Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що вона перебувала на утриманні покійного чоловіка, з яким проживала однією сім`єю без шлюбу, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що вона з 2009 року проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Вони піклувалися один про одного, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання житла, спільні витрати і спільне харчування. Чоловік [PERSON] , був військовослужбовцем, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. [INFO] [PERSON] помер в лікарні, в яку його було доставлено з зони бойових дій. Чоловік повністю забезпечував її фінансово, перебуваючи в зоні бойових дій, адже її заробіток в місяць становить 3500-4000 грн. Після смерті чоловіка, вона звернулася до [INFO] для отримання інформації про отримання матеріальних виплат та гарантій, проте отримала відмову, оскільки проживаючи із померлим однією сім`єю як чоловіка та жінки протягом тривалого часу, їх шлюб не був зареєстрований. У зв`язку з отриманням вищевказаного роз`яснення вона звернулася до Конотопського міськрайонного суду Сумської області з заявою в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] , у період з січня 2009 року до моменту смерті останнього. Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 липня 2023 року встановлено факт що має юридичне значення, а саме що вона - [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , місце народження: Волинська область, Камінь-Каширський район, село Видерта, який помер [INFO] , у період з січня 2010 року до моменту смерті останнього. Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 липня 2023 року встановлено наступні факти, які не підлягають додатковому доказуванню: [PERSON] був призваний на військову службу, що підтверджується записами в\~ військовому квитку; згідно довідки ТОВ «Мотордеталь-Конотоп» від 19.05.2023 року дохід [PERSON] з 01.06.2022 року по 30.04.2023 року складає 43688 грн. 22 коп.; відповідно до довідки ОСББ «ЮКОН-32» від 16.05.2023 року, [PERSON] дійсно з 2009 року проживала в громадському шлюбі з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; суд дійшов переконання, що факти та обставини спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період часу з\~ січня 2010 року до 04.05.2023 року включно, на які посилається заявниця та її представник, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Отримавши вказане рішення суду вона звернулася до [INFO] для отримання одноразової допомоги після смерті цивільного чоловіка [PERSON] померлого [INFO] внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. 26.11.2024 року їй надано витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, в якому вказано, що подані нею документи, повернуто на доопрацювання. Їй роз`яснено, що необхідно звернутися до суду\~ для отримання рішення про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка - [PERSON] . А тому вона вимушена звернутися до суду з відповідною заявою. Встановлення такого факту має для неї юридичне значення, оскільки вплине на можливість отримання матеріальних виплат та гарантій. Представник заявника [PERSON] адвокат Юсан І.О. в судовому засідання заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник заінтересованої особи [INFO] \~ за довіреністю Мартинюк О.Ю. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 24). Заінтересована особа: Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в особі Міністерства оборони України в судове засідання не з`явилася. Міністерство Оборони України надало пояснення щодо позову у яких зазначило, що Міноборони вважає, що заява [PERSON] не підлягає та не може бути розглянута в порядку окремого провадження, у зв`язку з чим заява [PERSON] повинна бути залишена без розгляду, враховуючи наступне. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що суттєвою ознакою окремого провадження є безспірність розгляду справи. Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року в справі № 761/16799/15-ц. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню у судовому порядку, наведений у ст. 315 ЦПК України. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. У заявниці фактично виник спір, зокрема, з органом, який призначає та виплачує відповідну допомогу, і який заперечує проти такого факту, що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження. Заявниця вказала, що вона перебуває на утриманні померлого військовослужбовця. Втім, заявницею не було надано достатніх доказів на підтвердження наявності/відсутності її доходів та доходів померлого для співвідношення їх розміру та встановлення факту утримання, так як повинно бути доведено, а тому не підтверджено, що дохід померлого був саме єдиним джерелом її доходу. Таким чином є сумнів про перебування заявниці на утриманні. Заявницею також не надано доказів ні від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області доказів про сплату (відсутність) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за померлим військовослужбовцем протягом вказаного терміну перебування на утриманні заявниці, ні від Державної податкової служби України доказів про доходи (відсутність), отримані померлим військовослужбовцем. Заявниця надала довідку про її доходи з червня 2022 року по квітень 2023 року, втім за інший період заявниця відомостей не надала, що викликає великий сумнів стосовно відсутності в неї доходу саме за інші періоди. Сукупний дохід за вказаний заявницею період є достатнім відповідно до мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний рік. Як результат вбачають, що заявниця даний факт не вказала при поданні заяви. Втім заявниця ні яким чином не підтвердила свого перебування на утриманні померлого військовослужбовця, не надала жодних належних доказів. Таким чином, враховуючи те, що наявний спір про право, який вирішується у позовному провадженні, заяву [PERSON] слід залишити без розгляду, а також роз`яснити заявниці її право звернутися з даними вимогами в порядку позовного провадження (а.с. 19-21). Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області Галяна С.В. від 11.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду (а.с. 16). Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 січня 2025 року у зв`язку з заявою представника заявника Юсан І.О. судове засідання відкладено (а.с. 25). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, свідків, встановивши зазначені факти та обставини прийшов до наступного. Щодо клопотання Міністерства оборони України про залишення позову без розгляду та даючи оцінку доводам представника Міністерства оборони України, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми прав до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до цього суд враховує висновок, зазначений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 згідно якої Верховним судом встановлено наступне: Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України. Отже застосовуючи даний висновок Верховного суду,суд вважає,що між [PERSON] та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки Міністерство оборони України не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Крім того представником Міністерства оборони України не зазначено жодної підстави та взагалі не викладено суть, щодо своїх заперечень проти задоволення даної заяви, та не зазначили в чому саме полягає їх спір про право між Міністерством оборони України та [PERSON] . Також судом було досліджено витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, згідно якого, заявниці не відмовлено у виплаті, а документи її повернуті для доопрацювання, та згідно цього витягу з протоколу вбачається необхідність додати відповідні докази, зокрема рішення про встановлення факту перебування на утриманні. Отже судом не встановлено та не вбачається взагалі наявність будь якого спору про цивільне право. Незгода представника Міністерства оборони України з доводами заявниці та звернення до суду з даною заявою не свідчить про наявність між ними спору про право цивільне, оскільки [PERSON] має намір реалізувати передбачене законом право на отримання одноразової грошової допомоги. Доказів того, що на таку допомогу та кошти претендують інші особи, матеріали справи не містять. Отже суд приходить до висновку про відсутність підстав для залишення даної заяви без розгляду та вважає клопотання про залишення позову без розгляду не обґрунтоване. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Юридичні факти - це обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом ст. 315, 318 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. На вказані умови також звертає увагу Верховний Суд України в роз`ясненнях «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Вислухавши пояснення представника заявника, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 31). Згідно рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 липня 2023 року встановлено факт, що [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у період з січня 2010 року до моменту смерті останнього (а.с.12-13). Заявник [PERSON] працювала в ТОВ Мотордеталь-Конотоп прибиральницею службових приміщень її дохід за період з 01.06.2022 року по 30.04.2023 року склав 43688,22 грн. (а.с. 7). Отже, із досліджених письмових доказів та показів свідків [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, але постійно проживали разом за однією адресою, піклувалися один про одного, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом. З витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, вбачається, що подані [PERSON] документи, повернуто на доопрацювання з метою надання\~\~\~\~ документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні померлого (копії документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні) (а.с. 14). Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування особи на утриманні. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Щодо перебування особи на утриманні, то повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона не була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до положень статті 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. За змістом ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що заявниця протягом тривалого часу до моменту смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно перебувала на його утриманні, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами та показами свідків. З огляду на вище встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що факт перебування заявниці на утриманні покійного чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду та підлягає встановленню.

Outcome: approved