Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про стягнення суми боргу. Свої вимоги мотивує тим, що 14.09.2020 року вона дала в борг своїй сестрі [PERSON] 5000,00 доларів США, про що свідчить письмова розписка від 14.09.2020 року, що написана нею власноручно. За курсом НБУ це складало 139500,00 грн. Відповідачка зобов`язалася повернути кошти до 14.09.2023 року, проте кошти відповідачка не повернула, незважаючи на численні перемовини щодо намагання щодо погашення боргу. В зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, позивачка змушена звернутися до суду з позовом. Позивачка та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, від представника позивачки надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання без їх участі, так як відповідачка позов визнала, позовну заяву підтримує, просить суд її задовольнити. Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про визнання позову, в якій зазначила, що кошти дійсно позичала для здійснення ремонту квартири і повинна була повертати їх частинами. проте через непередбачувані сімейні обставини, що склались не змогла це зробити вчасно. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно оригіналу розписки від 14 вересня 2020 року, [PERSON] отримала в борг від [PERSON] кошти в сумі 5000,00 доларів США та зобов`язалася суму коштів повернути до 14.09.2023 року. Розписка містить підпис [PERSON] . Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином розписка є документом, що підтверджує наявність боргового зобов`язання. Відповідно до положень ст.ст. 525-526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановленні строки відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач свої зобов`язання не виконала, а отже зобов`язана повернути позивачу борг за договором позики в розмірі 5000,00 доларів США. Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи, що позивач обрав спосіб виконання зобов`язання у національній валюті - гривні, еквівалент, якої визначено за курсом долара до гривні, та те, що дана сума визнана відповідачкою, суд відповідно до вимог ч.3 ст.200 та ч.4 ст.206 ЦПК України вважає можними винести рішення у підготовчому судовому засіданні про задоволення позовних вимог, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки відповідачка визнала позовні вимоги до розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України позивачці слід повернути з державного бюджету 50 % судового збору, та стягнути з відповідачки на користь позивачки іншу половину судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved