Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва" звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у якому просив стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість по оплаті за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.09.2021 року по 01.09.2024 року у розмірі 11240, 64 грн., інфляційні втрати у розмірі 5013, 80 грн., 3% річних - 1015, 59 грн., а всього заборгованість у розмірі 17300, 10 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який на виконання вимог статті 634 Цивільного кодексу України, був опублікований в засобах масової інформації, а саме в газеті Київської міської ради «Хрещатик» від 14.07.2015 № 99 (4695). Отримання та оплата житлово-комунальних послуг мешканцями будинків комунальної власності територіальної громади міста Києва вважаються вольовим актом приєднання до договору. Послуги підприємством надаються вчасно та в повному обсязі. Відповідачі відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , які є споживачами послуг, які надає підприємство. Відповідачі не виконують свої обов`язки щодо оплати наданих послуг, основний борг за період з 01.09.2021 року по 01.09.2024 року становить - 11270, 64 грн, а саме:борг за період вересень-грудень 2019 року становить 1371, 64 грн, а також враховуючи перерахунок у розмірі 107, 32 грн, а отже загальна заборгованість за вересень-грудень 2019 року становить - 1264, 32 грн; борг за період січень-грудень 2022 року становить 4114, 92 грн, а також враховуючи перерахунок у розмірі 347, 88 грн, а отже загальна заборгованість за період січень-грудень 2022 року становить - 3767, 04 грн; борг за період січень-грудень 2023 року становить 4094, 90 грн, а також враховуючи перерахунок у розмірі 348, 74 грн, а отже загальна заборгованість за період січень-грудень 2023 року становить - 3746, 16 грн; борг за період січень-серпень 2024 року становить 2728, 72 грн, а також враховуючи перерахунок у розмірі 235, 60 грн, а отже загальна заборгованість за період січень-серпень 2024 становить - 2493, 12 грн. Протягом зазначеного вище періоду скарг, актів-претензій, з приводу ненадання чи не належного надання житлово-комунальних послуг від відповідача на адресу позивача не надходило.Особовий рахунок для сплати за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] відкритий на [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.11.2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 04.02.2025 року від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява про застосування строків давності до позовних вимог. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відповідно до Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який на виконання вимог статті 634 Цивільного кодексу України, був опублікований в засобах масової інформації, а саме в газеті Київської міської ради «Хрещатик» від 14.07.2015 № 99 (4695) (а.с. 13-14). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є споживачами послуг за адресою: [ADDRESS] Згідно позовної заяви заборгованість відповідачів за період з 01.09.2021 року по 01.09.2024 року становить - 11270, 64 грн, а саме:борг за період вересень-грудень 2021 року становить 1371, 64 грн, а також враховуючи перерахунок у розмірі 107, 32 грн, а отже загальна заборгованість за вересень-грудень 2021 року становить - 1264, 32 грн; борг за період січень-грудень 2022 року становить 4114, 92 грн, а також враховуючи перерахунок у розмірі 347, 88 грн, а отже загальна заборгованість за період січень-грудень 2022 року становить - 3767, 04 грн; борг за період січень-грудень 2023 року становить 4094, 90 грн, а також враховуючи перерахунок у розмірі 348, 74 грн, а отже загальна заборгованість за період січень-грудень 2023 року становить - 3746, 16 грн; борг за період січень-серпень 2024 року становить 2728, 72 грн, а також враховуючи перерахунок у розмірі 235, 60 грн, а отже загальна заборгованість за період січень-серпень 2024 становить - 2493, 12 грн. Вказана заборгованість відповідачами не оспорювалась. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки, регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з ст. 64, 66, 67 ЖК Української РСР, сплачується плата за користування жилим приміщенням, сплачується плата за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України говорить про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Між сторонами договір про обслуговування прибудинкової території та надання комунальних послуг не укладався, але обов`язок сплачувати квартплату та надані комунальні послуги в даному випадку виникає в силу положень спеціального закону, який регулює даний вид правовідносин. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України був встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Як вбачається з позовної заяви заборгованість відповідачів виникла з вересня 2021 року, а позивач звернувся до суду у жовтні 2024 року в межах позовної давності, а тому клопотання задоволенню не підлягає. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, положення значених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідачі не відмовлялися від надання позивачем житлово-комунальних послуг та отримували їх, разом з тим своєчасно не вносили плату за користування, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість за період з 01.09.2019 року по 01.09.2024 року складає 11270, 64 грн. Також, відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих послуг, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зобов`язані сплатити на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» 3% річних у розмірі 1015, 59 грн, інфляційних втрат в розмірі 5013, 87 грн. Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved