Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Позивач ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.06.2019 в розмірі 73 182, 87 грн., з яких: 48 904, 09 грн. - заборгованість за кредитом; 24278, 78 грн., а також судові витрати та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 200 грн. В обгрунтування вимог позову вказує на те, що 04.06.2019 між ПАТ "Ідея Банк", [PERSON] та ТОВ "Нью Файненс Сервіс" було укладено договір кредиту та договір страхування № Z62.00612.005337336, що є змішаним договором та поєднує в собі елементи кредитного договору та договору страхування. Відповідно до п.1.7 кредитного договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти на власні потреби в сумі 49 556 грн., включно з витратами на страховий платіж у сумі 6 463, 83 грн., а позичальник відповідно до п. 9.9 та п. 9.14.2 зобов`язується повернути кредит разом з процентами згідно з графіком). Згідно з п. 1.4 та 1.6 кредитного договору сторони погодили строк кредитування на 36 місяців, з кінцевою датою повернення 04.06.2022 року. Банком зобов`язання виконання в повному обсязі, при цьому позичальник виконав зобов`язання з повернення частково, у зв`язку з зазначеним у відповідача утворилась заборгованість станом на 04.06.2022 року у розмірі 73 182, 87 грн., що складається з заборгованості за основним боргом- 48 904, 09 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 24 278, 78 грн. Позивач зазначає, що 16.11.2023 між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "ФК "СОНАТІ" було укладено договір факторингу № 16/11-23, за яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта, за плату та на умовах, визначених договором. Зокрема, таким чином фактор набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № Z62.00612.005337336 від 04.06.2019. Відповідно до п 5.4 договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що фактор може відступати всі або будь-які права та зобов`язання за договором третім особам. З вказаних підстав, ТОВ "ФК "СОНАТІ" 29.12.2023 року уклало з ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" договір факторингу № 29/12-23, за яким позивач набув права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z62.00612.005337336. 02 серпня 2024 року ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 17 жовтня 2024 року ухвалою суду постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача до суду не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. До суду подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Парсентьєвої О.М. до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні вимог позову з наступних підстав. Вказує на те, що відповідач є інвалідом ІІ групи (загальне захворювання), що підтверджується довідкою до акта огляду медико- соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 269250 та копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] . Також [PERSON] з 2000 року страждає на стійкий психічний розлад, перебуває на обліку в Київській міській психоневрологічній лікарні №2, щорічно проходить лікування в ТМО «Психіатрія» у м. Києві. 15.11.2017 рішенням Деснянського районного суду м. Києва (справа № 754/6573/17 провадження 2-о/754/244/17) [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікуна. Отже, [PERSON] з 16.12.2017 визнаний судом недієздатним, йому призначено опікуна [PERSON] . Представник відповідача зазначає, що кредит може взяти тільки дієздатна особа, при цьому дієздатність можуть обмежити або визнати особу недієздатною. Одночасно суд призначає опікуна або піклувальника. Якщо банк видав кредит недієздатному, угода вважається нікчемною автоматично. Представник вважає, що позивач звертаючись з позовом до [PERSON] визначив неналежного відповідача у справі. У разі звернення до суду із позовом до неналежного відповідача, саме на позивача покладається ризик, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням ним певних процесуальних дій. Оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, причини неявки суду невідомі, в прохальній частині позову просить суд розглядати справу за його відсутності, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином у встановленому законом порядку. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи обізнаність відповідача про розгляд даної справи в суді та достатність часу для реалізації ним своїх процесуальних прав, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 04.06.2019 між ПАТ "Ідея Банк", [PERSON] та ТОВ "Нью Файненс Сервіс" було укладено договір кредиту та договір страхування № Z62.00612.005337336, що є змішаним договором та поєднує в собі елементи кредитного договору та договору страхування. Відповідно до п.1.7 кредитного договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти на власні потреби в сумі 49 556 грн., включно з витратами на страховий платіж у сумі 6 463, 83 грн., а позичальник відповідно до п. 9.9 та п. 9.14.2 зобов`язується повернути кредит разом з процентами згідно з графіком. Згідно з п. 1.4 та 1.6 кредитного договору сторони погодили строк кредитування на 36 місяців, з кінцевою датою повернення 04.06.2022. Банком зобов`язання виконання в повному обсязі, при цьому позичальник виконав зобов`язання з повернення частково, у зв`язку з зазначеним у відповідача утворилась заборгованість станом на 04.06.2022 року у розмірі 73 182, 87 грн., що складається з заборгованості за основним боргом- 48 904, 09 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 24 278, 78 грн. 16.11.2023 між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "ФК "СОНАТІ" було укладено договір факторингу № 16/11-23, за яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта, за плату та на умовах, визначених договором. Зокрема, таким чином фактор набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № Z62.00612.005337336 від 04.06.2019. Відповідно до п 5.4 договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що фактор може відступати всі або будь-які права та зобов`язання за договором третім особам. 29.12.2023 ТОВ "ФК " СОНАТІ" уклало з ТОВ "САНФОРД КАПІТАЛ" договір факторингу № 29/12-23, за яким позивач набув права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z62.00612.005337336. У відповідності до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № Z62.00612.005337336 від 04.06.2019 загальний розмір боргу відповідача станом на 16.11.2023 становить 119 032, 05 грн., з яких: 48 904, 09 грн. - заборгованість за основним боргом, 24 278, 78 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 45 849, 18 грн. - заборгованість за несплаченими комісіями. Відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. При цьому, в процесі розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 269250 та копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] . Як вбачається з пояснень, наданих представником відповідача, останній тривалий час з 2000 року страждає на стійкий психічний розлад, перебуває на обліку в Київській міській психоневрологічній лікарні № 2, щорічно проходить лікування в ТМО «Психіатрія» у місті Києві. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.11.2017 (справа № 754/6573/17, провадження 2-о/754/244/17) визнано [PERSON] недієздатним, встановлено опіку, призначено [PERSON] , [INFO] опікуном над недієздатним. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому правочин - це правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. За змістом ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Оскільки фізична особа, яка визнана недієздатною, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, законодавець позбавив її права укладати будь-який правочин, а відтак і нести відповідальність за його невиконання або неналежне виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 226 ЦК України передбачено, що опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому ст. 221 цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемним. З урахуванням наведеного, правочини, які вчинені недієздатною особою є нікчемними (ст.ст. 41, 203, 215 ЦК України), за винятком схвалених в установленому порядку опікуном. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам законодавства. Такий правочин недійсний з моменту його вчинення незалежно від того, чи визнав його таким суд. Як зазначено вище, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15.11.2017 по справі № 754/6573/17 (провадження 2-о/754/244/17), визнано [PERSON] недієздатним, призначено опікуна над недіїздатним [PERSON] . При цьому, матеріали справи не містять доказів надання опікуном відповідача згоди на укладення кредитного договору. Також варто зауважити, що від позивача в процесі розгляду справи не надходило клопотань про заміну неналежного відповідача та щодо залучення в якості відповідача опікуна [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Отже, визначення відповідачів, предмета спору та підстав позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Статтею 40 ЦК України передбачено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною. За змістом ст.ст. 41, 60 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (ст. 1184 цього Кодексу). Суд приходить до висновку, що кредитний договір, укладений недієздатною особою, опікуном котрого не надано схвалення на укладення даного договору, в силу вимог ч. 1 ст. 226 ЦК України є нікчемним. Окрім викладеного, варто зазначити, що 03 серпня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 286/798/19 вказав, що згідно з ч. 3 ст. 226 ЦК України опікун зобов`язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем в процесі слухання справи не було заявлено клопотання про застосування реституції, не визначено для таких вимог суб`єктний склад учасників, зокрема не заявлено клопотання щодо залучення до участі у справі опікуна відповідача в якості відповідача, а відтак, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про залишення позовних вимог ТОВ "Санфорд Капітал" без задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed