Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що в період шлюбу із відповідачем у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . 31 січня 2018 року між ним та [PERSON] було розірвано шлюб. 09 червня 2021 року рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області буцло визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] по [ADDRESS] . Позивач проходить службу за контрактом в Державній прикордонній службі України на посаді інспектора прикордонного контролю 2 категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю віпс « [INFO] » типу Б впс « [INFO] » І категорії з 16 жовтня 2020 року. Мати дитини [PERSON] вихованням та утриманням доньки не займається, а тому виникла необхідність щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дитини. Даний факт необхідно встановити позивачу з метою отримання відповідних пільг та соціальних гарантій від держави, виїзд з дитиною за кордон, необхідність в отриманні можливості одноосібного звернення батька до державних, медичних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини. З урахуванням вищевикладеного, просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він здійснює самостійне виховання та утримання дитини [PERSON] , [INFO] без участі її матері [PERSON] . 18 грудня 2024 року відповідно до ухвали судді відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 22 січня 2025 року ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області було закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду, здійснено виклик свідків. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Снітко В.А. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання [PERSON] їх спільної доньки [PERSON] . Вказала, що вона проживає з іншим чоловіком, який заперечує, щоб вона спілкувалась з дитиною. Позивачу вона довіряє виховання доньки. Вона з дитиною не спілкується, оскільки бажає влаштувати своє особисте життя. Третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~представник Служби\~у справах\~дітей Ямпільської\~міської ради\~Вінницької області\~Ляч К.О.\~в судовому\~ засіданні\~не заперечувала\~щодо задоволення\~позову. Неповнолітня донька сторін [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2017 року по даний час вона проживає по [ADDRESS] разом із батьком та дядьком. Мати не проживає з ними. Батько відвідує батьківські збори, шкільні свята, купує одяг, взуття та забезпечує всім необхідним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] , який самостійно здійснює виховання дитини більше п`яти років. [PERSON] проживає з іншим чоловіком. Свідки [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] більше 5 років самостійно виховує свою доньку [PERSON] та піклується про неї. [PERSON] не цікавиться життям доньки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що [PERSON] проживає разом із ним та донькою [PERSON] по [ADDRESS] . [PERSON] самостійно займається вихованням та утриманням доньки. [PERSON] не цікавиться життям дитини. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] в м.Ямпіль Вінницької області народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). З копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 31 січня 2018 року встановлено, що було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). З\~копії рішення\~Ямпільського районного\~суду Вінницької\~області від\~09\~червня 2021\~року встановлено,\~що місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , було визначено разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його проживання [ADDRESS] (а.с.15-19). З копії акта обстеження умов проживання від 29 лютого 2024 року встановлено, що при проведення обстеження умов проживання по [ADDRESS] представником служби у справах дітей було зазначено, що в помешканні чисто та охайно. Є усі необхідні меблі для комфортного проживання. Родина забезпечена усіма необхідними продуктами харчування, засобами гігієни, сезонним одягом та взуттям. Встановлено, що малолітня [PERSON] дійсно проживає разом із батьком і знаходиться на його повному утриманні та забезпеченні, самостійно виховує дитину (а.с.20). З копії довідки виданої Ямпільським відділом ДВС у Могилів-Подільському районі Вінницької області від 12 листопада 2024 року №22525/22.19-33 встановлено, що виконавчі документи про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] відсутні (а.с.21). Відповідно до ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а також несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. На підставі ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На підставі ч.5 ст.150 СК передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. За ч.1 ст.151 СК батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч.2 ст.155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч.ч.2,3 ст.157 СК той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі ст.141 СК встановлюється рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За загальним правилом розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.180, ч.1 ст.181 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. При цьому визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини відповідно до ч.8 ст.7 СК та ст.11 Закону України «Про охорону дитинства». Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право, зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження із залученням органу опіки та піклування відповідно до ч.4,5 ст.19 СК. Тобто факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Аналогічна правова позиція була викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року по справі №201/5972/22. При цьому доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане із настанням обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Аналогічна правова позиція була викладена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22. Враховуючи, що [PERSON] не ставить питання визначення місця проживання неповньолітньої дитини разом із ним або питання участі матері у її вихованні чи утриманні, а заявляє вимоги про встановлення факту самостійного виховання ним та утримання такої дитини. Між тим за наявності спору між сторонами щодо обсягу виконання ними батьківських обов`язків з утримання та виховання спільної для них доньки, суд вважає можливим вирішити даний спір між ними в позовному провадженні. Таким чином суд вказує, що незважаючи на проживання матері окремо від дитини, це не впливає на обов`язок [PERSON] піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, а також на її обов`язок утримувати неповнолітню доньку [PERSON] до досягнення нею повноліття. Натомість, на підставі встановлених судом обставин справи вбачається, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо неповнолітньої дитини. Представниками служби\~у справах\~дітей було підтверджено факт самостійного виховання позивачем неповнолітньої доньки. Судом було враховано встановлені обставини справи, за якими неповнолітня донька сторін, з 2017 року постійно проживає із батьком. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] фактично одноосібно утримує та виховує свою доньку, оскільки доказів утримання спільної для сторін дитини з боку матері суду не було надано. Окрім цього, у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, з метою надання батьку більших повноважень з приводу виховання неповнолітньої доньки, на переконання суду слід задовольнити позовні вимоги останнього, встановивши факт самостійного виховання та утримання [PERSON] його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . На стягнення судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності визначеним ч.1 ст.13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат із відповідача на користь позивача не вбачається.

Outcome: approved