Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа державний нотаріус П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.12.2000 [PERSON] чоловік позивача, уклав з [PERSON] через Миколаївську універсальну товарно-сировинну Біржу Договір №2939-Л купівлі-продажу нерухомого майна квартири за адресою : [ADDRESS] . Квартира була придбана за 1 700 грн., які були отримані продавцем до підписання договору купівлі-продажу. Сторони домовилися про всі істотні умови договору, При цьому були виконані всі умови угоди, крім нотаріального посвідчення договору: Продавець отримала гроші і передала всі документи і ключі від квартири. Договір був зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. [INFO] чоловік позивача - [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина. Приватним нотаріусом ММНО Миколаївської області Власовою С.Я. за заявою позивача заведено спадкову справу. 11.09.2024 позивач отримала постанову приватного нотаріуса ММНО Миколаївської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири було укладено з порушенням норм чинного законодавства, а саме нотаріально не посвідчений. Оскільки позивач за цих умов не може отримати свідоцтво про право на спадщину, вона звернулася до суду з даним позовом. 05 листопада 2024 року постановлено ухвалу про залишення позову без руху та надано строк для усунення недоліків. 15 листопада 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Виклик відповідача здійснювався в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У призначене судове засідання 18.12.2024 відповідач та представник третьої особи не з`явились. У призначене судове засідання 15.01.2025 представник позивача адвокат Українець С.В., яка діє на підставі ордера серія ВЕ №1129437 від 30.08.204 та договору б/н від 12.08.2024, не з`явилася за станом здоров`я про що надала суду заяву, просила розгляд справи відкласти. Відповідач та представник третьої особи не з`явись. У призначене судове засідання 07.02.2025 представник позивача не з`явилась. Подала заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, який з урахуванням вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання повторно не з`явився. Відзив не подав. Третя особа - Миколаївська універсальна товарно-сировинна біржа, явку свого представника не забезпечила. Будь-яких заяв, клопотань, заперечень суду не подано. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280, ст. 281 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Ураховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України Дослідивши письмові матеріали справи та надавши оцінку наявним доказам, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 07.12.2000 чоловік позивачки [PERSON] уклав з [PERSON] через Миколаївську універсальну товарно-сировинну Біржу Договір №2939-Л купівлі-продажу нерухомого майна квартири за адресою : [ADDRESS] . Згідно з умовами згаданого договору, продавець свідчив, що вказана квартира на момент підписання договору нікому іншому не продана, не подарована і в спорі і під забороною, арештом не перебуває. Квартира була придбана за 1 700 грн., які були отримані продавцем до підписання договору купівлі-продажу. Договір №2939-Л купівлі-продажу нерухомого майна квартири за адресою : [ADDRESS] , укладений між сторонами, відбувся, оскільки вони домовилися про всі істотні умови договору, що відображено в підписаному нами договорі купівлі-продажу нерухомого майна і при цьому були виконані всі умови угоди. Продавець отримала гроші і передала всі документи і ключі від квартири. Надалі договір був зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що є відповідний запис № 18608 від 14.12.2000 р. [INFO] мій чоловік [PERSON] помер та підтверджується витребуваною судом інформацією (довідкою КП «ММ БТІ» Миколаївської міської ради №139 від 24.01.2025). Однак, сторони нотаріально не посвідчили договір. Після смерті чоловіка позивачки відкрилася спадщина. Приватним нотаріусом ММНО Миколаївської області Власовою С.Я. за заявою [PERSON] заведено спадкову справу № 15/2024, номер у спадковому реєстрі 72353332. Однак, 11.09.2024 позивач отримала постанову приватного нотаріуса ММНО Миколаївської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки договір купівлі-продажу квартири що знаходиться за адресою : [ADDRESS] було укладено з порушенням норм чинного законодавства, а саме не посвідчений нотаріально. За цих обставин позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпоряджатися спадковим майном. Відповідно до\~ст. 5 ЦК України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. При цьому, п. 4 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, правовідносини щодо купівлі-продажу спірного майна виникли у 2000 році, тому для їх врегулювання слід застосовувати норми\~ЦК УРСР\~в редакції 1963 року. Так,\~статтею 47 ЦК УРСР\~визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. \~ \~ \~ \~Згідно змісту\~статті 15 Закону України «Про товарну біржу», чинній на час укладення угоди, яка предметом розгляду у даній справі: Біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. \~ \~ \~ \~Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. \~ \~ \~ \~ Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. ( Частина третя статті 15 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2932-XII ( 2932-12 ) від 26.01.93 ) \~ \~ \~ \~Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. \~ \~ \~ \~Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. З аналізу вказаної статті та наданого позивачем договору купівлі-продажу є очевидним, що договір укладено з дотриманням вимог ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу». Продавець зазначена членом біржі, біржова операція являла собою купівлю-продаж, договір зареєстровано на біржі у той же день. Отже, договір купівлі-продажу у відповідності до вимог ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» вважався укладеним. Разом із тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 10 квітня 1998 року № 17-12/44 «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини). Якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зі\~ст. 47 ЦК УРСР\~тягне недійсність договору. Також у\~вказаному роз`ясненні\~звертається увага\~на те,\~що угоди,\~зареєстровані на\~біржі,\~не прирівнюються\~до нотаріально\~посвідчених. Згідно зі\~статтею 224 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК УРСР). Відповідно до частини першої статті\~45, статті\~47 ЦК УРСР\~недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК УРСР\~передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин та втратила чинність 06.11.2009) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини другої\~статті 47 ЦК\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями\~101,\~102,\~105,\~114,\~226 ЦК\~). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини другої\~статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що її чоловіком було здійснено реєстрацію права власності на житловий будинок у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, а на даний час здійснити нотаріальне посвідчення договору неможливо в зв`язку із його смертю, тому просить визнати дійсним спірний договір купівлі-продажу з тих підстав, що між сторонами відбулося повне виконання умов договору. Відповідно до частини другої\~статті 47 ЦК УРСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом встановлено, що між сторонами правочину мав місце договір купівлі-продажу нерухомого майна, який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає частина перша\~статті 227 ЦК УРСР, але він був письмо укладений, зареєстрований Миколаївською універсальною\~товарно-сировинною\~біржею та у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на біржі були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню договір не підлягає. Наразі позивач позбавлена можливості належно оформити спадкові права і причиною тому послугувало не неналежне виконання сторонами умов укладеного договору, а нечіткість вимог законодавства, що призвело до хибної думки учасників договору щодо відсутності законодавчої необхідності його нотаріального посвідчення. З 2000 року і до дня смерті покупець користувався придбаною нерухомістю, як і його дружина позивач у справі, право власності на яку було зареєстровано в БТІ. Однак, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу створює перешкоди для позивача у реалізації її законних прав на оформлення права власності в порядку спадкування. А тому її права підлягають захисту. За цих обставин суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved