Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

В червні 2024 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: -стягнути з [PERSON] на його ( [PERSON] ) користь 100 000, 00 доларів США - основний борг за договором позики, 30 000, 00 доларів США - проценти за користування позикою за період часу з 20 лютого 2021 року по 20 лютого 2024 року, 827, 87 доларів США - три відсотки річних, відповідно до ст.625 ЦК України, 15 140, 00 грн. - витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 лютого 2021 року між ним ( [PERSON] ) та [PERSON] було укладено договір позики. За даним договором позивач передав, а відповідачка прийняла грошові кошти в доларах США у розмірі 100 00, 00 та зобов`язалася повернути в повному обсязі отримані кошти у розмірі у строк до 20 лютого 2024 року. У визначений строк відповідачка грошові кошти не повернула. В добровільному порядку [PERSON] по теперішній час отримані в борг грошові кошти не повернула, а тому, він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідачка, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористалася; відзив на позовні вимоги до суду не надіслала. Позивача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав заяву про розгляд справи за його відсутності; на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі з підстав викладених у позові. Відповідачка в судове засідання не з?явилася; про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку; причину неявки суду не повідомила; письмовий відзив на позов не надіслала, як і не направила свого представника для прийняття участі у розгляді справи; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (до ст. 526 ЦК України). Зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч.2, 3 ст. 545 ЦК України). Перевіряючи обставини по справі судом встановлено, що 20 лютого 2021 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, згідно якого, позичальник прийняв у позикодавця грошову суму в доларах США у розмірі 100 000 (сто тисяч доларів США) та зобов?язався у свою чергу забезпечити своєчасне повернення грошової суму у строк до 20 лютого 2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно п.2.1. договору позики, договір набуває чинності в момент передачі грошей і підписання його сторонами, тобто 20 лютого 2021 року і діє до 20 лютого 2024 року. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17. Згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1, 2 ст.192 ЦК України). Такі випадки передбачені ст.193, ч.4 ст.524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII ?Про зовнішньоекономічну діяльність?, Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93?«Про систему валютного регулювання і валютного контролю?, Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР ?Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті?. Згідно ст.524 ЦК України, зобов?язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов?язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов?язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК України, допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов?язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Судом встановлено, що предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США, яким також передбачено розмір одержання процентів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Частиною 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даних, які б свідчили про повернення відповідачкою позичених грошових коштів у розмірі 100 000, 00 доларів США, судом не встановлено. За таких обстави, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні знайшло підтвердження виникнення у відповідачки обов`язку щодо повернення [PERSON] позики, відповідно до договору позики від 20 лютого 2021 року. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до п.3.1. договору позики, за надання позики позичальник виплачує позикодавцю проценти у розмірі 10 % (десять процентів) річних, від суми позики за користування грошовими коштами і виплачує їх з сумою повернення боргу. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 28 березня 2019 року по справі №444/9519/12, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При перевірці наданого стороною позивача розрахунку нарахованих відсотків, передбачених п.3.1. договору позики, судом встановлено, що період прострочення виконання зобов`язань відповідачкою складає з 20 лютого 2021 року по 20 лютого 2024 року (в межах строку дії договору), а тому, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню нараховані відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 30 000, 00 доларів США. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України). Однак, згідно п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 ?Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2? (із змінами), який в подальшому неодноразово продовжувався. Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України ?Про введення воєнного стану в Україні? від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, Указами Президента України вказаний строк неодноразово продовжувався та діє по теперішній час. З урахуванням вищезазначеного, оскільки, в період часу з 20 лютого 2021 року по 20 лютого 2024 року (період за який заявлено вимоги, передбачені ст.625 ЦК України) на території України діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 та з 24 лютого 2022 року до даного часу в Україні діє воєнний стан, а тому, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача трьох відсотків річних, відповідно до простроченої суми, передбачених ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15 140, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial