Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

04.12.2024\~до Ленінського районного суду м.Харкова звернувся представник позивача ТОВ «Цикл Фінанс» - адвокат Дорошенко М.А., яув діє на підставі договору про надання правничої допомоги № 16/05 від 16.05.2023 з позовною заявою до [PERSON] , в якій вона просить суд стягнути заборгованість за: кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018\~в сумі 71\~697,86 грн., яка складається з: 28\~739,94 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 40\~475,66 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам; 1\~300,00 грн. - прострочена заборгованість по комісії;\~1016,91 грн. - збитки від інфляції; 3 % річних\~ - 165,35 грн.; кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~в сумі 63\~454,33 грн., яка складається з: 45\~414,13 грн. - заборгованість по тілу кредиту;\~4327,55 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам; 11\~844,48 грн. - прострочена заборгованість по комісії; збитки від інфляції - 1\~606,89 грн.; 3% річних - 261,29 грн.; судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі\~7570,00 грн. Позовна заява подана за допомогою системи «Електронний суд». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.11.2018\~між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 26204000390122, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 13.11.2020\~(п. 1.2 Кредитного договору - 1). 12.10.2018\~між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір №22032000090621, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 12.10.2023\~(п. 1.2 Кредитного договору - 2). 15.12.2021\~між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно умов до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право Нового кредитора до Відповідача за Кредитними договорами. Заборгованість за кредитним договором № 26204000390122 від 16.11.2018\~становить 70\~515,60 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 28\~739,94 грн.; прострочена заборгованість по відсоткам - 40\~475,66 грн.; прострочена заборгованість по комісії -\~1300\~грн.; збитки від інфляції -\~1016,91 грн., 3% річних - 165,35 грн. Заборгованість за кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~становить 61\~586,16 грн., яка складається з: заборгованість по тілу кредиту - 45\~414,13 грн., прострочена заборгованість по відсоткам -\~4327,55 грн., прострочена заборгованість по комісії - 11\~844,48 грн., збитки від інфляції -\~1606,89, 3% річних - 261,29 грн. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з вищезазначеною позовною заявою. 06.12.2024\~ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.247). Представник позивача ТОВ «Цикл Фінанс» - адвокат Дорошенко М.А. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про підтримання позовних вимог, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку, просила провести судове засідання без участі позивача (зворот. а.с.6). Відповідно до ч.3\~ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки на її зареєстроване місце проживання, яка відповідно до трекінгу статусу відстеження Укрпошти була повернута працівниками пошти з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини своєї неявки суд не повідомила, будь-яких заяв від неї на адресу суду не надходило, не скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до п.4 ч.8\~ст.128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 991 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених\~постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Отже, відповідно до п.4 ч.8\~ст.128 ЦПК України\~вважається, що судова повістка відповідачу вручена. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 10.05.2023\~по справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня\~2019\~року у справі №906/142/18 (провадження № 12-109гс19); від 12 грудня\~2018\~року у справі №752/11896/17 (провадження № 14-507цс18). Відповідно до ч.3\~ст.131 ЦПК України\~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно\~статті 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. 06.02.2025\~ухвалою суду постановлено справу розглядати у заочному порядку. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, частиною 1\~ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 23 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. При цьому відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Пунктом другим частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня\~1985\~року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН. Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня\~2013\~року у справі №1-12/2013\~з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 16.10.2018\~між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір №22032000090621 на споживчі потреби. Сума кредиту становить 49 600 грн., визначено проценту ставку 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за Кредитом 56% річних, щомісячну комісію за обслуговування кредиту (а.с.11) 16.11.2018\~між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено договір № 26204000390122 про встановлення кредитного ліміту у розмірі 30 000 грн., визначено проценту ставку 48 % річних, на прострочену заборгованість за Кредитом 56% річних. Розмір процентної ставки протягом пільгового періоду становить 0,01% річних. Реальна річна процентна ставка за кредитом становить 58,89% (зворот. а.с.16). Після підписання Кредитних договорів відповідач [PERSON] власним підписом засвідчила факт взяття на себе відповідних зобов`язань, а саме: повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена Кредитним договором. Відповідно до виписки по особистому рахунку відповідача вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок Боржника як це передбачено умовами Кредитного договору (а.с. 24-244). Отже, при укладанні Кредитних договорів АТ «Банк Кредит Дніпро» виконав всі передбаченні умови договору, а саме ознайомив відповідача з умовами Кредитного договору, надав в тимчасове користування кредитні кошти в зазначеному розмірі зі сплатою певних відсотків за коритсування крдитними коштами. 15.12.2021\~між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу №15/12/2021(а.с.13-16). Відповідно до витягів з Реєстру боржників до Договору факторингу №15/12/2021від 15.12.2021\~ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~в загальному розмірі 61\~586,16 грн. та №26204000390122 від 16.11.2018\~в загальному розмірі 70\~515,60 грн. (зворот. а.с.23, 98). Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~загальна заборгованість складає 61586,16 грн., яка складається з: залишку простроченого кредиту - 45\~414,13 грн., залишок прострочених відсотків -\~4327,55 грн., залишок прострочених комісій - 11\~844,48 грн. (а.с. 28-29). Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018\~загальна заборгованість складає 70\~515,60 грн., яка складається з: залишок простроченого кредиту - 28\~739,94 грн., залишок прострочених відсотків - 40\~475,66 грн., залишок прострочених комісій -\~1300\~грн. (а.с. 97-98). Згідно довідки ТОВ «Цикл Фінанс» від 21.10.2024\~загальна сума непогашеної заборгованості за Кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~станом на 21.10.2024\~складає 61\~586,16 грн., яка складається з: суми основного боргу за тілом кредиту - 45\~414,12, суми боргу за відсотками -\~4327,55, сума боргу за комісією - 11\~844,48 грн. (а.с.17). Як вбачається з довідки ТОВ «Цикл Фінанс» від 21.10.2024\~загальна сума непогашеної заборгованості за Кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018\~станом на 21.10.2024\~складає 70\~515,60 грн., яка складається з: суми основного боргу за тілом кредиту - 28\~739,94, суми боргу за відсотками - 40\~475,66, сума боргу за комісією -\~1300\~грн. (а.с.10). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно дост. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за Кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~та за Кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018\~ [PERSON] порушує взяті на себе зобов`язання. Згідно з правовими висновками, наведеними в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021\~у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21) виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. З виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що заборгованість за тілом кредиту перед позивачем за Кредитним договором Кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~становить 51\~609,86 грн., за Кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018\~становить 70\~397,86 грн. (а.с. 24-244). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для їх стягнення з відповідача в даному розмірі. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048\~цього кодексу. На час розгляду справи судом, відповідачем [PERSON] не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Кредитними договорами у добровільному порядку. Згідно зі статтею\~1049\~Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, оскільки відповідач порушив зобов`язання, встановлені Кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~та Кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цими Договорами в матеріалах справи відсутні, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми процентів за користування кредитними коштами саме в такому розмірі, як розрахований позивачем, а саме: за Кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~у розмірі\~4327,55 грн. та за Кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018\~у розмірі 40\~475,66 грн. Щодо простроченої заборгованості по комісії у розмірі 11 844,48 грн. за №22032000090621 від 12.10.2018\~та комісії у розмірі\~1300\~грн. за кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов?язаної особи банку як обов?язкову умову надання банківських послуг. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України). Верховний суд у постанові від 27 січня\~2021\~року по справі № 176/585/17 зазначив, що виходячи зі змісту вищевказаних вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті\~1054\~ЦК України є обов?язком банку, виконання такого обов?язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов?язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об?єктивно надаються клієнту-позичальнику. Таким чином, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді щомісячної винагороди є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» яка була чинною на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов?язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17). Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня\~2007\~року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, при цьому позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит. Більш того, матеріали справи не містять і приблизного переліку послуг, які надаються банком. Тобто, відсутнє двостороннє належне погодження сплати комісії банку та визначення обсягу послуг банку, за яку є необхідність сплачувати комісію. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога щодо стягнення комісії з відповідача у розмірі\~1300\~грн. за Кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018\~та за кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~\~у розмірі 11\~844,48 грн. є нікчемною та не може бути задоволена. Щодо стягнення з відповідача збитків від інфляції у розмірі\~1016,91 грн., 3% річних у розмірі 165,35 грн. за Кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018\~\~за період з 15.12.2021\~по 23.02.2022\~та збитків від інфляції у розмірі\~1606,89 грн., 3 % річних у розмірі 261,29 грн. за Кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~за період з 15.12.2021\~по 23.02.2022, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.2\~ ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019\~у справі №489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену\~ст. 625 ЦК України. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постанові від 14.02.2018\~по справі № 564/2199/15-ц. У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018, позивачем нараховано інфляційні втрати за період з 15.12.2021\~року по 23.02.2022\~року, що відповідно до наданого позивачем розрахунку становить\~1016,91 грн та три відсотки річних від простроченої суми - у розмірі 165,13 грн за період з 15.12.2021\~по 23.02.2022. До того ж, у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018, позивачем нараховано інфляційні втрати за період з 15.12.2021\~року по 23.02.2022\~року, що відповідно до наданого позивачем розрахунку становить\~1606,89 грн та три відсотки річних від простроченої суми - у розмірі 261,29 грн за період з 15.12.2021\~по 23.02.2022. Враховуючи, що відповідач грошове зобов`язання за кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018\~та кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~не виконав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляції та 3 % річних за період з 15.12.2021\~по 23.02.2022. Нарахування трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання здійснюється за формулою: Проценти = С (сума боргу) х 3 % (процентна ставка): 365 (кількість днів у році) х Д (кількість днів). За кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018\~сума боргу відповідача [PERSON] за тілом кредиту перед позивачем становить 28 739,94 гривень, кількість днів прострочення за період з 15.12.2021\~по 23.02.2022\~становить 70 календарних днів, відтак 3 % річних становитиме 165,35 гривень ((28 739,94 * 3%) : 100 : 365 х 70 = 165,35). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку 3 % річних за кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018, він просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу з урахуванням 3% річних за період з 15.12.2021\~по 23.02.2022\~в сумі 165,35 гривень. За кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~сума боргу відповідача [PERSON] за тілом кредиту перед позивачем становить 45 414,13 гривень, кількість днів прострочення за період з 15.12.2021\~по 23.02.2022\~становить 70 календарних днів, відтак 3 % річних становитиме 261,29 гривень ((45 414,13 * 3%) : 100 : 365 х 70 = 261,29). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку 3 % річних за кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018, він просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу з урахуванням 3% річних за період з 15.12.2021\~по 23.02.2022\~в сумі 261,29 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Цикл Фінанс» 3 % річних за кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018\~за період з 15.12.2021\~по 23.02.2022\~у сумі 165,35 гривень та за кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~за період з 15.12.2021\~по 23.02.2022\~у сумі 261,29, тобто в межах пред`явлених позивачем позовних вимог. За правилами\~ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Згідно з розрахунком, наданим позивачем та перевіреним судом, загальний розмір збитків від інфляції за кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018\~за період з 15.12.2021\~по 23.02.2022\~становить\~1016,91 грн. та за кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~за період з 15.12.2021\~по 23.02.2022\~становить\~1606,89 грн. Правильність нарахування позивачем інфляційних втрат судом перевірено. Відтак, позовні вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» в частині стягнення з відповідача [PERSON] , інфляційних втрат за кредитним договором №26204000390122 від 16.11.2018\~у розмірі\~1016,91 грн. та 3 % річних у розмірі 165,35 грн., а також інфляційних втрат за кредитним договором №22032000090621 від 12.10.2018\~у розмірі\~1606,89 грн. та 3% річних у розмірі 261,29 грн. є такими, що підлягають задоволенню. Щодо витрат на правничу допомогу суд приходить до наступного висновку. Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня\~2009\~року № 23-рп/2009\~(у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України(справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада\~2002\~року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Так, згідно наявного в матеріалах справи Договору №16/05 про надання правничої допомоги від 16.05.2023, між ТОВ «Цикл Фінанс» та адвокатом Дорошенко М.А. укладено Договір про надання правничої допомоги. Вартість послуг за надання правничої допомоги визначається сторонами у Додатку № 1 до цього Договору (а.с. 21-23). Відповідно до Додатку №1 до договору про надання правничої допомоги, вартість 1 години роботи адвоката при наданні відповідної правничої допомоги визначена за домовленістю сторін, що становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати (а.с.23). Згідно з акту приймання-передачі наданих послуг №484 від 21.10.2024\~за надання адвокатом позивачу професійної правничої допомоги включені наступні послуги: - зустріч з представником ТОВ «Цикл Фінанс», консультація та ознайомлення з матеріалами справи; підготовка позовної заяви. Загальна сума понесених витрат за надані послуги адвоката становить 7 570 грн. (а.с. 12). Відповідно до платіжної інструкції №6963\~від 23.10.2024\~\~ТОВ «Цикл Фінанс» сплатило адвокату Дорошенко М.А. суму у розмірі 7 570 грн. за надання юридичних послуг згідно рахунку № 484 від 21.10.2024\~(зворот. а.с.20). Разом з тим, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial