Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача [PERSON] адвокат Гивель В.П. подав до суду позов до [PERSON] (відповідач), у якому просить: розірвати укладений між ними шлюб, а після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] »; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття. В обґрунтування вимог щодо предмета спору покликається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через регулярне вживання останнім алкогольних напоїв, у зв`язку з чим між сторонами постійно виникали сварки та скандали. Відповідач неодноразово вчиняв домашнє насильство по відношенню до позивачки та притягався до адміністративної відповідальності. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки вони проживають окремо. Позивачка вважає, що примирення між ними неможливе. Діти залишаються проживати з нею і дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий рівень позивачка сама не зможе забезпечити, тому вважає, що відповідач є здоровим і працездатним та зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу). Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоч повідомлений про дату, час і місце його проведення належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав, правом на подання відзиву не скористався. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.26, 33). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 26.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.20-21). Ухвалою судового засідання від 18.12.2024 відкладено розгляд справи (а.с.27). Ухвалою судового засідання від 04.02.2025 судом постановлено проводити заочний розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.34). Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу позовних вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17.09.2012 у Виконкомі Бурштинської міської ради Галицького району Івано-Франківської області, актовий запис №60. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Ці обставити підтверджуються свідоцтвом про шлюб від 17.09.2012 серії [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до свідоцтв про народження від 30.08.2024 батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі (а.с.11, 12). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем та наявністю у сторін малолітніх дітей, що унеможливлює розірвання шлюбу безпосередньо в органі державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, а також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі СК України) та Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон №2402-III). Так, згідно з положеннями частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Приписом частин 3 та 4 статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, суд застосував норми статей 104, 110 та 113 СК України, які визначають підстави припинення шлюбу, право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу та право на вибір прізвища після розірвання шлюбу. Утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України та стаття 180 СК України) Відповідно до положень частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з приписами частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом положень частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім цього, суд врахував норми статей 8, 11, 12 Закону № 2402-III, які передбачають право дітей на достатній життєвий рівень, рівність батьків у правах та обов`язках щодо дитини та права, обов`язки і відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України, суд враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак не підтримують шлюбних стосунків. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, що вбачається з висловленої її представником у позовній заяві та клопотаннях позиції. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Суд зауважує, що примушування до збереження шлюбу є неприпустимим та порушуватиме права дружини, чоловіка на свободу і особисту недоторканність. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити повністю. З огляду на приписи статті 113 СК України після розірвання шлюбу позивачці [PERSON] слід відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Також, судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю. Відповідач як батько дитини належним чином не виконує обов`язок щодо утримання своїх дітей. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю [PERSON] , а відповідач [PERSON] є їх батьком і на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, тому суд доходить переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Надаючи оцінку аргументам сторони позивача щодо розміру аліментів, суд зазначає, що визначений нею розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) батька 1/3, який вона просить стягувати з відповідача щомісячно як аліменти на дітей, є мінімально визначеним Законом розміром аліментів на двох дітей. Крім цього, суд зауважує про відсутність фактичних даних, які б вказували на незадовільне матеріальне становище відповідача або стан його здоров`я, наявність у нього інших утриманців чи аліментних зобов`язань, тобто давали суду підстави дійти висновку про неспроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на дітей також підлягають задоволенню у повному обсязі. Окрім наведеного, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що ухвалене у цій справі рішення є заочним, а відтак може бути переглянуто судом за його заявою, поданою у визначений процесуальним законом строк (протягом тридцяти днів з дня його проголошення). На підставі статей 24, 55, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 150, 180-182, 183 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved