закладів профспілок\~України «УКРПРОФЗДОРОВНИЦЯ»в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Наказом (розпорядження) про прийняття на роботу № 587/п від 12 червня 2020 року, [PERSON] прийнято з 15 червня 2020 року на посаду реєстратора служби збуту Дочірнього підприємства\~«Клінічний санаторій\~ім.\~Пирогова» Приватного\~акціонерного товариства\~лікувально-оздоровчих\~закладів профспілок\~України «УКРПРОФЗДОРОВНИЦЯ»(а.с.15) Згідно наказу № 48 ( розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] 08 квітня 2023 року звільнено за п.1 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви про звільнення за згодою сторін від 06.04.2023 року (а.с.8) З розрахункового листка за червень 2024 року, вбачається, що заборгованість по заробітній платі Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «УКРПРОФЗДОРОВНИЦЯ» перед [PERSON] станом на червень 2024 року складає 17\~336,36 грн. (а.с.7) Згідно із ч. 1\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Докази погашення відповідачем позивачу заборгованості по заробітній платі у матеріалах цивільної справи відсутні, позивач з заявою до суду про врегулювання спору в частині виплати заробітної плати не звертався, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за\~статтею 117 КЗпП України\~настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у\~статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц (провадження №61-23170сво18). Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64цс13 від 3 липня 2013 року) згідно із ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Пунктом 8 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за місяці затримки (квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, листопада, грудень - 2023 року, січень, лютий, березень, квітень, травень червень - 2024 року) що становить з урахуванням мінімальних заробітних плат за вказані місяці 105\~600,00 грн. Суд не погоджується з наведеним розрахунком позивача щодо середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, так як останній був проведений шляхом додавання середньої заробітної плати за місяці затримки, що суперечить п.8\~постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100. В свою чергу, суд позбавлений можливості здійснити самостійно розрахунок щодо середнього заробітку, за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 09.04.2023 року (наступний день за днем звільнення) по дату фактичного розрахунку, так як в матеріалах справи відсутня довідка про заробітну плату позивача за останні два місяці, що передують звільненню. Враховуючи, що розрахунок середнього заробітку позивачем здійснено не у відповідності до п.8\~постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, при цьому, за наявними матеріалами справи, суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Щодо стягнення моральної шкоди. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~ст.237-1 КЗпП, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону (ст.237-1 КЗпП) містить перелік юридичних фактів, які можуть бути підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі\~ст.237-1 КЗпП\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене\~Конституцією\~та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У п.13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4\~(із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (стст.3, 4, 11, 31\~ЦПК 2004 року). Відповідно до роз`яснень викладених в п.3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт порушення відповідачем права позивача на своєчасне отримання заробітної плати, враховуючи розмір заборгованості на момент звільнення позивача з роботи, суд знаходить доведеними позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2\~000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.5 ЗУ «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Суд розподіляє судові витрати наступним чином: -з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн. за позовну вимогу про стягнення заборгованості із невиплаченої заробітної плати; -з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 484,48 грн. (з розрахунку 2 000,00 грн./ 5 000,00 х 1211,20 = 484,48 грн.). -судовий збір за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку віднести за рахунок позивача.

Outcome: partial