Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що перебуває із відповідачем у трудових відносинах, працює електромеханіком в СП «Криворізька дистанція електропостачання» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». В порушення вимог трудового законодавства та колективного договору Придніпровської залізниці, при наданні щорічної відпустки позивачу не виплачувалася матеріальна допомога на оздоровлення за період 2017-2021 роки(включно), внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 9039 гривень 75 копійок, яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 01.11.2024 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Від позивача до суду надійшла заяву, в якій він просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~18.11.2024 року від представника відповідача до суду через систему Електронний суд скеровано відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі і застосувати строк позовної давності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно із ст. 279\~ЦПК України, суд\~проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Як встановлено судом, позивач [PERSON] перебуває із відповідачем у трудових відносинах, працює електромеханіком в СП «Криворізька дистанція електропостачання» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». В порушення вимог трудового законодавства та колективного договору Придніпровської залізниці, при наданні щорічної відпустки позивачу не виплачувалася матеріальна допомога на оздоровлення за період 2017-2021 роки (включно). Згідно зі ст. 10\~КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст. 13\~КЗпП України\~та\~ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно зі ст. 18\~КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 97\~КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.16. Колективного договору Придніпровська залізниця на 2007-2015 роки, який є чинним станом на теперішній час, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника в розмірі 40% відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Пунктом 1.4. Колективного договору визначено, щозміни та доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін та затверджуються на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету депо. Відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3\~200 гривень. За Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2017 року був встановлений на рівні 1\~600 гривень, з 01 травня 2017 року - 1\~684 гривні, з 01 грудня 2017 року 1\~762 гривні, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2\~000 гривень, 2\~105 гривеь, 2\~202 гривень 50 копійок відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3\~200 гривень. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2018 року був встановлений на рівні 1\~762 гривні, з 01 липня 2018 року - 1\~841 гривня, з 01 грудня 2018 року 1\~921 гривня, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2202 гривень 50 копійок, 2\~301 гривня 25 копійок та 2\~401 гривня 25 копійок відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3\~723 гривні. Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2019 року був встановлений на рівні 1\~921 гривні, з 01 липня 2019 року - 2\~007 гривень, з 01 грудня 2\~102 гривні, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2\~401 гривень 25 копійок, 2\~508 гривень75 копійок та 2\~627 гривень 50 копійок відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4\~173 гривні. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2020 року був встановлений на рівні 2\~102 гривні, з 01 липня 2020 року - 2\~197 гривень, з 01 грудня 2020 року 2\~270 гривень, тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2\~627 гривень 50 копійок, 2\~746 гривень 25 копійок та 2\~837 гривень 50 копійок відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2020 року була встановлена на рівні 4\~723 гривні, з 01 вересня 2020 року 5 000 гривень. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2021 року був встановлений на рівні 2\~270 гривень, з 01 липня 2021 року - 2\~379 гривень, з 01 грудня 2021 року 2 481 гривня, тому два прожиткових мінімуми для працездатних осіб, встановлених законом, становив 4\~540 гривень, 4\~758 гривень та 4\~962 гривні відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2021 року була встановлена на рівні 6\~000 гривень, з 01 грудня 2021 року 6\~500 гривень. Відповідно до ст. 9\~КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Стаття 9 КЗпП\~не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Суд вважає, що прийняття\~Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-VІІІ від 06.12.2016\~не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.16. Колективного договору Придніпровська залізниця 2007-2015, який є чинним станом на даний час, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п.3.1.16 якого визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а прийнята за вказівкою 29.03.2017 №Ц/6-25/713-17 за підписами голови правління ПАТ «Укрзалізниця» Ж.Марчека та голови профспілки залізничників і транспортних будівельників України В. Бубняка 31.03.2017 спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придністровської залізниці Букреєва О.В. за №П-4-5г від 31.03.2017 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог Колективного договору, отже не підлягає застосуванню при визначенні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення. З цієї ж підстави не підлягає застосуванню й спільна Постанова керівництва структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» РФ «Придністорвської залізниці» та первинною профспілковою організацією ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» №ВЧДЕ-2/821 від 15.06.2021, якою було внесено зміни до п. 3.1.16. Розділу 3. При цьому, приймаючи до уваги, що відповідно до положень п. 3.1.16. Колективного договору визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні саме на момент надання допомоги, а виплата матеріальної допомоги позивачу відбувалася у відповідні роки, суд вважає за необхідне при визначенні розміру недоплаченої частини вказаної допомоги виходити з розміру мінімальної заробітної плати по Україні встановленої за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік відповідно, тому суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена матеріальна допомога в розмірі 9039 гривень 75 копійок, що складається з: - 1095 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2017 рік; \~ \~ \~ \~ -1353 гривні недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2018 рік; -1171 гривня недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2019 рік; - 2253 гривні 75 копійок недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2020 рік; - 2567 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2021 рік. Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне\~судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд не погоджується з тим, що допомога на оздоровлення не є заробітною платою, як зазначає відповідач у відзиві. При цьому суд керується наступним. За змістом ст.2\~Закону України «Про оплату праці», до складу заробітної плати крім основної та додаткової, входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Матеріальна допомога на оздоровлення, що надається до щорічної відпустки, є систематичною матеріальною допомогою. Це визначає пункт 2.3.3. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Госкомстату від 13.01.2004 № 5. Таку допомогу виплачують робітникам певних категорій: на оздоровлення; через екологічний стан регіону. Матеріальна допомога на оздоровлення належить до заохочувальних та компенсаційних виплат, що належать до фонду оплати праці. Аналіз наведених положень законодавства дає суду підстави дійти висновку про те, що матеріальна допомога входить до структури заробітної плати, а отже до позовних вимог щодо спірних правовідносин застосовуються скорочені строки позовної давності, встановлені нормами ст.233\~КЗпП України. Так, відповідно до ч.2 ст.233\~КЗпП України, в редакції, яка була чинною до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з ч.1ст. 233\~КЗпП\~(із змінами, внесеними Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ, який набрав чинності 19.07.2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Водночас, суд вважає, що зміни, що були внесені до\~ст.233 КЗпП України\~стосовно строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів, які почали діяти з 19.07.2022 року, не торкнулися права працівника на звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати, а встановлюють місячний строк для звернення до суду виключно у справах про звільнення та тримісячний строк у справах про виплату усіх сум, що належать працівникові при звільненні. Позивач просить стягнути частину заробітної плати за 2017-2021 роки, коли закон не встановлював обмеження, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Більше того, як видно із матеріалів справи, позивач продовжує працювати у відповідача, заявлені нею вимоги не пов`язані із стягненням належних при звільненні сум (коштів), у зв`язку з чим підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до спірних трудових правовідносин суд не знаходить. До того ж, суд враховує, що статтею 58\~Конституції України закріплено\~принцип незворотності дії у часі законів та інших нормативно-правових актів, що є гарантією довіри до держави. Відповідно до ч. ч.3, 4 ст.3\~ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Отже, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повноу обсязі. Відповідно до положень ст. 141\~ЦПК України з\~відповідача на користь держави, так як позивач при поданні позову до суду звільнений від сплати судового збору, підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок. Вказані правовідносини регулюються\~ст. 58 Конституції України, ст. ст. 9, 10, 13, 18, 97, 233 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 3, 4 ,12, 13, 89, 141 Законом України «Про колективні договори і угоди», \~Законом України «Про державний бюджет України», Законом України «Про оплату праці».\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved