Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

представник позивачки адвокат Іванісов В.С. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 05 листопада 2016 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 498, та стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовує тим, що сторони перебувають у шлюбі з 05.11.2016. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Спочатку сімейне життя склалося добре, проте протягом останніх місяців шлюбні відносини між сторонами поступово погіршилися. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, відсутність з боку відповідача забезпечення родини. Шлюб між сторонами є формальним, оскільки особисті відносини між сторонами тривалий час мають негативний характер, відсутнє спілкування. Позивачка не бажає продовжувати такі шлюбні відносини. Ведення спільного господарства припинено, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. Примирення між сторонами не можливе, оскільки спроби були марними. Позивачка самостійно займається вихованням дитини, вкладає всі матеріальні та моральні ресурси у її духовний та фізичний розвиток. Дитина активно зростає, необхідно щорічне оздоровлення влітку, одягу та взуття належної якості, іграшки. Дитина проживає разом з позивачкою. У відповідача відсутні інші діти, непрацездатна дружина, батьки. Відповідачвідзиву на позов не подав. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 23.12.2024 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка та її представник адвокат Іванісов В.С. в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи без їх участі. Позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій визнав позов. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у пункті 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позову, розірвання шлюбу між сторонами та стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дитини. Згідно зі статтею 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд дійшов висновку про необхідність залишення позивачці шлюбного прізвища « [PERSON] », оскільки заява про відновлення дошлюбного прізвища нею не подана. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що передбачено частиною першою статті 142 ЦПК України. Таким чином необхідно повернути позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору в сумі 605,60 гривень за позовну вимогу про розірвання шлюбу. На підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову та визнання позову відповідачем, з нього в дохід держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору за вимогу про стягнення аліментів в сумі 605,60 гривень та на користь позивачки 50 відсотків судового збору за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 605,60 гривень.

Outcome: approved