Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення дітьми повноліття, але не менше, аніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що в 2015 року вона познайомилась із відповідачем і з того часу сторони почали зустрічатись. У 2018 році позивач завагітніла, що було сприйнято відповідачем без розуміння. Однак, [PERSON] не пристала на пропозицію [PERSON] щодо переривання вагітності і [INFO] народила дітей : [PERSON] та [PERSON] . Оскільки відповідач не визнав своє батьківство щодо дітей позивачки, інформація про батька дітей у актовому записі про їх народження, здійснена у відповідності до ст.135 СК України. Відповідно до змісту позовної заяви - неповнолітні діти проживають із матір`ю та знаходяться на даний час на повному її матеріальному утриманні. Відповідач одразу після народження дочок частково їх забезпечував матеріально, однак, останнім часом самоусунувся від виконання свого батьківського обов`язку, що і стало підставою для звернення позивача із цим позовом до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Бабік К.В. заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення відповідно до змісту позовної заяви. Крім цього, позивач просила врахувати, що вона із дітьми з`явились для проведення призначеної судом молекулярно-генетичної експертизи, в той час як відповідач для проведення дослідження не з`явився. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився вдруге, повідомлявся про час слухання справи належним чином, подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні питання стягнення аліментів просив врахувати наявність у нього інших утриманців. Позивачем заявлено клопотання про призначення у цій справі судової молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої поставити питання - чи є [PERSON] , [INFO] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких є [PERSON] . Клопотання позивача задоволено, ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 05 червня 2024 року призначено вказану вище експертизу. Сторонами під час судового провадження заявлялись клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів. Відповідачем також заявлено клопотання про розгляд справи у його відсутності. Клопотання сторін, вказані вище, судом задоволені. Інших клопотань та заяв від сторін не надходило. Дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Правовідносини між сторонами виникли з приводу прав та обов`язків батьків і дітей щодо визначення походження дитини, а також щодо правовідносин, що виникли із сімейних відносин в частині утримання батьками неповнолітніх дітей. Вказані правовідносини регулюються нормами СК України. Частиною 1 статті 1 Сімейного кодексу України визначено, що завданням цього Кодексу є засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що вона є матір`ю неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що доводиться наданими суду копіями свідоцтв про народження цих дітей (серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 13 серпня 2019 року). Батьком дітей у свідоцтвах про народження вказано [PERSON] , при чому, згідно із Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00031042344 та №00031042681 від 03 червня 2021 року - відомості про батька [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, якою визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що саме відповідач - [PERSON] є біологічним батьком дітей, що народились у неї. Відповідно до ч.1 ст.126 СК України - походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами в цивільному провадженні, згідно із статтею 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. В судове засідання позивачем надано письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили ті обставини, що сторони по справі з 2015 року зустрічались, мали намір проживати разом, однак, після народження у [PERSON] дітей, [PERSON] припинив із нею спілкування. Свідки пояснили, що зі слів позивача їм відомо, що батьком її дітей є саме [PERSON] . Крім цього, на доведення заявлених позовних вимог позивачем заявлено клопотання про проведення молекулярно-генетичної експертизи, з метою підтвердження батьківства відповідача стосовно дітей, народжених позивачкою. Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 7 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34). У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України). Із повідомлення зав.відділенням Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко О. від 27 серпня 2024 року судом встановлено, що ухвалу Сарненського районного суду від 05 червня 2024 року про призначення молекулярно-генетичної експертизи повернуто без виконання - в зв`язку із неявкою осіб на відбір крові. В подальшому суду надано інформацію за підписом зав.відділенням Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко О. №100-685/2530 від 12 грудня 2024 року, відповідно до якої вказано, що на відбір зразків до експертної установи не з`явився саме [PERSON] . Отже, враховуючи позицію сторін, надані суду докази, а також факт ухилення саме відповідача від проведення експертизи з метою встановлення батьківства останнього - вимоги [PERSON] в частині визнання батьківства [PERSON] щодо неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , підлягає до задоволення. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ході судового провадження встановлено, що відповідач дійсно є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заперечень щодо того, що діти проживають із матір`ю та перебувають на її утриманні відповідачем не подано. Вказані вище обставини додатково доводяться копіями Витягів з реєстру Сарненської територіальної громади від 26 січня 2024 року та довідки №3153 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, якими доведено, що діти проживають із матір`ю - [PERSON] , по [ADDRESS] . Доказів добровільного матеріального утримання дітей відповідачем, останнім суду не надано. Наведені вище докази підтверджують обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині стягнення аліментів. Позивач просить визначити розмір стягуваних аліментів у частці від заробітку відповідача. Суд вважає за доцільне визначити розмір стягуваних з відповідача аліментів саме відповідно до ст.183 СК України - у частці від заробітку останнього, оскільки про такий порядок просить у позовній заяві позивач, відповідачем, в свою чергу, заперечень проти цього не надано. Отже, під час судового провадження встановлено, що сторони мають неповнолітніх дітей, які перебуває на утриманні матері, через що суд вважає обґрунтованими заявлені позивачем вимоги щодо стягнення аліментів на їх утримання, оскільки в даному випадку відповідачем порушені права дитини на належне матеріальне забезпечення від батька. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході судового провадження відповідачем повідомлено про наявність у нього інших утриманців, на доведення чого стороною надано суду копію судового наказу Сарненського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2024 року, яким з [PERSON] на Користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 24 квітня 2024 року і до повноліття дітей щомісяця. Отже, суд вважає, що з урахуванням наявності у відповідача інших утриманців, слід зменшити запропонований позивачкою розмір аліментів. З огляду на наведене, позов [PERSON] в цій частині підлягає до часткового задоволення. Позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат, стягнувши з відповідача на її користь понесені судові витрати, які складаються з суми оплаченого судового збору та витрат на надання правничої допомоги. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог - слід стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат, які документально підтверджені квитанцією №3 від 15 квітня 2024 року (судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.) та квитанцією №28 від 10 грудня 2024 року (витрати на правничу допомогу у сумі 8000 грн., сплачені на підставі договору про надання правничої допомоги №436 від 03 червня 2024 року, відповідно до акту виконаних робіт від 10 грудня 2024 року). На підставі наведеного, ст.ст.129, 133, 134, 180, 182, 183 СК України,

Outcome: approved