Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія АРКС» звернулось до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування збитків, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 24 травня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] , та автомобіля «Suzuki Swift», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 червня 2021 року в справі № 521/8327/21, відповідача, [PERSON] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зокрема у зазначеній вище дорожньо-транспортній пригоді, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Страхувальник (потерпіла особа) звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АРКС» із заявою про настання страхового випадку. Заяву було розглянуто та позивачем здійснено виплату суми страхового відшкодування згідно страхового акту № ARX2786626 в розмірі 32484,36 гривень. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/769851, то останнім здійснено виплату в розмірі 15961,06 гривень. Із покликанням на статтю 1194 ЦК України, представник зазначила, що за таких обставин, відповідач, [PERSON] , як особа відповідальна за завданий збиток, повинен сплати на користь позивача різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченою за договором страхування, в розмірі 32484,36 гривень, та сумою страхового відшкодування, сплаченої Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в розмірі 15961,06 гривень, що становить 16523,30 гривень. Ухвалою Ананьївського\~районного суду\~Одеської області\~від 21\~листопада 2024\~року було\~відкрито провадження\~по справі,\~постановлено проводити\~розгляд справи\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження з\~повідомленням (викликом)\~учасників справи\~та встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України (а.с.59-60). Представник позивача, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АРКС» (далі - ПрАТ «СК АРКС»), в судове засідання на розгляд справи не прибула. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку електронного листа (а.с.66, 67). Водночас в позовній заяві представник позивача, Хаєцька О.С., яка діє на підставі довіреності № 1225/18 від 16 листопада 2023 року (а.с.38), просила, у разі розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін або ж в порядку загального позовного провадження, розглянути справу без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.2 зворотний). Відповідач, [PERSON] , в судове засідання на розгляд справи не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує поштовий конверт з вкладенням, який повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.70). Крім того,\~відповідачеві за\~зареєстрованим місцем\~його проживання\~було надіслано\~ухвалу суду\~про відкриття\~провадження,\~про що\~містяться відомості\~в матеріалах\~справи (а.с.64).\~Поштовий конверт\~з вкладенням\~повернувся на\~адресу суду\~з відміткою\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою» (а.с.69). Відповідно до положень пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Аналогічні положення закріплені у пунктах 3 та 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, якими врегульовано порядок надсилання та вручення учасникам справи судових повісток та повідомлень. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року в справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі №800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 листопада 2019 року в справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року в справі № 24/260-23/52-б). За наведених обставин відповідач вважається таким, що 23 грудня 2024 року отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі (а.с.69). В установлений судом строк відповідачем не було подано до суду відзив на позовну заяву, тому відповідно до вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, відповідач із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертався та будь-яких інших заяв, клопотань не надавав. Отже, відповідач своїми процесуальними правами, передбаченими ЦПК України не скористався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп»), в судове засідання на розгляд справи не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку електронного листа (а.с.68). Пояснень щодо позову та будь-яких заяв з боку третьої особи не надходило. Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи викладене, положення частини третьої статті 223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву представника позивача, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З наведених вище обставин встановлено, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому в судове засідання не прибув без повідомлення причин неприбуття, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1, 2 частини першої статті 280 ЦПК України. Також встановлено, що відповідач, у встановлений для нього судом строк, відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній пунктом 3 частини першої статті 280 ЦПК України. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.2 зворотний), що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктом 4 частини першої статті 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені частиною першою статті 280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень частини першої статті 281 ЦПК України без оформлення окремого документа із занесенням до протоколу судового засідання судом постановлено відповідну ухвалу. Розглянувши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 24 травня 2021 року о 09 годині 15 хвилин в м. Одеса по вул. М. Малиновського, буд. 15 водій, керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos, номерний знак [NUMBER] , не дотримався безпечної швидкості і дистанції, та скоїв зіткнення з транспортним засобом Suzuki Swift, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зупинився перед пішохідним переходом, щоб дати дорогу пішоходу, чим порушив вимоги пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с.15-17). Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 червня 2021 року в справі № 521/8327/21, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджується ксерокопією постанови (а.с.18). За приписами частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 16 лютого 2021 року між Приватним акціонерним\~товариством «Страхова\~компанія АРКС» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» за №19147а1оа, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб «Suzuki\~Swift»,\~державний реєстраційний\~номер [NUMBER] , що підтверджується ксерокопією договору (а.с.7-14). 24 травня 2021 до позивача, ПрАТ «СК\~АРКС», із заявою про подію з ознаками страхового випадку звернувся водій, [PERSON] , який керував транспортним засобом «Suzuki Swift», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та просив виплатити йому страхове відшкодування, що підтверджується ксерокопією заяви (а.с.19). Заяву було розглянуто, пошкодження автомобіля «Suzuki Swift», державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП визнано страховим випадком, що підтверджується ксерокопією страхового акту № ARX2786626 (а.с.28). Розрахунок та виплату страхового відшкодування проведено на підставі: протоколу огляду транспортного засобу від 24 травня 2021 року (а.с.21-23); ремонтної калькуляції 1.003.21.0 від 27 травня 2021 року (а.с.24-26); рахунку 0000002019/00000000802 від 27 травня 2021 року, наданого фізичною особою-підприємцем, [PERSON] , відповідно до якого сплата за ремонт автомобіля склала 32484,36 гривень (а.с.27); розрахунку страхового відшкодування (а.с.29). Відповідно до ксерокопії платіжного доручення № 784772 від 31 травня 2021 ПрАТ «СК\~АРКС» сплатило страхове відшкодування згідно акту № ARX2786626 на рахунок фізичної особи-підприємця, [PERSON] , в сумі 30569,36 гривень (а.