Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

В липні 2024 року до суду звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить змінити розмір та спосіб стягуваних аліментів, визначений рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року у справі № 183/6803/16 та стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням суду від 20 лютого 2017 року з [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 02 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Матеріальне становище позивача на зараз погіршилося, у зв`язку з встановленням інвалідності сину [PERSON] , що підтверджується медичним висновком № 62 від 15 листопада 2021 року, який потребує спеціалізованих занять, періодичного прийому відповідних ліків. Оскільки, відповідач є військовослужбовцем ЗСУ, має стабільний дохід, на утриманні інших осіб не має, з огляду на положення ст. 192 СК України, просила змінити розмір та спосіб стягуваних аліментів, визначений рішенням суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23липня 2023 року зазначена цивільна справа передана на розгляд судді Фроловій В.О. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До канцелярії суду 09 вересня 2024 року позивачем надана заява про долучення до матеріалів цивільної справи копій документів щодо стану виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 2/183/810/17 від 06.04.2017. Позивач в судове засідання не з`явилась, будучи повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду даної цивільної справи, надала заяву про розгляд вказаної справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до\~статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05 лютого 2025 року, з урахуванням перебування судді на лікарняному з 06 лютого по 11 лютого 2025 року є дата складення повного судового рішення 12 лютого 2025 року. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2017 року у справі №\~183/6803/16 (провадження № 2/183/810/17) стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи стягнення з 02 грудня 2016 року і до повноліття дитини. Вказаним рішенням суду встановлено, факт перебування малолітньої дитини, [PERSON] , на утриманні та вихованні позивача, відсутність надання відповідачем добровільної допомоги на утримання сина. На виконання вказаного рішення суду, Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист від 06 квітня 2017 року, на підставі якого, постановою державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Гончарук Є.В. від 02 жовтня 2017 року відкрите виконавче провадження № 54810376 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з інформації про виконавче провадження № 54810376 та розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому документу № 2/183/810/17, відповідач аліменти не сплачує та станом на 31.08.2024 має заборгованість, яка складає 18\~083, 70 грн. Згідно з відповіддю Начальника [INFO] від 25 червня 2024 року№ 4/3670, відповідач призваний [INFO] на військову службу за мобілізацією до ВЧ [NUMBER] з 06 березня 2024 року. Відповідно до медичного висновку № 62 від 10 листопада 2021 року, [PERSON] визнано дитиною - інвалідом, яка має захворювання у вигляді ідіоматичної прогресуючої невропатії з вираженими руховими порушеннями в нижніх кінцівках, порушення ходи. Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини. Згідно із ч. 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти\~це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.150 Сімейного кодексуУкраїни\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1-3\~ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України\~визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`ята матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на прав і власності, володіння та/або користування уплатника аліментів майна та майнових прав,у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності,к орпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, стан здоров`я дитини належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини (впливають на такий розмір) і, вочевидь, зміна цієї обставини, зокрема, істотне погіршення стану здоров`я дитини після стягнення аліментів, може бути підставою для зміни раніше визначеного розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1\~ст. 183 СК України). Як передбачено\~статтею 184 СК України\~, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Частиною першою\~статті 192 СК України\~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Частиною 2статті 182\~СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»\~встановлений прожитковий мінімум для дітей: віком від 06 до 18 років 01.01.2025 в розмірі 3196 грн. (ст. 7 Закону України). Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року внесено зміни до ч.2\~ст.182 СК України\~та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, прийняття\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року, який набрав чинності з 28.08.2018, зокрема,- внесено зміни щодо мінімального гарантованого розміру аліментів (абз. 2 ч.2\~ст.182 СК) і, відповідно, - спрямовані на посилення захисту права дитини на належне утримання. В постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 128/2206/21, суд дійшов висновку, що погіршення стану здоров`я дитини може бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на її утримання, якщо внаслідок такого погіршення здоров`я раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини. Так, судом встановлено, що після ухвалення рішення Новомосковським міськрайонним судом від 20 лютого 2017 року у справі № 183/6803/16 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., стан здоров`я дитини, [PERSON] , істотно погіршився, що призвело до визнання останнього дитиною - інвалідом, яка має захворювання у вигляді ідіопатичної прогресуючої невропатії з вираженими руховими порушеннями в нижніх кінцівках, порушенням ходи. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Таким чином, погіршення стану здоров`я [PERSON] , має ознаки стійкого розладу функцій організму, який призводить до обмеження життєдіяльності дитини. З огляду на викладене, на думку суду, при вирішенні даного спору може бути змінено спосіб стягуваних аліментів, визначених рішенням суду. При визначені розміру аліментів судом виходить із того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Таким чином, обов`язок батьків щодо утримання дитини, гарантії забезпечення належного рівня її розвитку, незалежно від того чи перебувають батьки у зареєстрованому шлюбі, проживають разом чи окремо від дитини, мінімальний розмір на утримання дитини встановлені законодавством України. Судом враховано ту обставину, що відповідач є працездатним, проходить військову службу, доказів, які б вказували на існування істотних обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів на утримання спільної з позивачем дитини у визначеному позивачем розмірі та спростовують встановлені судом фактичні обставини не надано. Враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, її стан здоров`я, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде визначення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше\~50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved