Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до Залізничного районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 14 990,52 грн, покликаючись на право суброгації. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 29 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 10 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 09 серпня 2023 року дану справу направлено за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05 вересня 2023 року прийнято до провадження цивільну справу, постановлено проводити розгляд такої в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Визнано обов`язковою явку представника позивача у судове засідання для надання особистих пояснень. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 29 січня 2024 року передано дану цивільну справу за підсудністю до Залізничного районного суду м. Львова. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 04 квітня 2024 року позовну заяву ПАТ «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації повернути заявнику. Постановою Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2024 року задоволено апеляційну скаргу позивача, ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2024 року скасовано, та направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалами Залізничного районного суду м. Львова від 14 жовтня 2024 року та 21 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11 листопада 2024 року дану справу направлено за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2024 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 13 грудня 2025 року призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Учасники справи у судове засідання призначене на 12:00 год 28 січня 2025 року не з`явилися. Позивач бере участь у справі через свого представника Миц І.В., яка скористалася правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судові засідання повторно не з`явилася, належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення такого, причин неявки не повідомила та не подала до суду відзив на позовну заяву. Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4 ст.223 ЦПК України). За умовами ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється за вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). За вимогами ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як регламентовано ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної безпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У силу положень ст.ст.979, 990 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. До страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст.993 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» (закон у редакції на час виникнення спірних правовідносин). Як унормовано такими приписами закону, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (суброгація). У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 910/12500/17 сформульовано правову позицію про те, що у порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. Як вбачається з постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15 обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За положеннями ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (постанова Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19). Судом установлено, що відповідач, 31.01.2019 о 14.50 год по просп. Червоної Калини і вул. Луганська (шляхопровід) у м.Львові, керуючи автомобілем марки «ВМW520» д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Skoda Rapid» д.н.з. [NUMBER] , який рухався в крайній правій смузі в попутному напрямку, чим порушив вимоги п.п.12.1, 13.1 ПДР України, завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень. Крім того, [PERSON] , 31.01.2019 о 14.50 год, будучи причетним до дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце по просп. Червоної Калини і вул.Луганська (шляхопровід) у м.Львові, між автомобілем марки «ВМW520» д.н.з. [NUMBER] та автомобілем марки "Skoda Rapid" д.н.з. [NUMBER] , місце пригоди залишив та не повідомив орган чи підрозділ поліції, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» ПДР України. Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 25 лютого 2019 року по справі № 464/606/19 встановлено порушення відповідачем Правил дорожнього руху України та визнано його винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.124, 122-4 КУпАП України з накладенням адміністративного стягнення. Оскільки наведена постанова суду набрала законної сили, тому доказуванню не підлягає факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди з підстав порушення відповідачем правил дорожнього руху. На момент вчинення ДТП автомобіль марки «Skoda Rapid» застраховано позивачем (страховик) згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 укладеним 20 липня 2018 року з ТОВ «Завод Стеко» (страхувальник). Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що визнана страховим випадком, автомобілю марки «Skoda Rapid» завдано технічних пошкоджень та за заявою страхувальника від 04 лютого 2019 року визначено та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 19 990,52 грн. Указане підтверджується: заявами про настання події та виплату страхового відшкодування, актом огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектна відомість), страховим актом та розрахунком суми страхового відшкодування, платіжною інструкцією, долучених до матеріалів позову. Відповідачем частково визнано регресні вимоги позивача та відшкодовано шкоду в сумі 5 000,00 грн, шо підтверджується меморіальним ордером № @2PL114104 від 24 жовтня 2019 року. Різниця між фактичним розміром шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, виплаченою потерпілій стороні позивачем та отриманою останнім страхової виплати становить 14 990,52 грн (19 990,52 грн - 5 000,00 грн), а тому така підлягає стягненню з відповідача як винуватця ДТП у порядку суброгації. З урахуванням наведеного, заявлений позов підлягає задоволенню. Суд акцентує увагу, що відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому суд вирішив справу за наявними матеріалами. У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 гривень. У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684 гривень.

Outcome: approved