Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування та як члена бувшого колгоспного двору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що будинок в [ADDRESS] належав до колгоспного двору. Згідно з випискою з погосподарської книги № 8 Добросинської сільської ради, особовий рахунок № [NUMBER] , будинковолодіння в [ADDRESS] , станом на 30.06.1990 р. членами колгоспного двору була позивачка, [PERSON] 1966 р.н. Згідно з випискою з погосподарської книги № 11 Добросинської сільської ради, особовий рахунок № [NUMBER] , будинковолодіння в [ADDRESS] станом на 15.03.1991 р. членом колгоспного двору була позивачка, [PERSON] 1966 р.н. Згідно з довідкою № 2776 від 21.05.2024 р., виданою КП ЛОР Червоноградським БТІ станом на 31 грудня 2012 року, право власності на нерухоме майно по [ADDRESS] не реєструвалося. Маючи право на частку бувшого колгоспного типу двору, позивачка не може зареєструвати таке, оскільки відповідно до Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» передбачена реєстрація прав власності за рішенням суду, а право реєстрації нерухомого майна виконкомами місцевих рад не передбачено порядок визнання права на належну позивачці частку майна. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 30 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 13 лютого 2025 року о 09 год. 30 хв. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак п." прохальної частини заяви просить справу розглядати за її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача - Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, при вирішення справи покладає на думку суду. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивачів, представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнав такі, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування та як члена бувшого колгоспного двору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що будинок в [ADDRESS] належав до колгоспного двору. Згідно з випискою з погосподарської книги № 8 Добросинської сільської ради, особовий рахунок № [NUMBER] , будинковолодіння в [ADDRESS] , станом на 30.06.1990 р. членами колгоспного двору була позивачка, [PERSON] 1966 р.н. Згідно з випискою з погосподарської книги № 11 Добросинської сільської ради, особовий рахунок № [NUMBER] , будинковолодіння в [ADDRESS] станом на 15.03.1991 р. членом колгоспного двору була позивачка, [PERSON] 1966 р.н. Згідно з довідкою № 2776 від 21.05.2024 р., виданою КП ЛОР Червоноградським БТІ станом на 31 грудня 2012 року, право власності на нерухоме майно по [ADDRESS] не реєструвалося. Згідно з Відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 383960757 від 21.06.2024р., у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні. Маючи право на частку бувшого колгоспного типу двору, позивачка не може зареєструвати таке, оскільки відповідно до Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» передбачена реєстрація прав власності за рішенням суду, а право реєстрації нерухомого майна виконкомами місцевих рад не передбачено порядку визнання права на належну позивачці частку майна. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно пп. а, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); Відповідно до ч. 3,\~ст.\~3\~Закону України\~від 01.07.2004р.\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Маючи право на частку бувшого колгоспного типу двору, позивачка не може зареєструвати таке, оскільки відповідно до Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» передбачена реєстрація прав власності за рішенням суду, а право реєстрації нерухомого майна виконкомами місцевих рад не передбачено порядку визнання права на належну їй частку майна. Судом встановлено, що іншого позову до того ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав позивачкою не подавалося. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.\~80\~ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи встановлені вище обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що право власності позивачки на житловий будинок підлягає захисту в судовому порядку. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів. На підставі ст.ст. 8, 124 Конституції України, ст. ст. 5, 15, 16, 316, 325, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 118, 121 Земельного Кодексу, ст. 48 Закону України «Про власність», Постанова ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність», Закон «Про власність в СССР», Постанови Пленуму Верховного Суду від 24.06.1983 р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та

Outcome: approved