Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

23 грудня 2024 року позивач надіслав в суд позов до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування. Свої вимоги\~обґрунтовує тим,\~що [INFO] помер\~його дід\~ [PERSON] ,\~і з\~цього дня\~відкрилася спадщина\~на його\~майно,\~яке складається,\~зокрема,\~із житлового\~будинку з\~надвірними спорудами,\~який знаходиться\~в [ADDRESS] ,\~земельних ділянок\~та грошових\~заощаджень.\~За життя,\~12\~травня 2000\~року спадкодавцем\~було складено\~заповіт,\~у якому\~заповів позивачу\~житловий будинок\~з надвірними\~будівлями,\~земельні ділянки\~площею 0,50\~га\~та 0,83\~га. Також спадкодавець\~02\~січня 2002\~року склав\~ще один\~заповіт,\~у якому\~заповів у\~рівних частинах\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~кошти на\~ощадній книжці.\~09\~серпня 2005\~року на\~підставі заяви\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~про видачу\~свідоцтва про\~право на\~спадщину на\~майно за\~заповітом в\~Локачинській державній\~нотаріальній конторі\~було заведено\~спадкову справу\~№143.\~Того ж\~дня нотаріусом\~було видано\~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~заповітом на\~грошові заощадження\~разом з\~нарахованими відсотками\~та усіма\~видами компенсацій\~на день\~їх видачі. Також спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] була його донька (мати позивача) [PERSON] , яка також прийняла спадщину, оскільки проживала та була приписана разом із спадкодавцем на однією адресою, 15 січня 2008 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на майновий пай та [INFO] померла. 13 жовтня 2009 року [PERSON] нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 1,8665 га. Виготовивши технічну документацію на будинок з надвірними будівлями, [PERSON] 20 листопада 2024 року звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що є предметом даного позову. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в с.Холопичі Володимирського району Волинської області, а також судові витрати залишити за ним. Ухвалою судді від 16 січня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 13 лютого 2025 року . Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» на номер телефону, зазначений у поданій позивачем заявці (а.с. 41, 55). Одночасно із позовною заявою позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 40). Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилася також, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 63). 23 січня 2025 року від неї надійшла заява, у якій позовні вимоги визнає та просить розгляд справи проводити у її відсутність. До заяви долучила Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 04.09.2005, згідно якого прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилось з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 57). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 143/2005 до майна померлого [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Холопичі Локачинського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 10 травня 2002 року Холопичівською сільською радою Локачинського району Волинської області (а.с. 5, 20). Після його смерті відкрилася спадщина. Із довідки Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області №319 від 23 серпня 2024 року вбачається, що в с. Холопичі Володимирського району Волинської області знаходиться спадкове, що належало [PERSON] , який помер [INFO] . На день смерті був зареєстрований та проживав y [ADDRESS] . Після смерті покійного у володіння його спадковим майном фактично вступив його онук [PERSON] , який на день смерті діда проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] . Спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] . Інші спадкоємці не звертались. Заповіт від імені покійного посвідчувався Холопичівською сільською радою 12 травня 2000 року за № 59 (а.с. 9). Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , при вирішенні питання про її прийняття спадкоємцями застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме - Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР). Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як вбачається із спадкової справи № 143, 12 травня 2000 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчено секретарем Холопичівської сільської ради Локачинського району Волинської області Поліщук Л.І. та зареєстровано в реєстрі за № 59, у якому житловий будинок, який належить йому на праві особистої власності, з надвірними будівлями у с. Холопичі та земельну частку ділянку площею 0,50 га, а також земельну частку (пай) заповів [PERSON] (а.с. 29). 02 січня 2002 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчено секретарем Холопичівської сільської ради Локачинського району Волинської області Поліщук Л.І. та зареєстровано в реєстрі за № 2, у якому ощадну книжку серії [NUMBER] філіал № 6514/05 Локачинського відділення ощадбанку, рахунок № [NUMBER] заповів [PERSON] та [PERSON] у рівних частках (а.с. 22). Чинність вищенаведених заповітів підтверджується копією витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 13481253 від 06.03.2008 року. Згідно із ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 09 серпня 2005 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в Локачинську державну нотаріальну контору Волинської області із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , на підставі якої нотаріус завів спадкову справу №143 до майна померлого [PERSON] (а.с. 19 на звороті). Того ж дня [PERSON] та [PERSON] нотаріусом було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом в рівних частках кожному, а саме на майно, що складається з грошових заощаджень, які знаходяться у ВАТ «Державний ощадний банк України» смт. Локачі № 6514/05 на особовому рахунку № [NUMBER] (а.с. 21). Окрім того, спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] була його дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину фактично вступивши у володіння спадковим майном, 15 січня 2008 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на право на майновий пай та померла [INFO] (а.с. 8, 23 на звороті, 24, 25). 13 жовтня 2009 року позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 1,8665 га, яка передана для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Холопичівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 31 на звороті). Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину або претендували на неї, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 143 до майна померлого [PERSON] їх теж не вбачається. 04 грудня 2024 року позивач [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав за заповітом після смерті [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 33 на звороті). Однак, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову вих. № 461/02-31 від 04.12.2024 року (а.с. 18, 38 на звороті-39). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Із копії технічного паспорта від 05 листопада 2024 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що рік спорудження (реконструкції) житлового будинку 1948 (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 13-16). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 24 за 2024-2028 роки, яка видана Затурцівською сільською радою Волинської області від 31 жовтня 2024 року № 413, згідно запису в погосподарській книзі №24 номер об`єкта по господарського обліку 24-0111-1 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] належав [PERSON] ( [INFO] ), який помер [INFO] . Рік побудови: 1948 рік (а.с. 10). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 1 за 2001-2005 роки Холопичівської сільської ради Локачинського району Волинської області, яка видана виконавчим комітетом Затурцівської сільської ради Волинської області від 30 вересня 2024 року № 411, по особовому рахунку № [NUMBER] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами належить [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , та знаходиться на земельній ділянці 0,25 га для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] . Рік побудови будівлі 1943 рік, матеріал стін дерев`яний. Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 406566157 від 04.12.2024 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 38). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємець за заповітом майна померлого [PERSON] , підставно просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. 23 січня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшла заява, у якій позовні вимоги визнає. (а.с. 57). Згідно із ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Враховуючи зазначені\~обставини та\~беручи до\~уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, які визнаються відповідачем, або добровільності їх визнання, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавцю [PERSON] , інші спадкоємці, окрім позивача, які претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити у підготовчому судовому засіданні, визнавши за позивачем, як спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за ним, підлягає до задоволення.

Outcome: approved