Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», в особі директора Сердійчук Я.Я., звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на його (позивача) користь заборгованість за Договором про споживчий кредит №3955591 від 20.12.2021 року в загальній сумі 46\~725,25 грн., судовий збір в сумі 2\~422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 13\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 20.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит №3955591, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язався надати Позичальникові Кредит в розмірі 12 400 грн. на умовах повернення, строковості, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти та комісію за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі. Згідно вказаного договору відповідач отримав кредит в розмірі 12 400 грн., зі сплатою відсотків та комісії за користування кредитом, строком на 9 календарних днів. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, в зв`язку з чим станом на 06.12.2024 року його заборгованість за договором становить 46\~725,25 грн., з яких: 12 028 грн. заборгованість за тілом кредиту, 33\~457,25 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення права вимоги, 1\~240 грн. заборгованість за комісією. Також зазначає, що 26.07.2024 року між ТзОВ «Мілоан» (Клієнт) та ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (Фактор) був укладений Договір факторингу №26-07/2024, відповідно до умов якого ТзОВ «Мілоан» відступило на користь ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», а останній прийняв права грошової вимоги до Боржників, що належать Клієнту за Договорами про споживчий кредит, раніше укладеними між Клієнтом та Боржниками у т.ч. за Договором про споживчий кредит №3955591 від 20.12.2021 року, який укладений між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] . Таким чином, ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача на його користь заборгованість за Договором про споживчий кредит №3955591 від 20.12.2021 року в загальній сумі 46\~725,25 грн., з яких: 12 028 грн. заборгованість за тілом кредиту, 33\~457,25 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення права вимоги, 1\~240 грн. заборгованість за комісією. Також просить стягнути із відповідача на його (позивача) користь судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн. та понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 13\~000 грн. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. 08.01.2025 року судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачем в позовній заяві заявлене клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, а також зазначено, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача (викладеної в позовній заяві) судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 20.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений в електронній формі Договір про споживчий\~кредит №3955591 /а.с. 8-12, 13, 14, 15-19/. Відповідно до умов договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у загальному розмірі 12 400 грн., строком на 9 календарних днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені договором. Кредит надається строком на 9 днів з 20.12.2021 року. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 29.12.2021 року. Комісія за надання кредиту складає 1\~240 грн., яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 1\~395 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,0% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2, 1.6 договору). Відповідно до п. 2.1 Договору Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти. Відповідно до п. 2.2.1 Договору Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 Договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку, якщо Позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 Договору, то він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору, в сумі та на умовах, визначених п. 2.3 Договору. Відповідно до п. 2.2.2 Договору нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору. Відповідно до п. 2.2.3 Договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програми лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування, визначеного в п. 1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6 договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватися за базовою ставкою згідно п. 1.6 договору. Стандартна (базова) процента ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою, вставленою п. 1.6, та процентною ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору. Після строку кредитування (з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Відповідно до пунктів 2.3.1, 2.3.2 договору, Позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на пролонгацію строку користування/повернення кредиту на тих самих умовах, на певну кількість днів, доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі, сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Строк продовження кредиту може становити 3, 7 та 15 днів з максимальним розміром комісії та з максимальним розміром комісії у відсотковому значенні від поточного залишку кредиту за його продовження 3.00, 5.00 та 10.00 відповідно. Так, відповідно до п. 2.3.1.1 Договору, Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання коштів в позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством (Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, в тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частину заборгованості по кредиту. Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору (пролонгація на стандартних (базових) умовах), Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, викладеною в п. 1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації), на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Згідно п. 2.4.1 Договору Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредитку та проценти за користування не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 Договору, а у випадках пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Відповідно до п. 6.1 Договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно п. 6.2. Договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. Відповідно до п. 6.3 Договору, приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору, Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт [PERSON] Акцепт договору здійснив шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора /а.с. 13/. Згідно умов вищевказаного Договору, укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з відповідачем у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом відповідача, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору). Укладений ТОВ «Мілоан» з відповідачем договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору). ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на суму 12\~400 грн., що підтверджується довідкою від 08.11.2024 року щодо успішного проведення операції: 31884b4f-58et-4b7e-ba56-29a922d4e84a_637756329329921392; дата проведення платежу: 20.12.2021; призначення платежу: кошти згідно договору 3955591; сума платежу: 12 400 грн.; платіжний метод: карта MASTERCARD; номер карти: [NUMBER] ; банк картки отримувача: UKRSIBBANK /а.с. 13/. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором про споживчий кредит № 3955591 від 20.12.2021 року належним чином не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яка, відповідно до здійсненого ТзОВ «Мілоан» розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит №3955591 від 20.12.2021 року, станом на 26.07.2024 року складала 46\~725,235 грн., з яких: 12 028 грн. заборгованість за тілом кредиту, 33\~457,25 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення права вимоги, 1\~240 грн. заборгованість за комісією /а.с. 20/. Аналізуючи досліджені по справі письмові докази та заявлену позивачем суму кредитної заборгованості, суд дійшов висновку про те, що строк користування наданим кредитом становив 09 днів, тобто з 20.12.2021 року по 29.12.2021 року. Разом з тим, як вбачається зі змісту договору про споживчий кредит №3955591 Позичальник [PERSON] просив надати кредит в сумі 12\~400 грн. строком на 9 днів, за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення встановлено, що 29.12.2021 року відбулась пролонгація договору відповідно до умов, визначених у пп. 2.3.1.1 Договору строком на 3 дні, в подальшому відбулась пролонгація на стандартних умовах, визначених в договорі у межах максимального 60-денного строку такої пролонгації із застосуванням стандартної (базової) ставки. Таким чином загальна заборгованість відповідача за Договором про споживчий кредит № 3955591 від 20.12.2021 року станом на 26.07.2024 року (на день відступлення права вимоги) складала 46\~725,25 грн., з яких: 12 028 грн. заборгованість за тілом кредиту, 33\~457,25 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення права вимоги, 1\~240 грн. заборгованість за комісією /а.с. 20/. В подальшому, а саме 26.07.2024 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» був укладений Договір факторингу №26-07/2024, відповідно до умов якого ТзОВ «Мілоан» відступило ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату, а ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» прийняв належні ТзОВ «Мілоан» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за договорами, вказаними у реєстрі боржників /а.с. 22-30/. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 року, від ТзОВ «Мілоан» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло\~право вимоги\~і до\~ [PERSON] за\~договором №3955591\~від 20.12.2021\~року на\~загальну суму\~46\~725,25\~грн.,\~з яких:\~12\~028\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту,\~33\~457,25\~грн.\~ заборгованість\~за відсотками\~за користування\~кредитом на\~дату відступлення\~права вимоги,\~1\~240\~грн.\~ заборгованість\~за комісією /а.с. 30/. Згідно з розрахунком заборгованості за Договором про споживчий кредит №3955591 від 20.12.2021 року, складеного ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», заборгованість відповідача станом на 06.12.2024 року становить 46\~725,25\~грн.,\~з яких:\~12\~028\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту,\~33\~457,25\~грн.\~ заборгованість\~за відсотками\~за користування\~кредитом на\~дату відступлення\~права вимоги,\~1\~240\~грн.\~ заборгованість\~за комісією /а.с. 21/. Умовами п. 3.2.6 Договору передбачено право ТОВ «Мілоан», як позикодавця, відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за вищевказаним Договором позики, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин, суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що, укладаючи Договір про споживчий кредит\~№3955591\~від 20.12.2021\~року в електронній формі, сторони погодили умови та порядок повернення відповідачем кредиту шляхом здійснення платежів з оплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. Відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у вказаному Договорі про споживчий кредит, і він користувався такими коштами, однак, свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом останній належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої складає 46\~725,25 грн., з яких: 12028 грн. заборгованість за тілом кредиту, 33\~457,25 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом на дату відступлення права вимоги, 1\~240 грн. заборгованість за комісією. При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставини спірних правовідносин. Враховуючи ту обставину, що, в порушення умов Договору про споживчий кредит №3955591 від 20.12.2021 року, відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в розмірі 2\~422,40грн. /а.с. 1/ та витрат на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2\~422,40грн., що стверджується платіжною інструкцією №0483610120 від 24.12.2024 року /а.с. 1/. Оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, то на підставі ч. 2 с. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу ним надано: копія договору №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 року, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія\~«ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»\~та Адвокатським об`єднання «Лігал Ассістанс», в особі керуючого Бурдюг Т.В.; заявка на надання юридичної допомоги №206 від 01.11.2024 року, витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 29.11.2024 року, відповідно до яких Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» надало Товариству з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» правничу допомогу по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вартість правничої допомоги, згідно детального опису наданих послуг, становить 13 000 грн.: надання усної консультації з вивченням документів (2 год. на суму 4\~000 грн.); складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (3 год. на суму 9\~000 грн.) /а.с. 37-43/. Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 13 000 грн. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій: надання усної консультації з вивченням документів (2 години, на суму 4000 грн.), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (3 години, на суму 9\~000грн.) Разом з тим, суд бере до уваги, що позовні вимоги ґрунтуються на праві грошової вимоги, що виникло з правочину, укладеного у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Представництво інтересів позивача у справі представником позивача не здійснювалося, а розгляд справи здійснено судом оперативно в одному судовому засіданні без учасників справи. Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 13 000 грн. є необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи, пов`язаної з розглядом справи у суді та її доцільністю). Таким чином, беручи до уваги обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми понесених ним витрат в розмірі 5\~000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи та зміст процесуальних дій, вчинених представником позивача.

Outcome: approved