Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач через свого представника звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.01.2024 року о 17 год. 05 хв. в м. Києві по вул. Кільцева дорога навпроти АЗС «КЛО», водій [PERSON] (Відповідач-1) керуючи транспортним засобом «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , який за інерцією руху здійснив зіткнення з автомобілем «Сузукі» д.н.з. [NUMBER] , які рухались в попутному напрямку. Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 22.07.2024 року в справі 759/1441/24 встановлено, що причиною ДТП стало порушення [PERSON] п.п. 2.3б, 13.1 ПДР України, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди належний Позивачу транспортний засіб «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження (передня та задня частини автомобіля), Позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (Відповідач-2) відповідно до полісу №217666679 від 01.01.2023 року. Враховуючи це, Позивач звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування. 23.02.2024 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснило виплату страхового відшкодування за вищевказаним страховим випадком на користь [PERSON] в розмірі 64 905,76 грн., а 15.10.2024 року додатково доплатило 1904,34 грн., загальний розмір страхової виплати склав 66 810,10 грн. [PERSON] з метою перевірки обґрунтованості розрахованого ПАТ «НАСК «ОРАНТА» суми відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen Tiguan д.н.з. [NUMBER] та страхової виплати, звернувся із заявою про проведення експертного товарознавчого дослідження в державну експертну установу - Київський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України. Згідно висновку експертного дослідження КНДЕКЦ МВС України № ЕД-19/111- 24/20498-АВ від 14.05.2024 року судовим експертом встановлено: вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу: 174 400,19 грн.; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу: 96 744,83 грн. Позивач вважає, що розмір страхової виплати був значно занижений через допущені фахівцем страхової компанії помилки під час розрахунку розміру страхового відшкодування, тоді як об`єктивний розрахунок наведено у висновку судового експерта КНДЕКЦ МВС України від 14.05.2024 року. Таким чином вважав, що на підставі висновку експертного дослідження КНДЕКЦ МВС України №ЕД-19/111-24/20498-АВ від 14.05.2024 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зобов`язане здійснити доплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 29 934,73 грн., з розрахунку: 96 744,83 - 64 905,76 - 1 904,34 = 29 934,73 грн., де 96 744,83 грн. - вартість відновлювального ремонту (з урахуванням зносу), визначена судовим експертом; 64 905,76 грн. - фактично здійснена страхова виплата від 23.02.2024 року, яка є різницею між вартістю відновлювального ремонту (з урахуванням зносу), розрахованою працівником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в розмірі 67 405,76 грн. та сумою франшизи в розмірі 2 500,00 грн., передбаченої полісом страхування; 1 904,34 грн. - сума доплати страхового відшкодування від 15.10.2024 року від ПАТ «НАСК «ОРАНТА». [PERSON] вказано, що з винного водія підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту без врахування зносу та страховою виплатою. Отже, на підставі висновку експертного дослідження КНДЕКЦ МВС України № ЕД-19/111-24/20498-АВ від 14.05.2024 року [PERSON] , як особа яка завдала шкоду, зобов`язаний компенсувати Позивачу різницю між вартістю відновлювального ремонту та справедливою сумою страхового відшкодування в розмірі 77 655,36 грн., з розрахунку: 174 400,19 - 96 744,83 = 77 655,36 грн., де 174 400,19 грн. - вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу), визначена судовим експертом у висновку від 14.05.2024 року; 96 744,83 грн. - справедлива сума страхового відшкодування (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу згідно висновку експерта від 14.05.2024 року, яка підлягає компенсації ПАТ «НАСК «ОРАНТА»). Крім цього, так як поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] №217666679 від 01.01.2023 року передбачає франшизу в розмірі 2 500 грн., то сума страхової виплати була зменшена на суму франшизи, яка відповідно, підлягає стягненню зі [PERSON] на користь Позивача. Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню зі [PERSON] на користь Позивача складає 80 155,36 грн. (77 655,36 + 2500,00). Також позивачем наголошено на тому, що йому завдана моральна шкода, яка виражалась у душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку із пошкодженням його мана, протиправною поведінкою [PERSON] . Позивач оцінив моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь збитки, завдані внаслідок ДТП в розмірі 90 155,36 грн., з яких: матеріальна шкода в розмірі 80 155,36 грн.; моральна шкода в розмірі 10 000 грн. Та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» матеріальну шкоду (доплату страхового відшкодування) в розмірі 29 934,73 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про вирішення питання щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, сплату судового збору та витрати, пов`язані з отриманням висновку судового експрета. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 29 листопада 2024 року від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» надійшов відзив на позовну заяву. 09 грудня 2024 року представник позивача - адвокат Мохнюк Д.М. за допомогою системи «Електронний суд» подав відповідь на відзив разом із клопотанням про збільшення та зменшення позовних вимог, яке обґрунтована тим, що позивач погоджується з доводами ПАТ «НАСК «ОРАНТА» щодо того, що до страховика не можуть висуватись вимоги щодо виплати страхового відшкодування з ПДВ, якщо ремонт транспортного засобу здійснювався у суб`єкта господарської діяльності, який не є платником ПДВ. Зазначив, що враховуючи те, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» частково виплатила страхове відшкодування позивачу, сума позовних вимог до страховика становить 19 118,94 грн. з розрахунку: 85 929,04 - (64 905,76 + 1 904,34) = 19 118,94 грн., де 64 905,76 грн. - фактично здійснена страхова виплата від 23.02.2024 року; 1 904,34 грн. - сума доплати страхового відшкодування від 15.10.2024 року від ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Таким чином, позивач зменшує позовні вимоги пред`явлені до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та просить стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» матеріальну шкоду (доплату страхового відшкодування) в розмірі 19 118,94 грн. Щодо відповідача [PERSON] представник позивача зазначив, що в результаті ДТП від 04.01.2024 року була пошкоджена передня та задня частина належного позивачу автомобіля. Ремонт вказаного транспортного засобу здійснювався поетапно, та станом на дату подання позовної заяви не був завершений. Так як позивач не міг точно спрогнозувати коли в нього буде фінансова можливість оплатити повну вартість ремонту його автомобіля (та чи буде взагалі така можливість до завершення розгляду судового процесу), позовна заява була подана посилаючись на результати висновку експертного дослідження КНДЕКЦ МВС України № ЕД-19/111-24/20498-АВ від 14.05.2024 року. Станом на дату подання відповіді на відзив Позивач завершив ремонт свого транспортного засобу (остання оплата 04.12.2024 року). Загальна вартість фактично затрачених коштів на ремонт складає: 109 434,73 + 65 262,79 + 1176,12 + 58 696,21 - 6 300,52 - 1 953,00 - 94,50 - 3 100,68 = 223 121,15 грн. За переконанням позивача, розмір справедливої страхової виплати мав би складати 85 929,04 грн. Отже, позивач вважає, що [PERSON] має компенсувати позивачу матеріальний збиток в розмірі 139 692,11 грн. з розрахунку: 223 121,15 - 85929,04 + 2500 грн. = 139 692,11, де 223 121,15 грн. - фактична вартість ремонту автомобіля позивача; 85 929,04 грн. - справедливий розмір страхової виплати, що розрахований згідно висновку експертного дослідження КНДЕКЦ МВС України № ЕД-19/111-24/20498-АВ від 14.05.2024 року за вирахуванням суми ПДВ; 2 500 грн. - сума франшизи. Зазначив, що позивач збільшує позовні вимоги пред`явлені до [PERSON] в частині вимог щодо стягнення матеріального збитку, та просить стягнути зі [PERSON] збитки, завдані внаслідок ДТП в розмірі 149 692,11 грн., з яких: матеріальна шкода в розмірі 139 692,11 грн.; моральна шкода в розмірі 10 000 грн. На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням даної заяви про збільшення та зменшення позовних вимог від 09.12.2024 року, а саме: 1) Стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] збитки, завдані внаслідок ДТП в розмірі 149 692,11 грн., з яких: матеріальна шкода в розмірі 139 692,11 грн.; моральна шкода в розмірі 10 000 грн.; 2) Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь [PERSON] матеріальну шкоду (доплату страхового відшкодування) в розмірі 19 118,94 грн. (дев`ятнадцять тисяч сто вісімнадцять гривень 94 копійки). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2024 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Мохнюка Дмитра Михайловича про збільшення та зменшення позовних вимог - задоволено. Прийнято до розгляду клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Мохнюка Дмитра Михайловича про збільшення та зменшення позовних вимог. Постановлено в подальшому розглядати справу з урахуванням клопотання про збільшення та зменшення розміру позовних вимог. 24 грудня 2024 року представник позивача - адвокат Мохнюк Д.М. за допомогою системи «Електронний суд» подав заяву про відмову від позову в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», яка обґрунтована тим, що з моменту відкриття провадження по справі (після подання сторонами відзиву та відповіді на відзив) спір між позивачем та одним із відповідачів, а саме - з ПАТ «НАСК «Оранта», було врегульовано мирним шляхом. Представником позивача також долучено заяву про відмову від позову в частині позовних вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», яка підписана позивачем та його представником. В заяві значиться про те, що 12 грудня 2024 року між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та [PERSON] було укладено угоду про припинення зобов`язання переданням відступного. На підставі п. 2 вищевказаної угоди 20.12.2024 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» сплатило на розрахунковий рахунок позивача доплату в розмірі 25 782,55 грн., з яких: доплата страхового відшкодування в розмірі 19 118,94 грн.; витрати на проведення незалежного дослідження в розмірі 5 452,41 грн.; судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. Таким чином, позивач більше не має вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», заявлених в межах даної судової справи, а позовні вимоги заявлені до іншого відповідача - [PERSON] (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), залишаються без змін. На підставі викладеного просили прийняти відмову позивача від позовних вимог, пред`явлених до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (в тому числі від вимог щодо відшкодування судових витрат) по судовій справі №759/21847/24 та продовжити розгляд справи щодо позовних вимог, пред`явлених до другого відповідача - [PERSON] (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09.12.2024 року). 25 грудня 2024 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Мохнюка Дмитра Михайловича про відмову від позову в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» - задоволено. Прийнято відмову [PERSON] від позовних вимог, пред`явлених до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (в тому числі від вимог щодо відшкодування судових витрат) по судовій справі №759/21847/24. Закрито провадження у цивільній справі №759/21847/24 в частині позовних вимог, пред`явлених до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА». Продовжено розгляд справи №759/21847/24 щодо позовних вимог, пред`явлених до другого відповідача - [PERSON] . Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Оскільки позов подано в електронній формі через електронний кабінет, примірник позовної заяви разом із доданими до неї матеріалами позивачем направлений відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання, що відповідає інформації, отриманої за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА у відповідності до вимог ст.ст. 43, 177 ЦПК України, про що в матеріалах справи наявні бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фінансовим чеком про відправлення. Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі та ухвали від 25.12.2024 року направлялись на його зареєстроване місце проживання згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА та відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру - [ADDRESS] . Згідно наявних у матеріалах справи довідок про причини повернення / досилання поштові конверти повернулись до суду без вручення із відмітками «повертається» та «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 85, 176). Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Із постанови Святошинського районного суду м. Києва від 22 липня 2024 року у справі №759/1441/24 (провадження 3/759/790/24) суд встановив, що 04.01.2024 року о 17 год. 05 хв. в м. Києві по вул. Кільцева дорога навпроти АЗС «КЛО», водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «БМВ» д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] , який за інерцією руху здійснив зіткнення з автомобілем «Сузукі» д.н.з. [NUMBER] , які рухались в попутному напрямку. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.3 Б, 13.1 ПДР України. Зазначеною постановою, яка набрала законної сили 02.08.2024 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. До матеріалів позовної заяви позивачем також долучені протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №725308 від 04.01.2024 року та схема місця ДТП від 04.01.2024 року. Як встановлено із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] є власником автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. [NUMBER] , номер шасі: [NUMBER] . Таким чином суд встановив, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.01.2024 року о 17 год. 05 хв. в м. Києві по вул. Кільцева дорога навпроти АЗС «КЛО» є водій транспортного засобу «БМВ» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] , внаслідок протиправних дій котрого зазнав пошкоджень автомобіль «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] , котрий на праві власності належить [PERSON] . 05 вересня 2024 року за вих. №05/09 адвокат Мохнюк Д.М. направив Керівнику ПАТ «НАСК «ОРАНТА» адвокатський запит із проханням надати копію звіту про оцінку, акту огляду, страхового акту, ремонтної калькуляції на підставі яких ПАТ «НАСК «ОРАНТА» визначило розмір страхової виплати та здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] за страховим випадком від 04.01.2024 року за участю забезпеченого транспортного засобу BMW 520i, д.н.з. [NUMBER] . 11 вересня 2024 року за вих. №09-02-17/ адвокату Мохнюку Д.М. надано копії матеріалів зі страхової справи № 24-33-139 щодо виплати страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб Volkswagen Tiguan, д.р.н [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 04.01.2024 року, за участю забезпеченого транспортного засобу BMW 520i, д.р.н. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 217666679, від 01.11.2023 року. Як вбачається із страхового акту №ОЦВ-СП-24-33-139/1 та розрахунку страхового відшкодування сума страхового відшкодування [PERSON] визначена у розмірі 64 905,76 грн. Крім того, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у відповідь на адвокатський запит надав Протокол (Акт) огляду транспортного засобу VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] від 25.01.2024 року та ремонтну калькуляцію №24-33-139/ від 13.02.2024 року, що долучені позивачем до матеріалів справи. Відповідно до висновку експертного дослідження від 14.05.2024 року №ЕД-19/111-24/20498-АВ Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП яке трапилось 04.01.2024 року, станом на дату настання події, складає: 96 744,83 грн. з урахуванням ПДВ. За результатом проведених досліджень, та порівняння вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ і втрати товарної вартості (ВТВ) з ринковою вартістю цього ж автомобіля в непошкодженому стані (С), було визначено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТ3 і втрати товарної вартості менше ринкової вартості непошкодженого автомобіля, станом на момент настання події 04.01.2024 року. Таким чином встановлено, що відповідно до технічних вимог виробника, відновлення КТЗ можливе та доцільне, що виключає необхідність вирішення поставленого питання. У матеріалах справи наявна Таблиця 1 - Порівняльна таблиця основних показників Розрахунку страхового відшкодування до Страхового акту від 23.02.2024 року (складеного фахівцем страхової компанії) та Висновку судового експерта КНДЕКЦ МВС України № ЕД-19/111-24/20498-АВ від 14.05.2024 року та Таблиця 2 - Порівняльна таблиця вартості деталей з Ремонтної калькуляції до Страхового акту від 23.02.2024 року та Ремонтної калькуляції до Висновку судового експерта КНДЕКЦ МВС України № ЕД-19/111-24/20498-АВ від 14.05.2024 року. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не скористався, щодо висновку експертного дослідження від 14.05.2024 року №ЕД-19/111-24/20498-АВ Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС заперечень не надав. 12 вересня 2024 року представником [PERSON] - адвокатом Мохнюком Д.М. направлено [PERSON] пропозицію досудового врегулювання спору, яка була залишена відповідачем без реагування. 14 вересня 2024 року [PERSON] направлено Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» заяву із проханням додатково виплатити суму у розмірі 31 839,07 грн., яка є різницю між фактично сплаченого страхового відшкодування та суми страхового відшкодування згідно державної експертизи. Подаючи заяву про збільшення позовних вимог до [PERSON] , стороною позивача долучено додаткові докази до справи. Так, у відповідності до рахунку № [NUMBER] від 26.01.2024 року ТОВ «АВТОДІМ ТАЛАНТ», вартість наданих послуг для автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] складає всього без ПДВ: 87 557,59 грн., всього з ПДВ - 105 069,11 грн. У відповідності до рахунку №4521379-3 від 25.01.2024 року ФОП [PERSON] , вартість наданих послуг для автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] складає всього 109 434,73 грн. Відповідно до акту виконаних робіт №Н4521379, закритий 10.08.2024 року по заявці №34521379 ФОП [PERSON] , вартість наданих послуг для автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] складає всього 109 434,73 грн. [PERSON] 16.07.2024 року здійснив платіж на рахунок ФОП [PERSON] у розмірі 109 434,73 грн. із призначенням платежу «За товар/послуги згідно документу 4521379-3 від 25.01.2024 р. в т.ч пдв», що вбачається із платіжної інструкції 0.0.3766653805.1, код документа: 9348-4605-4903-5621. Відповідно до Рахунку № [NUMBER] ФОП [PERSON] від 09.11.2024 року з квитанцією про оплату та актом виконаних робіт від 30.11.2024 року, вартість встановлених запчастин та вартість виконаних робіт для автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] склала 65 262,79 грн. Позивачем зазначено, що «скло вітрове» на суму 6 300,52 було пошкоджено (тріщина) в ході ремонту, не пов`язане з ДТП, тому вказана сума віднімається від загальної суми фактичного збитку, а також віднімається «набір для поклейки скла» на суму 1 953,00 та «проволка для різки скла» на суму 94,50 грн.). Отже, щодо даної справи має значення сума 56 914,77 грн. відповідно до рахунку № [NUMBER] . У відповідності до наряду - замовлення №396124 ФОП [PERSON] від 04.12.2024 року з квитанцією про оплату та актом виконаних робіт від 04.12.2024 року, вартість встановлених запчастин та вартість виконаних робіт для автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] склала 58 696,21 грн. Позивачем зазначено, що роботи із заміни вітрового скла на суму 3 100,68 грн. віднімаються від загальної суми фактичного збитку, так як вітрове скло було пошкоджене (тріщина) в ході ремонту, не пов`язане з ДТП. Отже, щодо даної справи має значення сума 55 595,53 грн. відповідно до рахунку № [NUMBER] . У відповідності до акту виконаних робіт № W395063 ФОП [PERSON] від 09.11.2024 року разом квитанцією про оплату, вартість встановлених запчастин та вартість виконаних робіт для автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] склала 1 176,12 грн. Із загальної виписки по витратам по картці [PERSON] від 07.12.2024 року вбачається, що останнім здійснені оплати: 04.12.2024 року у сумі 58 696,21 (деталі операції: АВТОСЕРВІС …); 09.11.2024 року у сумі 1 176,12 грн. (деталі операції: АВТОСЕРВИС …); 09.11.2024 року у сумі 65 262,79 грн. (деталі операції: АВТОСЕРВИС …). Отже, фактично затрачені кошти на ремонт автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.01.2024 року склали 223 121 гривня 15 копійок (109 434,73 грн. + 56 914,77 грн. + 55 595,53 грн. + 1 176,12 грн.). Позивач вказав, що відповідач [PERSON] має компенсувати на його користь матеріальний збиток у розмірі 139 692,11 грн. (223 121,15 - 85929,04 + 2500 грн. = 139 692,11 де 223 121,15 грн. - фактична вартість ремонту автомобіля позивача; 85 929,04 грн. - справедливий розмір страхової виплати, а 2 500,00 грн. - сума франшизи). Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті). Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Судом встановлено, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.01.2024 року о 17 год. 05 хв. в м. Києві по вул. Кільцева дорога навпроти АЗС «КЛО» є водій транспортного засобу «БМВ» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим. Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16). Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника». Як встановлено судом, фактично затрачені кошти на ремонт автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04.01.2024 року склали 223 121,15 грн. Однак, розмір страхової виплати складав 85 929,04 грн., що свідчить про те, що страхова виплата є недостатньою для повного відшкодування матеріальної шкоди, завданої автомобілю VOLKSWAGEN TIGUAN д.н.з. [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] після дорожньо-транспортної пригоди. Щодо стягнення із [PERSON] суми франшизи у розмірі 2 500,00 грн. Франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ч.18 ст. 9 Закону України «Про страхування»). Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1 статті 12 Закону № 1961-IV). Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування (п. 36.6 ст. 36 Закону № 1961-IV). З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки. Таким чином, суд погоджується із доводами позивача та вважає, що із [PERSON] на користь [PERSON] має бути стягнута матеріальна шкода у розмірі 139 692,11 грн., що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (223 121,15 - 85929,04 + 2500 грн., де 223 121,15 грн. - фактична вартість ремонту автомобіля; 85 929,04 грн. - розмір страхової виплати, а 2 500,00 грн. - сума франшизи). Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач, обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, вказував, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у сильному емоційному потрясінні, порушенні нормального життєвого укладу, що негативним чином відобразилося на його емоційному стані, отриманому внаслідок пошкодження автомобіля та приведення автомобіля у такий стан, що потребує ремонту. Вказав, що зазнав емоційних потрясінь через необхідність витрачати час на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення за фактом ДТП, через необхідність пошуку та залучення адвоката для надання правової допомоги, через необхідність звернення в державну експертну установу для перевірки обґрунтованості розрахованої суми страхового відшкодування та у зв`язку з необхідністю звернення до суду. Крім того, наголосив на душевних стражданнях через протиправну поведінку [PERSON] . Відповідно до постанови Верховного Суду від 05 грудня 2022 в справі № 214/7462/20 у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 23 ЦК України, згідно положень якої моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниження честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин, зазначених ним при зверненні до суду, із дотриманням засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що моральна шкода у розмірі 10 000,00 грн. є справедливою та такою, що відповідає дійсним обставинам справи. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення із відповідача на користь позивача 139 692,11 грн. матеріальної шкоди та 10 000,00 грн. моральної шкоди. Щодо витрат на отримання висновку експертного дослідження від 14.05.2024 року №ЕД-19/111-24/20498-АВ у розмірі 5 452,41 гривень суд дійшов наступного. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. До позовної заяви долучено платіжну інструкцію №0.0.3598411265.1, код документа - 9339-6512-4486-2305 від 19.04.2024 року зі змісту якої вбачається, що [PERSON] здійснив платіж у розмірі 10 904 гривні 83 копійки на користь Київський НДЕКЦ МВС України із призначенням платежу «… [PERSON] 1500201 Проведення експертних дослiджень, оцiн». У заяві від 09.12.2024 року про збільшення та зменшення позовних вимог представник позивача вказав, що позивач бажає стягнути із відповідача [PERSON] 5 452,41 грн. витрат, пов`язаних із отриманням висновку судового експерта. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 6 ст. 139 ЦПК України). Зважаючи на те, що позивач поніс витрати на оплату послуг експерта, вони доведені належними у справі доказами, витрати по оплаті послуг на отримання висновку експертного дослідження підлягають стягненню із відповідача. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Позивачем заявлено вимогу про стягнення із [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 750,00 грн. Правом на подання клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу відповідач не скористався. За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Так, у матеріалах справи міститься: ордер на надання правничої допомоги серії АІ №1722782 від 10 жовтня 2024 року з якого встановлено, що правом представляти [PERSON] у Святошинському районному суді міста Києва наділений адвокат Мохнюк Дмитро Михайлович; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №5801/10 та посвідчення адвоката України, видані на ім`я Мохнюк Дмитро Михайлович; договір №0409 про надання правничої допомоги від 04 вересня 2024 року, укладений між адвокатом Мохнюк Д.М. та [PERSON] ; акт наданих послуг від 11 жовтня 2024 року на загальну суму 17 000,00 грн.; рахунок-фактура №216 від 04 вересня 2024 року на суму 5 000,00 грн., яка складається із: підготовки адвокатського запиту в страхову компанію за фактом ДТП від 04.01.2024 року та підготовки пропозиції [PERSON] про досудове врегулювання спору за фактом ДТП від 04.01.2024 року; витяг із руху коштів по рахунку фізичної особи-підприємця Мохнюка Дмитра Михайловича від 10.09.2024 року з якого вбачається, що 04.09.2024 року [PERSON] здійснив зарахування на суму 5 000,00 грн., деталі операції: Оплата згiдно рах. №216 вiд 03.09.2024, [PERSON] ; рахунок-фактура №235 від 30 вересня 2024 року на суму 12 000,00 грн., яка складається із: підготовки позовної заяви у справі про відшкодування шкоди, завданої в ДТП від 04.01.2024 року; витяг із руху коштів по рахунку фізичної особи-підприємця Мохнюка Дмитра Михайловича від 10.10.2024 року з якого вбачається, що 30.09.2024 року [PERSON] здійснив зарахування на суму 12 000,00 грн., деталі операції: Оплата згiдно рах. №235 вiд 30.09.2024 (пiдготовка позовної заяви у справi про вiдшкодування шкоди), [PERSON] ; рахунок-фактура №260 від 05 грудня 2024 року на суму 5 000,00 грн., яка складається із: підготовки відповіді на відзив по справі 759/21847/24 та заяви про збільшення та зменшення позовних вимог; платіжна інструкція № 2.79358815.1, код документа 8362-6528-5270-9093 05.12.2024 року у відповідності до котрої [PERSON] , здійснив перерахування 5 000,00 грн. на рахунок Мохнюк Д.М. із призначенням платежу: Підготовка відповіді на відзив по справі 759/21847/24. Таким чином, загальний розмір фактично понесених витрат на правову допомогу склав 22 000,00 грн. Суд враховує, що витрати на правову допомогу були розраховані на двох відповідачів. 25 грудня 2024 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва закрито провадження у цивільній справі №759/21847/24 в частині позовних вимог, пред`явлених до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА». Таким чином, доцільним та справедливим буде рахувати, що витрати на професійну правничу допомогу для відповідача [PERSON] складають 11 000,00 грн. В заяві про збільшення та зменшення позовних вимог вказано, що в подальшому, у зв`язку із розглядом справи у суді позивач очікує понести додаткові витрати у розмірі 5 500,00 грн. Суд зауважує, що станом на дату ухвалення судового рішення, у матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достатні докази того, що [PERSON] поніс додаткові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 500,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Так, учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом. Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21). П. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а від відповідача не надходили заперечення щодо суми витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 11 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 750,00 грн. суд не вправі стягнути із відповідача, оскільки станом на дату ухвалення рішення такі витрати нічим не підтверджені. Щодо витрат у вигляді судового збору. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач надає суду платіжну інструкцію № 0.0.3950754810.1, код документа -9357-7505-9780-0821 від 17 жовтня 2024 року, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] здійснив платіж у розмірі 2 422,40 грн. із призначенням «…101 Судовий збір, за поз. [PERSON] , Святошинський рс м. Київ; [PERSON] ». У відповідності до платіжної інструкції №0.0.4052240188.1, код документа - 9363-0384-3345-3153 від 09 грудня 2024 року, [PERSON] здійснив платіж у розмірі 498,22 грн. із призначенням «…доплата суд. збору, за позовом [PERSON] , Святошинський районний суд міста Києва». У заяві від 09.12.2024 року про збільшення та зменшення позовних вимог представник позивача вказав, що позивач бажає стягнути із відповідача [PERSON] витрати на оплату судового збору у розмірі 1 709,42 грн., що відповідає розміру позовних вимог до [PERSON] . Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 1 709,42 гривень.

Outcome: approved