Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог Акціонерне товариство Комерційний банк «Перший Український міжнародний банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між банком та [PERSON] (далі по тексту - Відповідач, Позичальник) 20.01.2020 кредитний договір №2001526969401, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 22000 грн.; 29.12.2020 кредитний договір №1010011923, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 13000 грн.; 16.04.2021 кредитний договір №1010071308, за яким Позичальнику видано кредит у сумі 10000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.09.2024 склала: по кредитному договору від 20.01.2020 № 2001526969401 - 34558.73 грн., з яких: 21958.02 грн. - заборгованість за кредитом; 12600.71 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією. По кредитному договору від 29.12.2020 № 1010011923- 11936.3 грн., з яких: 6881.63 грн. - заборгованість за кредитом; 1.57 грн. - заборгованість процентами; 5053.1 грн. - заборгованість за комісією. По кредитному договору від 16.04.2021 № 1010071308- 11066.49 грн., з яких: 6213.58 грн. - заборгованість за кредитом; 1.43 грн. - заборгованість процентами; 4851.48 грн. - заборгованість за комісією. За таких обставин АТ «ПУМБ» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 57\~561,25 заборгованості за кредитним договором та 2 422 грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відповідач внаслідок не виконання належним чином умов кредитних договорів допустив утворення заборгованості за кредитами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, в резолютивній частині позову просив слухати справу без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягають, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала письмові пояснення по справі у яких вказала про скрутне матеріальне становище та можливість сплатити лише тіло кредиту без комісії. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 29 грудня 2020 [PERSON] звернулася до АТ «ПУМБ» із заявою №1010011923 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно якої сторони уклали кредитний договір (а.с.11) Крім того, з аналогічними заява відповідачка звернулась до відповідача 16 квітня 2021 року за № 1010071308 та 20 січня 2020 року заява №2001526969401 (а.с.10, 12) . В подальшому відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту 20 січня 2020 року власноруч в установі банку, 16 квітня 2021 року документ підписано за допомогою електронного підпису (а.с.13,14). За умовами кредитного договору №2001526969401 АТ «ПУМБ» надав [PERSON] кредит у розмірі 22\~000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За умовами кредитного договору №1010011923 АТ «ПУМБ» надав [PERSON] кредит у розмірі 13\~000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За умовами кредитного договору №1010011923 АТ «ПУМБ» надав [PERSON] кредит у розмірі 10\~000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок По кредитному договору від 20.01.2020 № 2001526969401 - 34558.73 (тридцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 73 копійки) грн., з яких: 21958.02 грн. - заборгованість за кредитом; 12600.71 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією; По кредитному договору від 29.12.2020 № 1010011923- 11936.3 (одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять шість гривень 30 копійок) грн., з яких: 6881.63 грн. - заборгованість за кредитом; 1.57 грн. - заборгованість процентами; 5053.1 грн. - заборгованість за комісією; По кредитному договору від 16.04.2021 № 1010071308- 11066.49 (одинадцять тисяч шістдесят шість гривень 49 копійок) грн., з яких: 6213.58 грн. - заборгованість за кредитом; 1.43 грн. - заборгованість процентами; 4851.48 грн. - заборгованість за комісією Мотивувальна частина Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З\~урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між банком та [PERSON] укладено кредитні договори, позивач умови кредитних договорів виконав належним чином, надавши відповідачеві кредитні кошти загалом у розмірі 45 000 грн на кредитну картку. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договорами строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 09.09.2024 року склалась заборгованість у загальному розмірі 57\~561,52 грн. Щодо неправомірного нарахування відсотків, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої\~статті 536 цього Кодексу\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Положеннями частини другої\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Встановлено, що [PERSON] окрім заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб підписала особисто і паспорт споживчого кредиту по кожному кредитному договору. Досліджені паспорти споживчих кредитів містять усі умови отримання кредитних коштів. Зокрема, визначено розмір кредитного ліміту, строк кредитування з автоматичною пролонгацією, річна процентна ставка, реальна річна процентна ставки; порядок повернення кредиту, а саме щомісячно не пізніше настання платіжної дати протягом встановленого строку кредитування, за наявності заборгованості за кредитом на кінець звітного розрахункового періоду (а.с.13, 14,15). Відповідно до довідки, виданої АТ «ПУМБ», кредитний ліміт за договором №2001526969401 було збільшено до 22 000 грн. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів споживчого кредиту № №2001526969401, №1010011923, №1010071308. Зазначені договіри недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд погоджується з доводами позивача викладеними у позовній заява. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Із виписок з особового рахунку [PERSON] наданої АТ «ПУМБ» вбачається, що остання систематично використовувала грошові кошти з рахунку на оплату товарів та послуг та здійснював часткове погашення кредиту. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач не перевищував встановлені кредитним договором ставки по відсоткам за наданим кредитом. Відтак, заборгованість за кредитним договорами станом на 09.09.2024 склала: по кредитному договору від 20.01.2020 № 2001526969401 - 34558.73 грн., з яких: 21958.02 грн. - заборгованість за кредитом; 12600.71 грн. - заборгованість процентами; 0 грн. - заборгованість за комісією. По кредитному договору від 29.12.2020 № 1010011923- 11936.3 грн., з яких: 6881.63 грн. - заборгованість за кредитом; 1.57 грн. - заборгованість процентами; 5053.1 грн. - заборгованість за комісією. По кредитному договору від 16.04.2021 № 1010071308- 11066.49 грн., з яких: 6213.58 грн. - заборгованість за кредитом; 1.43 грн. - заборгованість процентами; 4851.48 грн. - заборгованість за комісією. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Відтак, підписуючи паспорт споживчого кредиту, відповідач була ознайомлена з розміром кредитного ліміту, розміром реальної річної процентної ставки, розрахунковою та платіжною датою кредиту; строком дії кредитного ліміту, розміром мінімального платежу та іншими умовами надання та обслуговування кредитної картки. Окрім того, факт отримання кредитних коштів та користування ними відповідачем не заперечувалося, свого контррозрахунку заборгованості відповідач суду не надав. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з останнього на користь АТ "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованості за кредитними договорами у розмірі 57\~561,52 грн. є обґрунтованими та такою, що підлягає задоволенню. Також, суд вважає за необхідне зупинитись на нормах закону на яких ґрунтується підписання кредитного договору електронним підписом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію»\~№ 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року (далі Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно- телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічна правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Верховний Суд у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 також зробив правовий висновок щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію». Водночас,\~Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) вказала, що у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду також зробила правовий висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено\~загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,\~надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей\~77-80 ЦПК України. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, який не спростовано стороною відповідача, що заява №10110011923 та 10110071308 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб укладено сторонами в електронній формі за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами кредитного договору. Отже, Суд звертає увагу, що при укладенні договору надання грошових коштів у позику відповідачем використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому справа містить докази підписання договору про споживчий кредит, і так само містить докази отримання відповідачем коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі\~2422,40\~грн.

Outcome: approved