Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яку в ході розгляду справи було уточнено та просив стягнути Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного казначейського рахунку на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями та бездіяльністю органом державної влади, суму у розмірі 20 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 04.07.2024 р. Полтавським окружним адміністративним судом у справі №440/6185/24 ухвалено рішення, яким позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Зокрема визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо проведення виплати пенсії [PERSON] після її перерахунку з 01 березня 2024 року без урахуванням коефіцієнту збільшення 1,14, установленого абзацом другим пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" № 118 від 16 лютого 2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити [PERSON] з 01 березня 2024 року перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,14, установлений абзацом другим пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" № 118 від 16 лютого 2022 року , із урахуванням проведених виплат. Рішення суду набрало законної сили 06.08.2024. Головне управління\~ПФУ в\~Полтавській області\~листом від\~16.08.2024\~№15046-13845/\~Г-02/8-1600/24\~повідомило,\~що на\~виконання рішення\~Полтавського окружного\~адміністративного суду\~від 04.07.2024\~по справі\~№440/6185/24\~проведено з\~01\~березня 2024\~року перерахунок\~пенсії без\~обмеження її\~максимальним розміром,\~з урахуванням\~коефіцієнту збільшення\~1,14,\~установлений абзацом\~другим пункту\~1\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~"Про\~індексацію пенсій\~та заходи\~щодо підвищення\~рівня соціального\~захисту найбільш\~вразливих верств\~населення у\~2022\~році"\~№ 118\~від 16\~лютого 2022\~року,\~та нараховано\~доплату пенсії\~за період\~з 01.03.2024\~по 31.08.2024\~в сумі\~16350,72\~грн.\~Виплату пенсії,\~перераховану на\~виконання рішення\~суду,\~буде розпочато\~з 01.09.2024\~в розмірі\~26335,12\~грн. Головне управління ПФУ в Полтавській області зазначило, що виплата коштів на виконання судових рішень здійснюватиметься в порядку черговості в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Поззивач вказує, що судове рішення не виконане відповідачем в повному обсязі станом на даний час. Позивач вважає, що даними діями, які Полтавський окружний адміністративний суд визнав протиправними, відповідач спричинив йомуморальну шкоду яка полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він, як фізична особа, зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку з порушенням його прав людини, нарахованих йому Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у позивача сильні негативні почуття, які змінюються одне одним: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю та гніву. [PERSON] вказує, що відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. У даному випадку, позбавлення позивача єдиного джерела існування, при цьому - систематичне, не дивлячись на вже існуючу низку судових рішень, якими неодноразово встановлювалось неправомірність дій відповідача як пенсійного органу щодо припинення виплати пенсій з підстав, не передбачених Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає, що безперечно позбавлення пенсії його у спосіб не передбачений законодавством, є знущанням над людиною похилого віку, приниженням її гідності та людської особистості, суспільної значимості людини, є дискримінацією по відношенню до інших пенсіонерів за ознакою місця проживання, що вказує на різне поводження, що у сукупності вочевидь, природно призводить до розпачу людини, душевних страждань, які пов`язані із усвідомленням доведення людини похилого віку по суті до стану жебракування, усвідомленням непотрібності людини у суспільстві, стану безвиході у взаємовідносинах з державним органом, який своїми діями не тільки усвідомлено та вочевидь порушує мої права, але й підриває авторитет Держави, яка у Конституції України, як соціальному договорі, задекларувала те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України). Таким чином, беручи також до уваги наявність очевидних порушень позивача прав на отримання пенсії, як єдиного доходу, наявну очевидну вину відповідача у позбавленні мене джерела існування (пенсії), [PERSON] вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правовідносин сторін, обставин справи та засад розумності і справедливості. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 20 000 грн. та прохає суд стягнути на його користь з відповідача. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 16 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Листопадної М. до суду надійшов відзив, в якому прохає відмовити у задоволенні позову. Вказує, що бюджет Песійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України. Кошти Державного бюджету України включаються до бюджету Пенсійного фонду України в областях, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. В Головного управління відсутня можливість самостійно формувати бюджет та виділяти кошти із Державного бюджету на фінансування пенсій. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 по справі 440/6185/24 [PERSON] проведено з 01.03.2024 р. перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,14 установлений абзацом другим пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсію та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» № 118 від 16 лютого 2022 року. Нараховано заборгованість у розмірі 16350,72 грн. внесено в підсистему «Реєстр судових рішень», яка входить до інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. Представником відповідача звернуто увагу на те, що фінансування пенсій особам, яким призначена пенсія відповідно зо Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб » з 01 квітня 2021 року здійснюється з розрахунку Пенсійного фонду України централізованого, без перерахувань відповідних коштів на рахунок Головного управління. Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішенням суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили. Відтак, виплата коштів на виконання вище вказаного рішення суду [PERSON] буде здійснена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, виділених на цю тему. Відповідач не визнає позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 20\~000 грн., оскільки доводи позивача щодо спричинення моральної шкоди, викладені у позовній заяві , є безпідставними і нічим не доведеними , як і зазначений ним розмір моральної шкоди, яку просить стягнути з відповідача (а.с.23-24). 01 листопада 2024 року від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначив, що вимоги відповідача викладені у відзиві на позовну заяву ним не визнаються в повному обсязі. Позивач вважає, що для покладення відповідальності за завдану моральну шкоду на державу необхідно довести протиправність поведінки відповідного держоргану та факт заподіяння цією протиправною поведінкою моральної шкоди. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Таким чином, враховуючи практику Верховного Суду, відмічає, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою з урахуванням, зокрема, визначених у ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України критеріїв. Ключовим елементом у справах про відшкодування моральної шкоди позивач вважає, що є причинно-наслідковий зв`язок між діяннями посадової особи держоргану та заподіянням шкоди (а.с.39-43). Ухвалою Октябрськосьго районного суду м. Полтави від 06 грудня 2024 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Головне управління Державної казначейської служби в Полтавській області. 19 грудня 2024 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державної казначейської служби в Полтавській області Кобеляцької М.А. до суду надійшли пояснення на позовну заяву. У поясненнях вказала, що позивачем не надано жодного доказу для підтвердження факту заподіювання моральної шкоди, а саме: розмір шкоди, причинний зв`язок цієї шкоди із неправомірними діями заподіювача шкоди, розрахунок щодо суми визначення моральної шкоди є обов`язковим у даній категорії справ. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» зі змінами (далі Порядок № 845). Органи Казначейства відповідно до пункту 2 Порядку № 845 виконують рішення суду про стягнення коштів боржників, які визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники та одержувачі коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання. Рахунки в Головному управлінні Державної казначейської служби України у Полтавській області не відкриті на ім`я Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. У разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України. А оскільки дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не визнані неправомірними та незаконними в установленому чинним законодавством порядку, то і шкода не підлягає відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України. Таким чином, у позивача відсутні законні підстави на відшкодування шкоди з Державного бюджету України. Представник третьої особи вказує, що відшкодувати моральну шкоду (у разі її доведення позивачем) завдану протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області має саме та юридична особа, яка своїми діями чи бездіяльністю привела до завдання моральної шкоди, тобто Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (за рахунок його асигнувань). Позивачем не надано жодного доказу для підтвердження факту заподіювання йому моральної шкоди, а саме: розмір шкоди, причинний зв`язок цієї шкоди із неправомірними діями заподіювача шкоди, розрахунок щодо суми визначення моральної шкоди, що відповідно до Постанови є обов`язковим у даній категорії справ. Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу завдано моральної шкоди. Позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, а також не зазначено з яких саме міркувань позивач виходить при визначенні розміру шкоди у сумі 20 000 грн., що суперечить вимогам розумності та справедливості, а тому відсутні підстави для задоволення позову (а.с. 72-73). Позивач [PERSON] просив проводити розгляд справи без його участі (а.с.55). Представник відповідача ГУПФ України в Полтавській області Листопадна М.І. надіслала до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с.81). Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області Кобеляцька М.І. надіслала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи без участі представника третьої особи (а.с.82). Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі № 440/6185/24 адміністративний позов [PERSON] ( [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36014 код ЄДРПОУ 13967927) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо проведення виплати пенсії [PERSON] після її перерахунку з 01 березня 2024 року без урахуванням коефіцієнту збільшення 1,14, установленого абзацом другим пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" № 118 від 16 лютого 2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області здійснити [PERSON] з 01 березня 2024 року перерахунок та виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням коефіцієнту збільшення 1,14, установлений абзацом другим пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" № 118 від 16 лютого 2022 року, із урахуванням проведених виплат. В іншій частині позовних вимог відмовити(а.с.18-22). Як вбачається з Інформації про виконавче провадження на підставі виконавчого листа виданого Полтавським окружним адміністративним судом 16.08.08.2024 № 440/6185/24 відкрито виконавче провадження 759819925 (а.с.14-15) \~ \~ \~ \~На виконання вказаного рішення суду ГУПФУ проведено перерахунок пенсії, сума доплати (заборгованості) пенсії за період з березня 2024 року по серпень 2024 року становить 16350,72 грн., що підтверджується Розрахунком на доплату за пенсійною справою № ПФ 63453 (а.с.12). Однак зазначена сума на картковий (пенсійний) рахунок відкритий в установі банку виплачена не була, що не заперечується відповідачем. З копії листа першого заступника начальника ГУПФУ в Полтавській області В.Носенка від 16.08.2024 р. [PERSON] повідомлено, що доплата пенсії за рішенням суду нарахована за період з 01.03.2024 р. по 09.09.2024 р. в розмірі 16350,72 грн. Виплату пенсії , перераховану на виконання рішення суду, буде розпочато з 01.09.2024 р. в розмірі 26335,21 грн. Рішення суду виконано в межах покладених на Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області зобов`язань та з урахуванням норм чинного законодавства. Виплати коштів на виконання судових рішень здійснюватиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат (а.с.11). У відповідності до ч. 5\~ст. 21 КАС України\~вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на підставі судових рішень, які набрали законної сили, такі вимоги слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4\~ст. 10 ЦПК України\~суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою ст.1167 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Частиною другою\~статті 1167 ЦК України\~визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України). Згідно із ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3\~ст. 23 ЦК України). Статтями\~13,\~17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду. Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28.07.1999 у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20.07.2004). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06). ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7.05.2002 в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду зазначеною у постанові від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012, пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 ); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня2012 року № 11-рп/2012). Виконання судового рішення - сфера регулювання ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 р. у справі «Войтенко проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п. 1 ст. 1 Протоколу №1). Отже, згідно вказаного вище позивач має право на грошове відшкодування моральної шкоди. Суд вважає доведеним, що внаслідок порушення відповідачем пенсійних прав позивача, останньому завдано значних душевних страждань, у зв`язку із його тривалими намаганнями домогтися виконання рішення суду. Враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості суд вважає достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди\~стягнення на користь позивача становить у розмірі 5 000 грн. Відтак заявлений позов підлягає частковому задоволенню у розмірі визначеному судом. У іншій частині позов є необґрунтованим. Враховуючи,\~що позивач\~відповідно до\~ п.\~9\~ч.1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнений\~від сплати\~судового збору\~,\~судовий збір\~слід компенсувати\~за рахунок\~держави.

Outcome: partial