Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог Представник позивача - адвокат Дербін Д.О. звернувся до суду 05.09.2024 року з позовом до [PERSON] , в інтересах якого діє Служба у справах дітей Металургійної районної у місті ради, третя особа: Територіальна громада в особі Металургійної районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення №46, виданого 05.02.2001 року виконавчим комітетом Дзержинської районної в місті ради, [PERSON] , надано право на користування квартирою [ADDRESS] . Вказана квартира є неприватизованою, право власності на неї не оформлювалось. [INFO] мати позивача - [PERSON] померла. На теперішній час в квартирі [ADDRESS] залишається зареєстрованим [PERSON] , [INFO] , який доводиться позивачу племінником по лінії рідної сестри - [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач виявила бажання переоформити на себе договір найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , але їй було відмовлено у зв`язку із наявністю реєстрації неповнолітньої особи у даному приміщенні. Відповідно до рішення виконкому Металургійної районної у місті ради від 18.09.2019 року №277 [PERSON] втратив статус дитини, позбавленої батьківського піклування у зв`язку з усиновленням громадянами України. Відсутність відповідача, який є неповнолітнім, колишнім членом сім`ї, що зареєстрований в квартирі і який був вселений до неї на підставі згоди квартиронаймача, за місцем реєстрації, унеможливлює реалізацію позивачем свої прав щодо укладання договору найму у зв`язку зі смертю основного наймача. Крім того, наявність реєстрації відповідача у квартирі покладає на позивача додаткові обов`язки щодо сплати комунальних послуг та витрат на утримання майна. Враховуючи викладене, просить суд визнати [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Рух по справі Ухвалою суду від 06 вересня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.32). Ухвалою суду від 05 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.43). Ухвалами суду від 02 грудня 2024 року та 17 січня 2025 року відкладено судове засідання у справі (а.с.49, 55). Аргументи учасників До початку судового засідання, 13.02.2025 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Дербіна Д.О. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник Служби у справах дітей Металургійної районної у місті ради, яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] в судовому засіданні присутній не був, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Клопотань не надходило. 05.11.2024 року від представника служби у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради - Лариси Козачук, суду надані письмові пояснення, в яких зазначила, що за малолітнім [PERSON] , який є дитиною, позбавленою батьківського піклування, на підставі рішення виконкому Металургійної районної у місті ради від 18.04.2018 року №112 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування малолітньому [PERSON] [INFO] та влаштування його до комунального закладу на повне державне забезпечення», зберігається право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . На даний час [PERSON] усиновлений громадянами України. У разі скасування рішення про усиновлення, можливість якого не виключена, у дитини поновлюється право користування житлом, яке за ним зберігається на даний час. У разі зняття дитини з реєстраційного обліку, вона втратить право користування житлом. Враховуючи викладене, позовні вимоги не підтримує. Представник третьої особи - Територіальної громади в особі Металургійної районної в місті ради в підготовче судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] . Батьки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Між [PERSON] та [PERSON] 06.09.1996 року укладено шлюб, в результаті чого прізвище [PERSON] змінила на « [PERSON] ». Дані відомості підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.20). 05 лютого 2001 року [PERSON] видано Ордер на житлове приміщення №46 на право зайняття приміщення квартири [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.26). 08 липня 2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.21). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 25 грудня 2008 року реєстратором внесено відомості про актовий запис №349 про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.22). [INFO] померла [PERSON] у віці 62 роки, про що складено відповідний актовий запис №1717. Дані відомості підтверджуються свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.24). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] 24.09.2016 року зареєстровано шлюб, в результаті чого прізвище [PERSON] змінила на « [PERSON] » (а.с.18). Позивач [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18.09.2021 року, що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №1225-2077351-2018 (а.с.15). [INFO] померла [PERSON] у віці 42 роки, про що складено відповідний актовий запис №1094. Дані відомості підтверджуються свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.25). Згідно повідомлення Служби у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради №909 від 19.08.2024 року, рішенням виконкому Металургійної районної у місті ради від 18.04.2019 №112 малолітньому [PERSON] [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано його до державного закладу на повне державне забезпечення. За малолітнім зберігається житло за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконкому Металургійної районної у місті ради від 18.09.2019 №277, [PERSON] втратив статус дитини позбавленої батьківського піклування у зв`язку з усиновленням громадянами України (а.