с.31). На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «УСК\~Княжа Вієнна\~Іншуранс Груп» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР769851 (а.с.32). Відтак, після звернення позивача до ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп», останнім сплачено на користь позивача страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 155651,06 гривень (розмір матеріального збитку) 2600,00 гривень (франшиза) = 12961,06 гривень, що підтверджується ксерокопією платіжного доручення №ЗР067270 від 16 липня 2021 року (а.с.36). Як вбачається з ксерокопії листа ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп», адресованого представникові позивача, Волинському В., вих. № 210000437633-1 від 14 липня 2021 року, розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля марки «Suzuki Swift», державний реєстраційний номер [NUMBER] , з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,70) на складові, що підлягають заміні, становить 15561,06 гривень. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди строк експлуатації останнього понад 12 років, що не було враховано під час розрахунку коефіцієнту фізичного зносу (а.с.35). Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно вимог статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому частиною першою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (частина перша стаття 979 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (пункт 3 частини першої статті 980 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов`язковим. Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема,\~Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Предметом цього позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування в розмірі 16523,30 гривень, як різниці між сумою страхового відшкодування, сплаченою за договором добровільного страхування, та сумою страхового відшкодування, сплаченою ПрАТ «УСК\~Княжа Вієнна\~Іншуранс Груп»\~за полісом обов`язкового страхування № АР769851. Таким чином, учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань: - договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою особою - за договором добровільного майнового страхування; -\~деліктне зобов`язання між потерпілою особою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; - договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів здійснюється,\~зокрема,\~з метою\~забезпечення відшкодування\~шкоди майну\~потерпілих внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди та\~захисту майнових\~інтересів страхувальників\~(стаття\~3\~Закону України\~«Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. У цій справі третя особа як страховик відповідача (завдавача шкоди) не набула право регресу до останнього. Таке право третя особа могла би набути, відшкодувавши потерпілій завдану їй шкоду, а також за наявності умов, визначених статтею 38 вказаного Закону. Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. В пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»\~ надано наступні роз`яснення «При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191\~ЦК), а також статтею 38\~Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27\~Закону України «Про страхування»\~встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв`язку з порушенням умов договору страхування. Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов`язання перед страхувальником (стаття 992\~ЦК) і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації з особи, винної в завданні шкоди. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515\~ЦК\~суброгація застосовується лише до майнового страхування.». Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформувала висновок щодо застосування норм права «У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні\~у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у\~страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди\~у межах страхового відшкодування\~на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту\~страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.». Відповідно до статті 9 Закону України\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу № АР769851 страховиком відповідача з страховим лімітом за шкоду майну 130000,00 гривень на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була третя особа, ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (а.с.32). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 24 травня 2021 року, у якій вигодонабувачем зазначено фізичну особу-підприємця, [PERSON] (а.с.19). Підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати, а саме платіжне доручення № 784772 від 31 травня 2021 року, відповідно до якого ПрАТ «СК АРКС» виплатило страхове відшкодування згідно з актом № ARX2786626\~на користь фізичної особи-підприємця,\~ [PERSON] ,\~в розмірі 30569,36 гривень (а.с.31). Правова позиція щодо реального підтвердження виплати страхового відшкодування страхувальнику, яким є платіжний документ про здійснення такої виплати, викладена в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року в справі № 3-50гс15 та постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року в справі № 910/9396/17. Таким чином, позивач довів, що він виплатив страхове відшкодування на користь страхувальника за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу в розмірі 30569,36 гривень на виконання заяви страхувальника про подію та виплату такого відшкодування. Суд встановив, що Малиновський районний суду м. Одеса постановою від 29 червня 2021 року визнав [PERSON] (відповідача по справі) винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.18). Цивільно-правова відповідальність винної в дорожньо-транспортній пригоді особи була застрахована в ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (а.с.32), яке в порядку регресу згідно полісу № АР769851, відшкодувало позивачеві 12961,06 гривень страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №ЗР067270 від 16 липня 2021 року (а.с.36). Таким чином, позивач ПрАТ «СК АРКС» (страховик потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді), як особа, яка виплатила страхове відшкодування страхувальнику (потерпілому в дорожньо-транспортній пригоді) отримало право на відшкодування від відповідача, [PERSON] , (винного в дорожньо-транспортній пригоді) різниці між фактичним розміром шкоди (32484,36 гривень) і страховою виплатою (відшкодуванням) - тим, що страховик відповідача виплатив йому в порядку регресу (15561,06 гривень), що становить 16523,30 гривень. Ремонтна калькуляція та/або розрахунок страхового відшкодування відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані, заперечення щодо їх правильності не висловлено. Будь-яких інших заперечень по суті справи, зокрема щодо невідповідності виплачених сум відшкодування страховиком відповідача в порядку регресу страховику потерпілого, інших належних та допустимих доказів щодо вартості матеріального збитку відповідачем не надано, клопотання про проведення експертизи ним не заявлялося. Статтею 12 ЦПК України\~встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в\~статті 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частини першої статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. В позовній заяві міститься вимога позивача про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з судового збору в розмірі 3028,00 гривень (а.с.2 зворотний). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України\~під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3028,00 гривень (а.с.3), суд вважає за необхідне судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на відповідача На підставі викладеного,

Outcome: approved