Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Могильницька І.М. звернулась до суду з позовом до відповідачів Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , про визнання незаконним та скасування рішення Брусилівської селищної ради Житомирської області № 59 від 05 квітня 2017 року, визнання недійсним договору найму житлового приміщення та зобов`язання укласти договір найму. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.09.2007 року рішенням виконавчого комітету Приворотської сільської ради Брусилівського району було видано ордер на заселення жилої площі [PERSON] . Між [PERSON] та виконавчим комітетом Приворотської сільської ради Брусилівського району було укладено договір найму житлового приміщення від 19.09.2007 року, згідно умов якого було передано житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Право на проживання у вказаному приміщенні було надано [PERSON] разом з сином [PERSON] , який на момент вселення був малолітньою дитиною. [INFO] [PERSON] померла. При цьому станом на 01.08.2016 року зареєстрованим місцем проживання [PERSON] було [ADDRESS] . Рішенням Брусилівської селищної ради № 9 від 28.12.2016 року Приворотська сільська рада була ліквідована, а її правонаступником стала Брусилівська селищна рада Брусилівського району Житомирської області. 05.06.2017 року виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради було прийняте рішення № 59 «Про надання [PERSON] в користування квартири [ADDRESS] ». На підставі зазначеного рішення між Брусилівською селищною радою та [PERSON] був укладений договір найму приміщення від 01.06.2017 року. В цей час зазначене житлове приміщення перебувала в користуванні [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] , позивача у справі. При цьому позивача протягом тривалого часу ніхто не повідомляв, що квартира, в якій він проживає, передана в користування інших осіб. Представник позивача зазначила, що з 2008 року по 2012 рік позивач разом з матір`ю проживав у вказаному приміщенні, робив з нею ремонт, в квартирі були створені всі умови для проживання. Згодом позивач проживав у бабусі та періодично ночував та навідувався до будинку, який вважав своїм єдиним домом. До червня 2019 року позивач навчався у м. Києві, тому не мав можливості постійно їздити до квартири, проте продовжував навідуватись у своє єдине житло. Після від`їзду на навчання в квартирі залишились речі позивача, меблі, які в подальшому зникли. У листопаді 2020 року позивач з позову Брусилівської селищної ради про визнання позивача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, довідався про те, що квартира передана в користування [PERSON] . Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області у справі № 275/703/20 від 04.01.2021 року було відмовлено Брусилівській селищній раді у задоволенні позову з огляду на те, що позивач вселився до вказаного житла на законній підставі, як член сім`ї наймача, а станом на листопад 2017 року був неповнолітнім, має поважні причини не проживання у зазначеному житловому приміщенні з листопада 2017 року. 30.09.2021 року та 06.04.2021 року позивач звертався з заявою до Брусилівської селищної ради, в якій просив укласти з ним договір найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Листом від 22.04.2021 року відповідач Брусилівська селищна рада повідомила позивачу, що в селищної ради немає підстав для внесення на сесію питання щодо укладення з позивачем договору найму житлового приміщення. Таким чином, представник позивача вважає, що приймаючи рішення № 59 від 05.04.2017 року «Про надання [PERSON] в користування квартири [ADDRESS] » виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради було протиправно позбавлено житла позивача, який на той момент був неповнолітньою дитиною. Представник позивача вважає, що право останнього на проживання у спірному житлі підтверджено преюдиційним актом, а саме рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області у справі № 275/703/20 від 04.01.2021 року, тому позбавлення його права користування житловим приміщенням є протиправним. Представник позивача зазначила, що позивач на даний час не має змоги постійно проживати у спірному приміщенні через те, що там перебувають сторонні люди, крім того, він має роботу у м. Києві, що є підставою для збереження за ним права на найм та проживання у вказаному житлі. Також вважає, що оскільки підставою для укладення договору найму приміщення між Брусилівською селищною радою та [PERSON] від 01.06.2017 року є оскаржуване рішення відповідача, даний договір має бути визнаний недійсним. Також представник позивача наголосив, що оскільки позивач неодноразово як члені сім`ї наймача звертався до Брусилівської селищної ради з заявою про укладення договору найму приміщення, проти йому безпідставно було відмовлено у задоволенні його заяв, наявні підстави для визнання відмови Брусилівської селищної ради щодо незадоволення заяви позивача про укладення договору найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , протиправною та зобов`язання відповідача укласти з позивачем такий договір. Просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 59 від 05.04.2017 року «Про надання [PERSON] в користування квартири [ADDRESS] », визнати недійсним договір найму приміщення від 01.06.2017 року, укладений між Брусилівською селищною радою Житомирської області та [PERSON] , визнати протиправною відмову Брусилівської селищної ради Житомирської області [PERSON] в укладенні договору найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати Брусилівську селищну раду Житомирської області укласти з [PERSON] договір найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.11.2023 року у вказаній цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження та справу було призначено до судового розгляду. Від відповідача Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , за змістом якої відповідач позовні вимоги останнього не визнав через наступне. Так, зазначив, що 28.12.2016 року рішенням № 9 1 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради Приворотська сільська рада припинила свою діяльність та її правонаступником стала Брусилівська селищна рада. Приворотській сільській раді на праві комунальної власності належав багатоквартирний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . 19.09.2007 року виконкомом Приворотської сільської ради було прийнято рішення про надання житла, що належить до комунальної власності, та видачу ордера на заселення житлової площі, проведення реконструкції окремих кімнат в окремі квартири на сім`ю [PERSON] , яка складається з двох членів: [PERSON] та її сина [PERSON] . На підставі вказаного рішення було видано ордер на жиле приміщення № 8 від 19.09.2007 та укладено договір найму житлового приміщення від 19.09.2007 терміном на 5 років до 16.05.2012. [PERSON] та [PERSON] з моменту отримання ордера та укладення договору найму в житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , не заселились. Відповідно до умов вказаного договору, [PERSON] була зобов`язана (п. 5.2. Договору) в порядку та на умовах договору сплачувати необхідні платежі; своєчасно та якісно проводити за власний рахунок ремонт приміщення протягом дії договору. У разі смерті наймача ( [PERSON] ) всі її права та обов`язки переходять до членів її сім`ї ( [PERSON] ). В свою чергу наймодавець має право вимагати розірвання договору, якщо наймач не вніс плати, передбаченої п. 3.1 договору, більше, ніж двічі поспіль. Відповідно до листа Приворотської сільської ради від 02.04.2012 року № 74, надісланого [PERSON] , останню було попереджено про відмову в погодженні продовження терміну дії договору найму в разі невиконання нею рішення виконкому від 19.09.2007. Реагування на вказаний лист з боку [PERSON] не було. Відповідно до листа Брусилівського РЕМ ПАТ «ЕК Житомиробленерго» від 19.05.2015 року № 284 за адресою [ADDRESS] , з [PERSON] договір на користування електричною енергією не укладався. [INFO] [PERSON] померла. При цьому позивач [PERSON] станом на 26.02.2015 року проживав зі своїм батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] в належному їм будинку, станом на 16.04.2015 року проживав зі своєю бабусею [PERSON] . Відповідач зазначає, що позивач [PERSON] у спірному житловому приміщенні не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі на має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні спірним приміщенням ніхто позивачу не чинив та не чинить. Строк дії договору найму житлового приміщення, на підставі якого позивач набув право користування спірною квартирою, сплинув 19.09.2012 року. На даний час в квартирі зареєстровані крім позивача [PERSON] та [PERSON] , 2014 р.н., та факт реєстрації позивача у спірній квартирі порушує право відповідачів на вільне розпорядження та користування майном. Тобто відповідач вважає, що позивач [PERSON] втратив право користування спірним житловим приміщенням. Також зазначив, що дійсно [PERSON] звертався до Брусилівської селищної ради з заявою про укладення договору найму, однак Брусилівська селищна рада не мала законних підстав для скасування рішення виконавчого комітету селищної ради від 05.04.2017 року № 59 та розірвання договору найму житла з [PERSON] , а також внесення на розгляд виконавчого комітету ради питання про укладення договору найму житлового приміщення з позивачем, оскільки договір найму житлового приміщення, на підставі якого позивач був зареєстрований у спірному житлі, сплинув 16.05.2012 року, після досягнення повноліття [PERSON] не звертався з заявою щодо постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов, що є підставою для надання житлових приміщень громадянам. Просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Слівінського В.О. також надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , за змістом якого представник відповідача позовні вимоги [PERSON] вважає безпідставними та необґрунтованими. Так, зазначив, що відповідно до рішення виконавчого комітету Брусилівської селищної ради № 59 від 05.04.2017 року [PERSON] надано в користування квартиру [ADDRESS] . На підставі рішення виконавчого комітету Брусилівської селищної ради від 01.06.2017 з [PERSON] було укладено договір найму житла комунального житлового фонду, а саме квартири [ADDRESS] . В подальшому рішенням виконавчого комітету Брусилівської селищної ради № 914 від 01.06.2022 року [PERSON] передано в користування на умовах договору найму житла віднесене до Переліку об`єктів ( квартир, будинків, жилих приміщень у гуртожитках) житлового фонду комунальної власності Брусилівської селищної ради - житлову квартиру [ADDRESS] , терміном на 2 роки 11 місяців. На підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету між Брусилівською селищною радою та [PERSON] 01.06.2022 року укладено договір найму житла комунального житлового фонду, а саме житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 68,1 кв.м. житловою 41,2 кв.м. Згідно п. 8.1 строк дії договору встановлено до 01.05.2025 року. Представник відповідачки [PERSON] вказав, що обов`язки, які встановлені у договорі, наймач [PERSON] виконує належним чином, порушень щодо умов користування майном не допускає. На момент укладення договору найму квартири [ADDRESS] , вказаний житловий об`єкт не перебував в оренді, тому, на його думку, Брусилівською селищною радою правомірно з дотриманням вимог чинного законодавства було вчинено дії з передачі [PERSON] для проживання спірної квартири. Тобто вважає, що [PERSON] в розумінні вимог ст. 388 Цивільного кодексу України є добросовісним набувачем майна. Також зазначив, що на підставі рішення виконавчого комітету Брусилівської селищної ради № 59 від 05.04.2017 з [PERSON] було укладено договір найму житлового фонду від 01.06.2017 року. Відповідно до змісту договору, а саме пункту 7.3, договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 01.06.2022 року.Тобто станом на дату пред`явлення позову правовідносини між Брусилівською селищною радою та [PERSON] припинені у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди нерухомого майна та, як наслідок, відсутні будь-які нормативно-правові підстави для скасування рішення виконавчого комітету Брусилівської селищною ради № 59 від 05.04.2017 року та розірвання договору найму житла від 01.06.2017 року. Крім того, вказав, що 19.09.2007 року виконкомом Приворотської сільської ради було прийнято рішення про надання житла, що належить до комунальної власності, та видачу ордера на заселення жилої площі, проведення реконструкції окремих кімнат в окремі квартири на сім`ю [PERSON] , яка складалась з двох членів сім`ї: [PERSON] та її сина [PERSON] . На підставі вказаного рішення було видано ордер на жиле приміщення № 8 від 19.09.2007 та укладено договір найму житлового приміщення від 19.09.2007 терміном на 5 (п`ять) років до 16.05.2012. При цьому представник відповідача зазначив, що [PERSON] та [PERSON] з моменту отримання ордера та укладення договору найму в житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , не заселились, внаслідок чого ними було порушено вимоги п. 5.2 договору, а саме в порядку та на умовах Договору сплачувати необхідні платежі; своєчасно та якісно проводити за власний рахунок ремонт приміщення протягом дії Договору. Крім того, позивач не проживав в спірному приміщенні з моменту укладення з його матір`ю договору найму житлового приміщення та по даний час, не сплачує комунальні послуги та не здійснює користування ним, ремонт га утримання житлового приміщення, що є порушенням пунктів 5.2.1, 5.2.2, 5.2.4 договору найму. Також представник відповідачки вказав, що [PERSON] ніколи не перебував на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, не звертався до Брусилівської селищної ради з цього приводу та жодного разу не подавав документів, що підтверджують його статус, як особи, що потребує поліпшення житлових умов. Крім того, починаючи з 2017 року, [PERSON] , являючись повнолітньою особою, не звертався до Брусилівської селищної ради щодо укладення договору найму житлового приміщення. Лише після спливу 4 років з моменту, коли Брусилівська селищна рада розпорядилася майном, а саме спірною квартирою [ADDRESS] , яке перебуває у її власності, шляхом укладення договору найму з [PERSON] та звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач 22.04.2021 року звернувся до Брусилівської селищної ради щодо укладення договору найму житлового приміщення. Також вказав, що [PERSON] навмисно вчиняє перешкоди щодо користування житловим приміщенням законного володільця [PERSON] . Просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Крім того, відповідачем Брусилівською селищною радою Житомирського району Житомирської області та [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідачі зазначили, що [PERSON] набув право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , на підставі ордеру на жиле приміщення № 8 від 19.09.2007 року, виданого згідно рішення виконкому Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області від 19.09.2007 року «Про надання житла, що належить до комунальної власності, та видачу ордера на заселення житлової площі, проведення реконструкції окремих кімнат в окремі квартири на сім`ю [PERSON] », та укладеного між [PERSON] та Приворотською сільською радою договору найму житлового приміщення від 19.09.2007, терміном на 5 років до 16.05.2012. При цьому [PERSON] у спірне приміщення разом з [PERSON] не вселились, обов`язки за договором найму щодо сплати всіх платежів за договором не виконували. [INFO] [PERSON] померла. При цьому позивач [PERSON] станом на 26.02.2015 року проживав зі своїм батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] в належному їм будинку, станом на 16.04.2015 року проживав зі своєю бабусею [PERSON] . На даний час [PERSON] у спірному житловому приміщенні не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі на має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні спірним приміщенням ніхто [PERSON] не чинив та не чинить. Строк дії договору найму житлового приміщення, на підставі якого позивач набув право користування спірною квартирою, сплинув 19.09.2012 року. Однак через реєстрацію [PERSON] у спірній квартирі Брусилівська селищна рада як власник майна не може використовувати його згідно цільового призначення. Після досягнення повноліття від [PERSON] на адресу селищної ради не надходили звернення щодо постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Водночас, 22.12.2022 в порядку спадкування [PERSON] набув у приватну власність житловий будинок площею 125,1 м2 за адресою: [ADDRESS] , який позивачем було відчужено. Таким чином, позивачі за зустрічним позовом вважають, що [PERSON] протягом тривалого часу терміном 20 років не мав потреби та не використовував житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] в порядку спадкування був забезпечений житлом, придатним для проживання, з кращими умовами, натомість він, діючи свідомо, здійснив відчуження вказаного житла, після чого одразу звернувся з позовною заявою до суду з метою привласнення житла комунальної власності. Вважають, що факт реєстрації місця проживання відповідача за спірною адресою порушує право Брусилівської селищної ради, як власника, на вільне розпорядження вказаним майном, факт реєстрації місця проживання відповідача за спірною адресою здійснює перешкоди у користуванні вказаним майном [PERSON] та [PERSON] . Просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 25.12.2024 року зустрічну позовну заяву Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області та [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, було прийнято до провадження суду, об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , про визнання незаконним та скасування рішення Брусилівської селищної ради Житомирської області № 59 від 05 квітня 2017 року, визнання недійсним договору найму житлового приміщення та зобов`язання укласти договір найму, здійснено перехід до розгляду об`єднаної цивільно справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Від представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвоката Могильницької І.М. до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву Брусилівської селищної ради Житомирської області та [PERSON] , за змістом якого представник відповідача позовні вимоги останніх не визнала через наступне. Так, вказала, що 19.09.2007 року рішенням виконавчого комітету Приворотської сільської ради Брусилівського району було видано ордер на заселення жилої площі матері відповідача за зустрічним позовом [PERSON] . Між [PERSON] та виконавчим комітетом Приворотської сільської ради Брусилівського району було укладено договір найму житлового приміщення від 19.09.2007 року, згідно умов якого було передано житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Право на проживання у вказаному приміщенні було надано [PERSON] разом з сином [PERSON] , який на момент вселення був малолітньою дитиною. [INFO] [PERSON] померла. При цьому станом на 01.08.2016 року зареєстрованим місцем проживання [PERSON] було [ADDRESS] . За життя [PERSON] не була визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не було прийнято відповідного рішення і щодо [PERSON] . Втім, 05.04.2017 року Брусилівською селищною радою було прийнято рішення № 59 «Про надання [PERSON] в користування квартири [ADDRESS] », та на підставі зазначеного рішення між Брусилівською селищною радою та [PERSON] був укладений договір найму приміщення від 01.06.2017 року. Отже, представник відповідача зазначає, що на момент укладення вказаного договору житлове приміщення перебувало у користуванні [PERSON] та її неповнолітнього сина, тому Брусилівською селищною радою фактично було позбавлено житла неповнолітню особу. Також представник зазначила, що у липні 2020 року Брусилівська селищна рада вже зверталась до суду з аналогічним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області у справі № 275/703/20 від 04.01.2021 року було відмовлено Брусилівській селищній раді у задоволенні вказаного позову. При цьому судом у зазначеній справі були встановлені наступні обставини, а саме що згідно заяви від 16.12.2020 року [PERSON] звертався до Брусилівської селищної ради з заявою про укладення договору найму спірного приміщення; згідно заяви від 30.12.2020 року [PERSON] звертався до Брусилівського ВП Коростишівського ВП ГУНП з вимогою про встановлення осіб, які викрали його особисті речі і меблі з спірного приміщення. Крім того, суд констатував, що відповідач [PERSON] вселився в житло на законних підставах на підставі ордеру та договору найму, вселення в житло не було самовільним, а подальше неукладення нового договору найму між власником та матір`ю [PERSON] [PERSON] в 2012 році не припинило реалізоване право [PERSON] на користування житловим приміщенням, оскільки ордер, на підставі якого відповідач був вселений, недійсним не визнавався, є чинним та був і залишається підставою для права на проживання. Крім того, суд вважав поважною причину не проживання в квартирі потребу Ткача ЄД. В навчанні в ВНЗ в м. Києві в 2015 року по червень 2019 року, адже, навчаючись на денній формі навчання, відповідач не мав змоги постійно проживати в спірній квартирі, яка розташована в іншій області та яка перебуває в занедбаному стані. Також суд вважав поважною причиною не проживання відповідача в квартирі з липня 2019 року по час винесення рішення через тимчасове проживання відповідача у зв`язку з роботою у м. Києві, що не може вважатись добровільною зміною місця проживання. Також суд зауважив, що неналежні умови проживання в квартирі після 2012 року, які виникли не через дії відповідача, який в той час був неповнолітнім, не можуть вважатись неповажною причиною не проживання у спірному житлі, адже, як стверджували сторони в судовому засіданні, без договору найму відповідач не міг укласти, наприклад, договір на електропостачання, тобто самостійно покращити умови для проживання. Суд прийшов до висновку, що [PERSON] не втратив інтерес до спірного житла, так як періодично відвідує його і цікавиться ним, вчиняє дії, характерні для користувача, - змінив замок, цікавиться своїми речами, які там були залишені, ініціював укладення договору найму, тобто відповідач має юридичний інтерес до житла, крім того не має іншого житла (крім тимчасово орендованого за місцем роботи). Представник відповідача зазначила, що обставини, встановлені судом у справі № 275/703/20, є преюдиційними, не потребують доказування та є обов`язковими для суду в даній справі. Також вважає, що в даному випадку суд мав взагалі відмовити у відкритті провадження у справі за зустрічним позовом Брусилівської селищної ради, оскільки вона вже зверталась з аналогічним позовом до [PERSON] у справі № 275/703/20. Крім того, зазначила, що 30.09.2021 року та 06.04.2021 року [PERSON] повторно звертався з заявою до Брусилівської селищної ради, в якій просив укласти з ним договір найму спірної квартири. Починаючи з 04.01.2021 року, місце роботи відповідача не змінювалось, він продовжує працювати у м. Києві, що підтверджує поважність причин не проживання відповідача у спірному житлі. Також відповідачу чиняться перешкоди у проживанні в спірному житлі були викрадені його речі, змінені замки. Зазначене, на думку представника відповідача за зустрічним позовом, унеможливлює користування відповідачем будь-якими комунальними послугами, адже відповідач не може навіть потрапити до свого житла. Просила в задоволенні зустрічного позову відмовити. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.03.2024 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито і справу було призначено до судового розгляду. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 29.04.2024 року за клопотанням представника позивача за первісним позовом [PERSON] адвоката Могильницької І.М. про повернення справи до стадії підготовчого провадження було вирішено провести повторне підготовче провадженні у вказаній цивільній справі. 11.06.2024 року представником позивача за первісним позовом [PERSON] адвокатом Могильницькою І.М. було подано клопотання про зміну позовних вимог шляхом подання позовної заяви в новій редакції, а саме заміни позовних вимог щодо скасування рішення виконавчого комітету Брусилівської селищної ради № 59 від 05.04.2017 року «Про надання [PERSON] в користування квартири [ADDRESS] » на визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Брусилівської селищної ради № 914 від 01.06.2022 року «Про надання [PERSON] в користування квартири [ADDRESS] »; вимоги щодо визнання недійсним договору найму приміщення від 01.06.2017 року, укладеного між Брусилівською селищною радою та [PERSON] , змінено на визнання недійсним договору найму приміщення від 01.06.2022 року, укладеного між Брусилівською селищною радою та [PERSON] . В уточненій позовній заяві зазначила, що в ході розгляду вказаної справи було з`ясовано, що рішенням виконкому Брусилівської селищної ради № 914 від 01.06.2022 року «Про передачу житлової квартири багатоквартирного житлового будинку, що перебуває в комунальній власності селищної ради, в користування на умовах договору найму [PERSON] » спірне житло було передано для проживання відповідача терміном на 2 роки 11 місяців. 01.06.2022 року між відповідачами був укладений договір найму житла комунального житлового фонду, відповідно до умов п. 1.4. якого у приміщенні квартири [ADDRESS] буде проживати [PERSON] , та пунктом 1.8. якого визначено строк дії договору з моменту підписання акту приймання передачі до 01 травня 2025 року. Саме вказане рішення виконкому Брусилівської селищної ради з підстав, аналогічних викладеним у первісній редакції позову, просила визнати незаконним та скасувати, та саме цей договір найму житла комунального житлового фонду з наведених раніше підстав просила визнати недійсним. В решті позовні вимоги залишились незмінними. Відповідачем за первісним позовом Брусилівською селищною радою Житомирського району Житомирської області було подано відзив на позовну заяву [PERSON] , викладену в новій редакції, який за змістом аналогічний відзиву, що подавався відповідачем раніше. Просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 13.11.2024 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] адвокат Могильницька І.М. уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, вимоги якої просила задовольнити. Також просила відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог Брусилівської селищної ради та [PERSON] . Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокат Слівінський В.О. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просив в їх задоволенні відмовити. Крім того просив задовольнити зустрічні позовні вимоги Брусилівської селищної ради та [PERSON] . Представник відповідача за первісним позовом Брусилівської селищної рад Житомирського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи в його відсутність, просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, заявлені селищною радою та [PERSON] зустрічні позовні вимоги просив задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними письмові докази, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області від 19.09.2007 року № 75 «Про надання житла, що належить до комунальної власності та видачу ордерів на заселення жилої площі, проведення реконструкції окремих кімнат в окремі квартири на сім`ю» було надано окремі кімнати для проживання сім`ї [PERSON] у складі 2 чоловік для проживання в будинку по [ADDRESS] (а.с. 13 т. 1) На підставі вказаного рішення між Приворотською сільською радою Брусилівського району Житомирської області та [PERSON] 19.09.2007 року був укладений договір найму житлового приміщення, розташованого в будинку за адресою: [ADDRESS] , на 1 поверсі, площею 70, кв.м. (а.с. 14-16 т. 1) Згідно п. 1.1 договору було передбачено, що передачею приміщення вважається підписання договору та отримання ордеру на вселення; п. 1.4. договору передбачалось, що метою найму приміщення було проживання наймача та членів його сім`ї на підставі ордеру на вселення, виданого виконкомом Приворотської міської ради, згідно п. 2.1. строк найму становив 5 років. Згідно ордеру на житлове приміщення, виданого виконавчим комітетом Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області 19.09.2007 року, право зайняття житлового приміщення в [ADDRESS] , було надано [PERSON] , сім`я якої складалася з двох чоловік: [PERSON] та сина [PERSON] (а.с. 17 т. 1). При цьому, як встановлено судом, позивач у справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , майже з народження, а саме з 01.12.1999 р. (а.с. 12, 18 т. 1). Також судом встановлено, що на даний час за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26 т. 1). При цьому квартиру [ADDRESS] було надано в користування [PERSON] згідно рішення виконавчого комітету Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області № 59 від 05.04.2017 року, на підставі якого Брусилівської селищною радою з нею було укладено договір найму приміщення від 01.06.2017 року станом на 5 років (а.с. 28-31 т. 1). В подальшому рішенням виконавчого комітету Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 914 від 01.06.2022 року «Про передачу житлової квартири багатоквартирного житлового будинку, що перебуває в комунальній власності селищної ради, в користування на умовах договору найму [PERSON] » [PERSON] було передано в користування на умовах договору найму житла, віднесеного до Переліку об`єктів (квартир, будинків, жилих приміщень у гуртожитках) житлового фонду комунальної власності Брусилівської селищної ради, житлову квартиру [ADDRESS] , терміном на 2 роки 11 місяців (а.с. 202-203 т. 1), та на виконання вказаного рішення Брусилівською селищною радою Житомирського району Житомирської області з [PERSON] 01.06.2022 року було укладено договір найму житла комунального житлового фонду, а саме квартири [ADDRESS] (а.с. 204-211 т. 1). Згідно п. 1.4 вказаного договору крім наймача в приміщенні буде постійно проживати [PERSON] , 2014 р.н. Крім того, судом встановлено, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 04.01.2021 року у цивільній справі № 275/703/20 за позовом Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено та яке набрало законної сили (а.с. 19-25 т. 1), було встановлено, що [PERSON] вселився в житло, розташоване в [ADDRESS] , на законних підставах на підставі ордеру та договору найму, вселення в житло не було самовільним, а подальше неукладення нового договору найму між власником та матір`ю [PERSON] в 2012 році не припинило реалізоване право [PERSON] на користування житловим приміщенням, оскільки ордер, на підставі якого він був вселений, недійсним не визнавався, є чинним та був і залишився підставою для права на проживання. Також судом у вказаному рішенні було встановлено, що [PERSON] , [INFO] , був вселений в житло на законній підставі як член сім`ї наймача, та на час вселення та проживання, як і на час припинення постійного проживання в квартирі з матір`ю і до листопада 2017 року, був неповнолітнім, вимушено, з поважних причин припинив проживати у цьому житлі, оскільки не міг самостійно обирати місце свого проживання, а також самостійно проживати у спірній квартирі після від`їзду матері. Крім того, судом у вказаному рішенні було встановлено, що поважною причиною непроживання в спірній квартирі було навчання [PERSON] в ВНЗ в м. Києві з 2015 року і по червень 2019, адже навчаючись на денній формі навчання, [PERSON] не мав змоги постійно проживати в квартирі, розташованій в іншій області та яка перебуває в занедбаному стані. Також суд у вказаному рішенні визнав поважною причиною не проживання [PERSON] в спірній квартирі з липня 2019 року по час винесення рішення факт його тимчасового проживання зв`язку з роботою в м. Києві, що не може вважатися добровільною постійною зміною місця проживання. Також суд у вказаному рішенні визнав поважною причину не проживання [PERSON] у спірній квартирі через неналежні умови проживання в ній після 2012 року, які виникли не через дії [PERSON] , який в той час був неповнолітнім, оскільки без договору найму [PERSON] не міг укласти, наприклад, договір на електропостачання, тобто самостійно покращити умови для проживання. Крім того, суд у вказаному рішенні встановив, що [PERSON] не втратив інтерес до житла, так як періодично відвідує його і цікавиться ним, вчиняє дії, характерні для користувача - змінив замок, цікавиться своїми речами, які там були залишені, ініціював укладення\~договору найму,\~тобто відповідач\~має юридичний\~інтерес до\~житла, крім того не має іншого житла (крім тимчасово орендованого за місцем роботи). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] двічі, 02.04.2021 року та 30.09.2021 року, звертався до Брусилівської селищної ради Житомирської області з заявою про укладення договору найму житлового приміщення, розташованого в [ADDRESS] . При цьому листом Брусилівської селищної ради Житомирської області № 122 від 22.04.2021 року відмовила йому в укладенні такого договору (а.с. 33-37 т. 1) Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Відповідно до статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі статтею 379\~ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до статті 64\~ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 9\~ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ч. 1 ст.\~58\~ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Як встановлено судом та підтверджено судовим рішенням у цивільній справі № 275/703/20, що є преюдиційною обставиною згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, [PERSON] вселився в житло, розташоване в [ADDRESS] , на законних підставах на підставі ордеру та договору найму, вселення в житло не було самовільним, його не проживання у вказаному житлі не припинило його реалізоване право на користування цим житловим приміщенням, оскільки ордер, на підставі якого він був вселений, недійсним не визнавався, є чинним та був і залишився підставою для права [PERSON] на проживання у спірній квартирі. Також [PERSON] не був судовому порядку визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Отже, будь-яке незаконне обмеження права користування [PERSON] житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS] , підлягає захисту на підставі ч. 4 ст. 9 ЖК України. Відповідно до ч. 2 ст.\~19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 16 ЖК України виконавчі комітети селищних, сільських рад у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, на території відповідної ради:здійснюють управління житловим фондом ради (п. 3), приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду ради (п. 5), видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду (п. 8). Згідно ст. 51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів місцевих рад, представників громадських об`єднань, трудових колективів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Згідно ч. 3 ст. 50 ЖК України не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 54 цього Кодексу. Разом з тим, як встановлено судом, незважаючи на те, що у квартирі [ADDRESS] був і залишається зареєстрованим [PERSON] , тобто вказана квартира не є і не була вільною, спочатку рішенням виконавчого комітету Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області № 59 від 05.04.2017 року, а в подальшому рішенням виконавчого комітету Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 914 від 01.06.2022 року зазначену квартиру було передано в користування [PERSON] , що є порушенням вимог ст.ст. 50, 58 ЖК України. У відповідності до ч. 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 вказаної статті). За таких обставин вимога позивача щодо визнання рішення виконавчого комітету Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 914 від 01.06.2022 року «Про передачу житлової квартири багатоквартирного житлового будинку, що перебуває в комунальній власності селищної ради, в користування на умовах договору найму [PERSON] » незаконним та його скасування є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Як вже зазначалось вище, на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Брусилівською селищною радою Житомирського району Житомирської області з [PERSON] 01.06.2022 року було укладено договір найму житла комунального житлового фонду, а саме квартири [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті\~203 цього Кодексу. Враховуючи, що наведений вище договір найму житла був вчинений на підставі незаконного рішення селищної ради, такий договір вочевидь не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України. Тобто в суду наявні законні підстави для задоволення вимоги позивача щодо визнання вказаного договору найму недійсним. Згідно ч. 5 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого\~самоврядування від\~імені та\~в інтересах\~територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Згідно ч.\~1,\~2\~ст.\~61\~ЖК України\~користування жилим\~приміщенням у\~будинках державного\~і громадського\~житлового фонду\~здійснюється відповідно\~до договору\~найму жилого\~приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Оскільки позивач [PERSON] , який вселився у спірну квартиру як член сім`ї [PERSON] на підставі договору найму житлового приміщення від 19.09.2007 року та ордеру від 19.09.2007 року, який недійсним не визнавався, права користування вказаної квартирою не втратив, тому, на думку суду, має законні підстави вимагати укладення з ним договору найму спірного житлового приміщення. У листі від 22.04.2021р. № 122, яким Брусилівська селищна рада Житомирського району Житомирської області відмовила [PERSON] в винесенні на розгляд виконавчого комітету ради питання про укладення з ним договору найму житлового приміщення спірної квартири, селищна рада як на підставу для такої відмови посилалась на те, що після досягнення повноліття від [PERSON] не надходили звернення щодо постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Суд вважає таку причину відмови протиправною через наступне. Так, згідно ст. 31 ЖК України громадяни, які потребують\~поліпшення житлових\~умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Відповідно до ч. 3 ст. 34 ЖК України громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України. Згідно ч. 1 ст. 40 ЖК України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті. Разом з тим, як встановлено судом, [PERSON] не є особою, яка потребує поліпшення житлових умов, право на проживання у спірному житловому приміщенні він отримав у законний спосіб і його не втратив дотепер, надання йому іншого житлового приміщення він не вимагає, тому, на думку суду, вказані правовідносини на нього не поширюються, постановки на облік громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, для одержання житлового приміщення, право на проживання в якому він вже має, [PERSON] не потребує. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання протиправної відмови Брусилівської селищної ради в укладенні з ним договору найму спірної квартири та зобов`язання укласти такий договір суд вважає обґрунтованими та вважає можливим їх задовольнити. Щодо зустрічних позовних вимог Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області та [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартирою [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Так, статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При цьому\~згідно ч.\~1,\~2\~ст.\~71\~ЖК України\~при тимчасовій\~відсутності наймача\~або членів\~його сім`ї\~за ними\~зберігається жиле\~приміщення протягом\~шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання (п. 2 ч. 3 вказаної статті). Як вже зазначалось раніше, рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 04.01.2021 року у цивільній справі № 275/703/20 за позовом Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Вказаним рішенням було визнано, що [PERSON] не проживав за адресою: [ADDRESS] , з 2012 року по час ухвалення рішення з поважних причин: до 2017 року оскільки був неповнолітнім і не міг самостійно обирати місце свого проживання; з 2015 до червня 2019 року, оскільки навчався на денній формі навчання у ВНЗ в м. Києві та не міг постійно проживати в квартирі, розташованій в іншій області та яка перебувала в занедбаному стані; з червня 2019 року на до часу винесення судового рішення у січні 2021 року через тимчасове проживання у м. Києві у зв`язку з роботою. Крім того, як вже також зазначалось раніше, суд у вказаному рішенні встановив, що [PERSON] не втратив інтерес до житла, так як періодично відвідує його і цікавиться ним, вчиняє дії, характерні для користувача - змінив замок, цікавиться своїми речами, які там були залишені, ініціював укладення\~договору найму,\~тобто відповідач\~має юридичний\~інтерес до\~житла, крім того не має іншого житла (крім тимчасово орендованого за місцем роботи). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Щодо непроживання [PERSON] у спірній квартирі з січня 2021 року до моменту надходження вказаного позову до суду, суд з довідки № 1 від 11.09.2023 року встановив, що [PERSON] з 19.08.2019 року працює в ФОП [PERSON] верстатником деревообробних верстатів (а.с. 38 т. 1), що в розумінні ст. 71 ЖК України є поважною причиною відсутності наймача та підставою для збереження за ним права на жиле приміщення. Частиною четвертою статті 10\~ЦПК України і статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права. Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року в справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, п. 47). Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Також як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.12.2020 у справі № 209/2642/18, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення; при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71\~ЖК України\~ строки у жилому приміщенні без поважних причин. При цьому, на думку суду, ініціювання перед Брусилівською селищною радою, а також перед судом питання щодо укладення договору найму спірного житлового приміщення свідчить, що [PERSON] має юридичний інтерес до житла, крім того не має іншого житла (крім тимчасово орендованого за місцем роботи). Доводи Брусилівської селищної ради щодо того, що в зв`язку з реєстрацією місця проживання [PERSON] у спірній квартирі селищній раді як її власнику та [PERSON] завдаються перешкоди в користуванні даним майном, суд вважає безпідставними. Факт несплати [PERSON] платежів, пов`язаних з утриманням майна, може бути усунутий ним в добровільному чи примусовому порядку шляхом стягнення необхідних коштів (за доведеності понесення таких витрат), укладення договору найму. Тобто законних підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою, суд не вбачає. Інші доводи, наведені Брусилівською селищною радою та [PERSON] , зазначених висновків суду не спростовують. При цьому Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Згідно з положеннями статей 12, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки не проживання [PERSON] понад шість місяців в спірному житловому приміщенні саме без поважних причин Брусилівською селищною радою та [PERSON] належними та допустимими доказами не доведено, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст. 9, 16, 31, 34, 40, 50, 51, 58, 61, 64, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 16, 203, 215, 379 ЦК України, ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" та

Outcome: approved