с.30). Рішенням виконкому Металургійної районної у місті ради від 18.04.2018 року №112 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування малолітньому [PERSON] [INFO] та влаштування його до комунального закладу на повне державне забезпечення», вирішено надати малолітньому [PERSON] [INFO] статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Влаштовано малолітнього [PERSON] [INFO] до комунального закладу «Криворізький спеціалізований будинок дитини» ДОР» на повне державне забезпечення. Зберегти за малолітнім [PERSON] житло по [ADDRESS] . (а.с.39). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, перелік яких наведений у частині 3 цієї статті. У частині першій статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, зокрема, право кожної особи на повагу до свого житла. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) констатував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»). Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» зазначено, що втручання у право заявника на повагу для його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Навіть, якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини»; рішення ЄСПЛ від 15 січня 2009 року у справі «Косіч проти Хорватії»; рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 2009 року у справі «Пауліч проти Хорватії»). Отже, врахування принципу пропорційності, який є також і принципом цивільного судочинства (стаття 11 ЦПК України), забезпечує розумний баланс між інтересами позивача, відповідачів та загальними інтересами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) зроблено висновок, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини). Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 160 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного із них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі неповнолітньої дитини, а тому за своїм характером є поважними. Неповнолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт її не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування ним. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише при досягненні повноліття, оскільки в силу свого віку дитина не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. На поважність причин не проживання дитини не впливає і наявність у того з батьків, з ким вона фактично проживає, права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини. Зазначені правові висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17 (провадження № 61-11933св18), від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц (провадження № 61-37367св18), від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17 (провадження № 61-31119св18), від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц (провадження № 61-31705св18), від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18 (провадження № 61-9122св19). Так, з письмових пояснень Служби у справах дітей виконкому Металургійної районної у місті ради встановлено, що за малолітнім [PERSON] , який є дитиною, позбавленою батьківського піклування, на підставі рішення виконкому Металургійної районної у місті ради від 18.04.2018 року №112 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування малолітньому [PERSON] [INFO] та влаштування його до комунального закладу на повне державне забезпечення», зберігається право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - це діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування; Особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування - це особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування. Враховуючи, що за рішенням Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради №112 від 18.04.2018 року , малолітній [PERSON] [INFO] є дитиною, позбавленою батьківського піклування, тому має відповідний соціальний захист в силу вимог Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до положень ст. 18, ч.3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Жиле приміщення, яке зберігається за дітьми, може бути передано в оренду іншим громадянам на строк до повернення дітей із зазначених закладів, від опікунів чи піклувальників, з прийомної сім`ї чи дитячого будинку сімейного типу. Порядок збереження і передачі в оренду жилого приміщення та іншого майна дитини затверджується Кабінетом Міністрів України. Аналогічне положення стосовно збереження за дитиною права користування житлом, у якому вона проживала до переміщення її до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого дитячого закладу, прийомної сім`ї, закріплене в п.2 ч.1 ст. 248 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, згідно повідомлення Служби у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради №909 від 19.08.2024 року, за рішенням виконкому Металургійної районної у місті ради від 18.09.2019 №277, [PERSON] втратив статус дитини позбавленої батьківського піклування у зв`язку з усиновленням громадянами України, проте, у разі скасування рішення про усиновлення, у малолітнього [PERSON] поновлюється право користування житлом за адресою: [ADDRESS] , яке за ним зберігається на даний час. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позбавлення малолітнього [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , стане надмірним тягарем та порушуватиме його право на повагу до житла. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Судові витрати Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed