Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася в суд із цим позовом. Просить встановити факт належності правовстановлюючого документа її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме, свідоцтва на право власності на квартиру, виданого Красненським цукровим заводом згідно розпорядження № 41 від 12.12.1995 року на квартиру [ADDRESS] , у якому вона помилково зазначена [PERSON] та визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , виділивши за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] по 1/5 частині кожному. Також просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] та за законом після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] на 2/5 частки у квартирі [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, направили суду заяви, в якій просять справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Третя особа - Красненська селищна рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника суду не забезпечив, направив суду заяву, в якій просить слухати справу у відсутності представника, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.04.1999 року Красненською селищною радою Буського району Львівської області, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 01.12.2014 року Красненською селищною радою Буського району Львівської області, [PERSON] помер [INFO] . Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Красненською селищною радою Буського району Львівської області 30.07.1977 року відомо, що позивачка [PERSON] мала дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 13.01.1958 року, виданого Красненським райбюро ЗАГС Львівської області, відомо що батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] . Згідно заповіту посвідченого Красненською селищною радою Буського району Львівської області 03.10.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 174 убачається, що [PERSON] розпорядився усім свої майном в користь позивачки, [PERSON] . Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина на: 2/5 частки в квартирі [ADDRESS] . Згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 04.06.2024 року вбачається, що квартира складається з чотирьох житлових кімнат та кухні. Загальна площа квартири становить 75,3 кв.м., житлова 41,4 кв.м., придатна для проживання, відповідає технічним нормам побудови. Із свідоцтва на право власності на квартиру, виданого Красненським цукровим заводом згідно розпорядження № 41 від 12.12.1995 року та довідки виданої ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 16.05.2024 року вбачається, що квартира [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] (позивачці), [PERSON] (відповідачу), [PERSON] (відповідачу), [PERSON] (спадкодавець), [PERSON] (спадкодавець). Крім цього, у свідоцтві на право власності на квартиру наявна помилка у написанні імені матері позивачки [PERSON] , а саме « [PERSON] » замість « [PERSON] », що суперечить імені спадкодавця зазначеному у її свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданому 27.04.1999 року Красненською селищною радою Буського району Львівської області, а тому позовна вимога про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є доведеною та підлягає задоволенню. За таких обставин, враховуючи рівність часток у спільному майні, що узгоджується із ч. 2 ст.372 ЦК України, в судовому засіданні є достовірно встановлено, що частки померлих [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі становлять 2/5 частини, перебували у їхньому володінні та користуванні на законних підставах. Судом встановлено, що позивачка має право на спадщину після смерті [PERSON] за законом, згідно ст. 1261 ЦК України та після смерті [PERSON] за заповітом. Із листа завідувача Буської державної нотаріальної контори Парфенюка О.В. від 20.11.2024 року № 639/01-16 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] та [PERSON] не заводилась. Також позивач просить визначити частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , виділивши за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] по 1/5 частині кожному. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 року, справа № 570/997/19 наголошує, що позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частиною 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до положень ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують своє право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України відомо, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд звертає увагу на те, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 року по справі № 570/997/19 резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі №\~640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі №\~266/5267/18\~(провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі №\~550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі №\~601/2592/18\~(провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі №\~127/23809/18\~(провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі №\~361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі №\~464/1663/18\~(провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Оскільки [PERSON] і [PERSON] вже померли, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України їх цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення часток спірної квартири за померлими особами. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду. Норма статті 316 Цивільного кодексу України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За вимогами ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. У відповідності до ст.\~368\~Цивільного кодексу\~України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Частинами 1, 2 статті 372\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відтак, суд приходить до переконання, що позов в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на квартиру є підставними та підлягають задоволенню. В частині визначення часток за спадкодавцями слід відмовити, оскільки дана вимога не узгоджується з нормами чинного законодавства.

Outcome: partial