Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Описова частина Стислий виклад позиції позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі за текстом АТ «СГ «ТАС» ПРИВАТНЕ) звернулося до суду із зазначеною позовною заявою до відповідача, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість в порядку регресу розмірі 29511,47 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11 лютого 2021 року по вулиці Небесної Сотні міста Одеса, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet», державний реєстраційний номерний\~знак [NUMBER] , під керуванням відповідача та автомобіля «AUDI», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду міста Одеса від 01 березня 2021 року (справа № 947/6045/21) відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номерний\~знак [NUMBER] , була застрахована у позивача на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №\~АО7071325 від 11 лютого 2020 року на пільгових умовах так як страхувальник [PERSON] був пенсіонером. Власник пошкодженого автомобіля «AUDI», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , звернувся до позивача із заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування, на підставі якої позивачем пошкодження вказаного автомобіля було визнано страховим випадком та здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 59022,94 грн. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номерний\~знак [NUMBER] , була застрахована на пільгових умовах, а за кермом вказаного автомобіля знаходився відповідач, то з відповідача підлягає стягненню 50 відсотків від суми страхового відшкодування, що складає 29511,47 грн., оскільки ним порушені вимоги вказаного полісу обов`язкового страхування у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Сповіщення сторін\~та заяви\~у справі. Представник, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшло клопотання, в якому просив суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідача у судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач про дату, час та місце судового засідання двічі поспіль повідомлявся належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явився. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовими конвертами з судовою повісткою, що повернулись до суду з довідкою відділення «Укрпошти» з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзив до суду не подав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив. У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Суд також враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54; «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи із вищезазначеної практики ЄСПЛ, враховуючи зазначені обставини неявки відповідача до суду, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача, який з 24 січня 2023 року, тобто з моменту прийняття справи до провадження та відкриття провадження у справі до ухвалення даного заочного рішення, жодного разу до суду не прибув, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у його клопотання, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина Позиція суду Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Фактичні обставини\~справи,\~встановлені судом Постановою Київського районного суду міста Одеси від 01 березня 2021 року у справі № 947/6045/21, [PERSON] , відповідача у справі, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а. с. 4). Відповідно до зазначеної постанови суду [PERSON] , відповідач у справі, 11 лютого 2021 року о 23 год. 20 хв., керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , по вулиці Небесної Сотні міста Одеса, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого вчинив зіткнення з автомобілем «AUDI», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 04 жовтня 2013 року, власницею транспортного засобу AUDI, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] (а. с. 6). 11\~лютого 2020\~року між АТ «СГ «ТАС» ПРИВАТНЕ, позивачем у справі, та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АО 7071325 за умовами якого страховик зобов`язався з 12 лютого 2020 року по 11 лютого 2021 року, у випадку заподіяння шкоди автомобілем «Chevrolet Aveo», з державним номерним знаком [NUMBER] , виплатити страхове відшкодування третім особам при настанні дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якого настане цивільно-правова відповідальність водія. Поліс містить зазначення, що він діє виключно для страхувальника фізичної особи: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , документ, що посвідчує особу (для пільговика документ, що підтверджує його право на зменшення розміру страхового платежу): пенсійне посвідчення, серії № АЖЖ-795685, документ виданий ПФУ; зменшення пільговику відсотка зазначено 50% (а. с. 5). 16 лютого 2021 року [PERSON] повідомив АТ «СГ «ТАС» ПРИВАТНЕ, позивача у справі, про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 11 лютого 2021 року за участю «AUDI», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] та автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номерний\~знак [NUMBER] (а. с. 7-8). [PERSON] , як власниця пошкодженого автомобіля «AUDI», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , 21 липня 2021 року звернулась до АТ «СГ «ТАС» ПРИВАТНЕ, позивача у справі, із заявою про страхове відшкодування (а. с. 9). Згідно звіту № 2605/21-1 з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля «AUDI» А6, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вартість відновлювального ремонту автомобіля «AUDI» державний номерний знак [NUMBER] , становить 151886,21 грн., а вартість матеріальних збитків нанесених вказаного транспортного засобу становить 69716,34 грн. (а. с. 10-52). Відповідно до страхового акту № 20556/38/921 від 22 липня 2021 року, розрахунку суми страхового відшкодування,\~який є додатком до страхового акту, розмір страхового відшкодування,\~що підлягає\~виплаті склав 59022,94 грн. (а. с. 53, 54). На виконання своїх зобов`язань по договору страхування страховик АТ «СГ «ТАС» ПРИВАТНЕ, позивач у справі, виплатив власнику автомобіля марки «AUDI»,\~державний реєстраційний\~номерний знак\~ [NUMBER] [PERSON] \~страхове відшкодування в розмірі 59022,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 200385 від 27 липня 2021 року (а. с. 55). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до\~положень статті\~3\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (станом на час виникнення спірних правовідносин), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктом 22.1\~статті 22\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (станом на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18. Статтею 1192 ЦК України визначено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 27 Закону України «Про страхування» (станом на час виникнення спірних правовідносин) та статті 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до пункту 13.2 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на час виникнення спірних правовідносин), розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на час виникнення спірних правовідносин), страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Пунктом 381.1. статті 381 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону, при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на час виникнення спірних правовідносин), забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 11 лютого 2021 року по вулиці Небесної Сотні міста Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet\~Aveo»,\~державний реєстраційний\~номерний знак\~ [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , відповідача у справі, та автомобіля «AUDI», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортна пригода автомобілю «AUDI», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , завдано механічних пошкоджень. Постановою Київського районного суду міста Одеси від 01 березня 2021 року у справі № 947/6045/21, [PERSON] , відповідача у справі, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Автомобіль «Chevrolet\~Aveo»,\~державний реєстраційний\~номерний знак\~ [NUMBER] , яким\~під час\~дорожньо-транспортної\~пригоди керував\~ [PERSON] ,\~відповідач у\~справі,\~належить на\~праві власності\~ [PERSON] , пенсійне посвідчення, серії № АЖЖ-795685. Судом встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди саме [PERSON] , відповідач у справі, керував автомобілем «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , який був застрахований [PERSON] із застосуванням пільги на оплату страхового платежу у розмірі 50 %, як пенсіонеру, яка передбачена статтею 13.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на час виникнення спірних правовідносин), проте відомостей що [PERSON] , відповідачем у справі, вказаний автомобіль був застрахований із застосуванням пільгових умов - в матеріалах справи відсутні. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що розмір страхового відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «AUDI», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було обґрунтовано визначено АТ «СГ «ТАС» ПРИВАТНЕ, позивачем у справі, відповідно до реальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, що цілком узгоджується з положенням статті 1192 ЦК України та наведеним нормам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на час виникнення спірних правовідносин). У постанові Верховного суду від 25 липня 2018 року у справі № 922/4013/17 вказано, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Судом встановлено, що на виконання своїх зобов`язань по договору страхування страховик АТ «СГ «ТАС» ПРИВАТНЕ, позивач у справі, виплатив власнику автомобіля марки «AUDI»,\~державний реєстраційний\~номерний знак\~ [NUMBER] [PERSON] \~страхове відшкодування в розмірі 59022,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 200385 від 27 липня 2021 року. Отже, потерпілий і страховик досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, а останній в передбаченому законом порядку здійснив виплату страхового відшкодування, тобто належним чином виконав свої зобов`язання відповідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суд дійшов висновку, що виходячи з положень пункту 381.1 статті 381, пункту 13.2 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на час виникнення спірних правовідносин), вимоги позивача про відшкодування 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування з особи, яка винна в настанні страхового випадку, - є правомірними. Відповідно до частини 1 статті 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Отже, оскільки [PERSON] , відповідач у справі, не є страхувальником за полісом, який має право на пільги, передбачені статтею 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на час виникнення спірних правовідносин), був під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди водієм транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що застрахований за полісом № АО 7071325 від 11 лютого 2020 року, з урахуванням того, що за вказаним полісом здійснено відшкодування потерпілій особі, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума, що дорівнює 50 відсоткам виплаченого страхового відшкодування та становить 29511,47 грн. Станом на час розгляду справи, відповідачем добровільного відшкодування шкоди не відбулося, будь-яких заперечень з приводу суми страхового відшкодування та її виплати суду не надано. Аналізуючи зібрані\~у справі\~докази в\~їх сукупності,\~надавши їм\~оцінку за\~своїм внутрішнім\~переконанням,що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу у справі, зокрема належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно зі статтею 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням (а. с. 3). Також, суд звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю в Арцизькому районному суді Одеської області суддів (у період з липня 2017 року по вересень 2021 року кількість суддів у суді зменшилася з 5 до 1; у травні, липні 2024 року призначено 2 суддів), щодо яких мало здійснюватися автоматизований розподіл справ, навантаження на одну суддю, яка тривалий час одна замість п`яти суддів у суді здійснювала правосуддя, виходило за межі фізичних можливостей. В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 року), з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом», зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і, зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу. У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст. 6 Конвенції, а також, щоб судді могли ефективно працювати. Отже, у судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал, тому незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, що призвело до надмірного навантаження, яке утворилося на суддю, яка тривалий час одна замість п`яти суддів здійснювала правосуддя в Арцизькому районному суді Одеської області, унеможливило розгляд наявної справи у строки, передбачені ЦПК України.

Outcome: approved