Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 11 серпня 2012 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній час шлюбні відносини з відповідачкою фактично розірвані, разом не мешкають, наразі складається до суду позов про розірвання шлюбу. Дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з відповідачкою та перебуває на її повному утриманні. Дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, [PERSON] , та перебуває на його повному утриманні. Малолітній [PERSON] в 2022 році разом зі своєю матір`ю, відповідачкою у справі, виїхав за межі України, а саме, до Польщі, однак, весною 2023 року відповідачка привезла дитину на територію України. Малолітній [PERSON] категорично відмовляється повертатись до Польщі, хоче проживати разом з батьком, [PERSON] . На сьогоднішній час відповідачка ніде не працює, а позивач має постійний дохід, з квітня 2023 року дитина перебуває на повному його утриманні. Малолітній [PERSON] , проживаючи разом з батьком, проходить навчання в онлайн школі № 17 м. Слов`янська, він відвідує додаткові заняття з української мови, алгебри та англійської мови, також відвідує секцію боротьби. Окрім того, дитина взагалі не володіє польською мовою, отже не зможе відвідувати навчальний заклад у Польщі. В м. Слов`янську, окрім батька, проживають його бабуся з дідусем, рідний дядько, та він має можливість спілкуватись з однолітками, проживати у власному житлі в комфортних умовах. Відповідачка на сьогоднішній час жодної участі у вихованні малолітнього [PERSON] не приймає, грошової допомоги на його утримання не надає, оскільки не працює та проживає з квітня 2022 року за межами України. В зв`язку з викладеним, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , та представник позивача - адвокат Бакуменко А.В., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серії АН №1594194 від 06 січня 2025 року, до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи без їхньої участі. Відповідачка, [PERSON] , повідомлялася про розгляд справи в суді, а також про необхідність надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила ухвалити рішення на розсуд суду. Третя особа, Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі свого представника. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України, тому що підставою звернення позивача за позовом до суду є захист гарантованих ст. 51 Конституції України особистих немайнових прав на батьківське виховання дитини. В судовому засіданні встановлено, що 11 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11 серпня 2012 року. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 серпня 2022 року, виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою про спільне проживання батька разом з дитиною на території Слов`янської міської територіальної громади, виданою відділом з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 10 січня 2025 року за №397292-21-21, [PERSON] , зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з ним проживає його малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] . В декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу за №0001-3Е0Е-0110, укладеній з пацієнтом [PERSON] , [INFO] , законним представником пацієнта та довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом зазначений батько дитини, [PERSON] . Згідно з характеристикою, наданою Слов`янським ЗЗСО І-ІІІ ступенів №17 на учня 5-А класу [PERSON] , [INFO] , [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Батько виховує сина самостійно. Мати, [PERSON] , мешкає окремо від сина, за кордоном у Польщі. [PERSON] навчається в ЗЗСО №17 з 1 класу. На онлайн заняття виходить у квартирі бабусі, яка допомагає з вихованням хлопця та контролює навчання. На уроках дисциплінований, конфліктів з учителями та учнями не має. Школу відвідує постійно, пропусків без поважних причин не має. Відкритий, добрий, товариський, щирий. Атмосфера в сім`ї доброзичлива і довірлива, гарне взаємопорозуміння з батьком та бабусею. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.ч.3,4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 27 січня 2025 року за №01.01-14/89, встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини [PERSON] мешкає окремо, разом з малолітньою дитиною - [PERSON] , [INFO] , перебуває за кордоном, шлюбні відносини не припинені, з дитиною спілкується в телефонному режимі, підтримує родинні відносини. В ході рейду, проведеного 21.01.2025 року, з`ясовано, що за адресою: [ADDRESS] , мешкає [PERSON] разом з малолітньою дитиною - [PERSON] . Для дитини створені усі необхідні умови для проживання та виховання. Мати дитини, [PERSON] , мешкає окремо, перебуває за кордоном, спілкується з дитиною в телефонному режимі. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини члени комісії поспілкувались з хлопчиком [PERSON] . Було з`ясовано, що він мешкає разом з батьком, з мамою спілкується в телефонному режимі, підтримує родинні відносини. Бажає проживати разом з батьком, не бажає виїжджати за межі країни. Враховуючи вищевикладене, а також рішення комісії з питань захисту прав дитини від 23.01.2025, Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області вважає, що доцільно визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.11.2020 року по справі № 313/310/18 вказав, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини, та вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за місцем його мешкання за адресою: [ADDRESS] . При цьому, визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права виховувати дитину, утримувати її та спілкуватися з нею, а батько не повинен чинити матері у цьому перешкод. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved