Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

У травні 2024 року до Крюківського районного суду м. Кременчука звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі позивач, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказували, що 23 серпня 2020 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 24\~125,00 грн. на особисті потреби: у розмірі 23\~999,00 грн. на придбання товару у ТОВ «Комфі Трейд», у розмірі 99,00 грн. на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом, у розмірі 27,00 грн. на оплату комісії за надання довідок про стан розрахунків. Позичальник зобов`язувався повертати кредит шляхом внесення ануїтентних платежів у розмірі 1033,00 грн. Процентна ставка встановлювалася у розмірі 0,00001% річних. Банк свої зобов`язання за договором виконав, оплативши товар позичальника, однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у передбачений договором строк кошти не повернув. 25 квітня 2023 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу, відповідно до вимог якого, АТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за договором, укладеним з [PERSON] . У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договором, станом на 31.03.2024 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 10\~655,50 грн., з яких: 10\~142,50 грн. заборгованість за кредитом та 513,00 грн. заборгованість за комісіями, яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Фадєєвої С.О. від 08 травня 2024 року позовну заяву було передано за підсудністю до Автозаводського районного суду м. Кременчука (а.с. 44). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2024 року визначено головуючим суддю Нестеренка С.Г. (а.с. 47). Ухвалою судді від 05 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, залучено сторін, третю особу, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 51). У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не прибув. У позовній заяві просили справу розглядати без участі їх представника, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибув з невідомих суду причин. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи АТ «Укрсиббанк» у судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки свого представника суд не повідомили. Свого відношення до позову не висловили. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року постановлено про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. 23 серпня 2020 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 96682592000. За умовами договору, банк надав позичальнику кредит у розмірі 24\~125,00 грн. для особистих потреб: - в сумі 23\~999,00 грн. на придбання товару Робот пилосмок у ТОВ «Комфі Трейд»; - в сумі 99,00 грн. на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні кредиту; - в сумі 27,00 грн. на оплату комісії за надання довідок про стан заборгованості за кредитними зобов`язаннями (а.с. 5-7). За п. 4 договору, ціна продукції складає 24\~999,00 грн. Позичальником за рахунок власних коштів було сплачено 1\~000,00 грн. Позичальник зобов`язувався повертати кредит, плату за кредит, інші платежі, шляхом внесення платежів відповідно графіку платежів, але в будь-якому разі не пізніше 23.08.2022 року. Пунктом 7 договору встановлено суму ануїтетного платежу 1033,00 грн. Ануїтетний платіж повинен сплачуватися до 23 числа згідно графіку платежів (додаток № 1 до договору). Процентна ставка за договором встановлюється у розмірі 0,00001% річних (п. 8 договору). У розділі 4 договору містяться особливості відкриття поточного карткового рахунку та умов надання додаткового кредиту, за п. 4.1. якого, банк відкриває позичальнику та обслуговує на умовах тарифного плану «Картка з лімітом «Картка Sуперпокупця 55% Grace» окремий поточний рахунок № [NUMBER] , до якого випускається платіжна картка. Сторони домовилися, що банк може надати позичальнику додатковий кредит, шляхом встановлення ліміту овердрафту до 50\~000,00 грн. з відповідними умовами, що містяться у п.4.2. договору. Кредитний договір був підписаний позичальником [PERSON] особисто. У додатку № 1 до договору № 966882592000 від 23.08.2020 року містяться умови щодо комісії та графік платежів, з який підписаний відповідачем (а.с. 8). Також відповідач ознайомився та підписав особисто паспорт споживчого кредиту (а.с. 9-10). До матеріалів справи позивачем додано рахунок-фактуру № СФKRN-0000469086 від 23.08.2020 року на товар Робот пилосос Samsung у розмірі 23\~499,00 грн. та додаткову послугу від Comfy у розмірі 1500,00 грн., а загалом на суду 24\~999,00 грн. Із листа АТ «Укрсиббанк» від 23.08.2020 року вбачається факт перерахування грошових коштів розмірі 24\~999,00 грн. ТОВ «Комфи Трейд» на умов договору по надання споживчого кредиту від 23.08.2020 року, укладеного з [PERSON] (а.с. 14). Таким чином, судом встановлено, що Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач, порушуючи умови договорів, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином в частині погашення заборгованості не виконував. 25 квітня 2023 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 236, за умовами якого АТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 17-18). Відповідно до Акту приймання-передачі права вимоги від 25.04.2023 року АТ «Укрсиббанк» передав (відступив) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги в обсязі та на умовах, визначених договором та реєстром боржників від 25.04.2023 року до договору факторингу. Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги від 25.04.2023 року, який є додатком до договору факторингу № 236 від 25.04.2023 року за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 10\~655,50 грн., з яких: 10\~142,50 грн. заборгованість за кредитом та 513,00 заборгованість за комісіями (а.с. 20). Позивачем до матеріалів справи наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , за яким загальна сума боргу складає 10\~655,50 грн., з яких: 10 142,50 грн. заборгованість за кредитом та 513,00 заборгованість за комісіями. Така сума боргу вказана як на дату відступлення права вимоги 25.04.2023 року, так і станом на 31.03.2024 року (а.с. 16). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Позивачем доведено перехід права вимоги за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 96682592000 від 23.08.2020 року. Таким чином, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за вказаним договором перед новим кредитором «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором за вищевказаним договором. Судом було встановлено, що позов обґрунтований невиконанням відповідачем [PERSON] умов договору, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 10 655,50 грн., з яких: 10 142,50 грн. заборгованість за кредитом та 513,00 заборгованість за комісіями. Розмір заборгованості позивач обґрунтував наданими письмовими доказами. Водночас, відповідач відзиву, будь-яких пояснень чи доказів, які б спростовували вимоги позову, суду не надав, розрахунку боргу, наданого позивачем не спростував. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За вказаних обставин, враховуючи те, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, не повернув у повному обсязі отримані кредитні кошти, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту (тілу кредиту) підлягають задоволенню. Позовних вимог по процентам позивачем не заявлено. Водночас щодо нарахування боргу по комісіям, суд враховує наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило «Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 цього ж Закону, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та, за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що умовами договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 96682592000 від 23.08.2020 року передбачено сплату позичальником одноразової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні кредиту у розмірі 99,00 грн. та щомісячної комісії за надання довідок про стан розрахунків за кредитними зобов`язаннями за договором (п. 3.3. договору). При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та, за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Враховуючи, що ні банк, ні позивач не зазначили та не надали доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення п.3.3 договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за надання довідок про стан розрахунків за кредитними зобов`язаннями за договором, тобто за обслуговування кредиту, є нікчемними, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісіями, пов`язаними з наданням довідок про стан розрахунків, що є комісіями за обслуговування кредиту, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 96682592000 від 23.08.2020 року у розмірі 10\~142,50 грн., що є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту). При цьому позивачу необхідно відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісіями у розмірі 513,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Судом позов було задоволено у загальному розмірі 10\~142,50 грн., що становить 95,19% від заявлених до стягнення 10\~655,50 грн. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2882,35 грн. (95,19% від 3028,00 грн.), відмовивши у стягненні судового збору у розмірі 145,65 грн. (3028,00 2882,35). Сторони у справі не заявляли про понесення ними інших судових витрат. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Outcome: partial