Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсним (фраудаторним) правочин, укладений між [PERSON] та [PERSON] на підставі якого 06 жовтня 2021 року у Територіальному сервісному центру МВС № 3243 відбулася перереєстрація транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ модель GL 450», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] ; скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ модель GL 450», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , що здійснена на ім`я [PERSON] на підставі правочину від 06 жовтня 2021 року; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на свою користь понесені судові витрати. В обґрунтування вимог зазначається, що 07 листопада 2019 року позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики від 15 травня 2018 року та 20 травня 2018 року. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області в цивільній справі № 361/7897/19 від 22 березня 2021 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] заборгованість за вищевказаними договорами позики у розмірі - 5\~937 доларів 53 центи та 15\~605 доларів США 34 центи, а також судовий збір у розмірі - 5\~352 грн. 80 коп. Постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 21 грудня 2021 року касаційну скаргу залишено без задоволення, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року залишено без змін. 06 жовтня 2021 року, тобто через два тижні після розгляду апеляційним судом справи № 361/7897/19, після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили, з метою ухилення від виконання судового рішення та всупереч принципу добросовісності, що ґрунтується на приписах статей 3 та 13 Цивільного кодексу України, [PERSON] продав транспортний засіб автомобіль марки «MERCEDES-BENZ модель GL 450», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] , своїй дружині [PERSON] . Перереєстрація транспортного засобу відбулася у Територіальному сервісному центрі МВС № 3243 (місто Бровари, вулиця Броварської сотні, будинок № 4-А). Далі зазначається, що [PERSON] , здійснюючи 06 жовтня 2021 року продаж рухомого майна, що належало йому на праві приватної власності, на користь своєї дружини [PERSON] , був достеменно обізнаний з судовим рішенням про стягнення з нього грошових коштів. Дії [PERSON] були направлені на фіктивний перехід права власності на рухоме майно до члена своєї сім`ї дружини [PERSON] з метою приховати майно від примусового стягнення боргу шляхом продажу рухомого майна у виконавчому провадженні. Рішення суду про стягнення заборгованості залишається невиконаним. Позивач вважає, що оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу від 06 жовтня 2021 року є недійсним (фраудаторним), оскільки укладений з метою ухилення від виконання рішення суду та суперечить вимогам чинного законодавства. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2023 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ модель GL 450», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] . Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 24 серпня 2023 року [PERSON] в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, подала до суду позовну заяву про визнання права власності на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ модель GL 450», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] . Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області 16 квітня 2024 року [PERSON] відмовлено у залученні до участі у справі № 361/4101/23 в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, відмовлено у прийнятті позовної заяви [PERSON] про визнання права власності на рухоме майно та зняття арешту до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним. Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2024 року ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2024 року залишено без змін. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2024 року витребувано докази у справі. У судове засідання позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 30 січня 2025 року адвокат Айдинян А.В. подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника, в якій підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 29 січня 2025 року представник відповідача [PERSON] подала клопотання про відкладення розгляду справи з підстав зайнятості у іншому судовому процесі. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Суд розглядає дану справу на підставі наявних у ній даних. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року в цивільній справі № 361/7897/19 позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 15 травня 2018 року в розмірі 5 700 доларів США 00 центів та 3 % річних від простроченої суми в розмірі - 237 доларів США 53 центи; заборгованість за договором позики від 20 травня 2018 року в розмірі 15 000 доларів США 00 центів та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 605 доларів США 34 центи, а також вирішено питання про стягнення судових витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року залишено без змін. Рішення суду у справі № 361/7897/19 набрало законної сили 21 вересня 2021 року. 25 жовтня 2021 року Броварським міськрайонний судом Київської області видано виконавчий лист у справі № 361/7897/19. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. від 14 січня 2022 року відкрито виконавче провадження за виконавчими листами №361/7897/19 від 25 жовтня 2021 року, виданими Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] грошових коштів. Постановою приватного виконавця Іванова А.В. виконавчі провадження № 68178332, №68179081, №68179574 об`єднані у зведене виконавче провадження №68179797. Станом на дату ухвалення даного рішення виконавче провадження відкрите, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року не виконане. З відповіді Територіального сервісного центру МВС № 3243 вбачається, що 06 жовтня 2021 року [PERSON] у Територіальному сервісному центрі МВС № 3243 уклав договір-купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з яким продав належний йому транспортний засіб автомобіль марки «MERCEDES-BENZ модель GL 450», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Така правова позиція сформована у постанові ВСУ від 9 серпня 2017 року у справі № 6-2690цс16. Відповідно до статті 655 цього Кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При розгляді даної справи достовірно встановлено, що [PERSON] здійснив перереєстрацію транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ модель GL 450», 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN [NUMBER] на користь своєї дружини [PERSON] після набрання законної сили рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року у цивільній справі № 361/7897/19, за яким він є боржником. Після відчуження спірного майна у [PERSON] відсутнє майно, яке було б достатнє для виконання судового рішення. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2021 року залишається не виконаним, виконавче провадження не завершене. Доводи сторони відповідача про те, що автомобіль марки «MERCEDES-BENZ модель GL 450», 2007 року випуску придбаний за кошти матері [PERSON] не підтверджуються жодними доказами. Не враховуються судом також доводи представника відповідача про наявність іншого майна у відповідача, за рахунок якого можна виконати рішення суду, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Торговельна марка «Цирюльникъ barbershop» реалізована на торгах вартістю 33\~064 грн. 45 коп., однак цього недостатньо для виконання рішення суду. Щодо земельної ділянки, то така земельна ділянка, навіть у випадку її реалізації (ринкова вартість 416\~000,00 грн. без ПДВ), не співмірна з розміром боргу. Іншого майна, на яке можна було б звернути стягнення в межах виконавчого провадження, у [PERSON] немає. Матеріалами справи підтверджується, що відчужуючи транспортний засіб на користь дружини, [PERSON] був обізнаний про існування рішення суду про стягнення з нього на користь позивача грошових коштів та набрання останнім законної сили (останнє підтверджується, зокрема, участю його представника адвоката Мазур І.О. у даній справі та тим, що апеляційну скаргу на рішення Броварського міськрайонного суду у справі № 361/7897/19 подано саме відповідачем в особі його представника адвоката Мазур І.О.) З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що дії [PERSON] при укладенні спірного правочину направлені на фіктивний перехід права власності на рухоме майно до його дружини з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язання шляхом стягнення грошових коштів. При укладенні оспорюваного правочину [PERSON] діяв з наміром ухилитися від сплати грошових коштів згідно з рішенням суду у справі № 361/7897/19, а також його дії були спрямовані на фіктивний перехід права власності на рухоме майно з метою приховати це майно від виконання за його рахунок судового рішення про стягнення заборгованості. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (продавець), який відчужує майно на підставі договору на користь своєї дружини (Відповідач-2) після набрання рішенням суду законної сили, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно стягувача (Позивача), оскільки укладає договір купівлі-продажу, який порушує майнові інтереси стягувача і спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Згідно з положеннями частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правових висновків Верховного Суду, наведених у постанові КЦС ВС від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 будь-якии? правочин, вчинении? боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. 24 липня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 405/1820/17, провадження № 61-2761св19 (ЄДРСРУ № 83387308) врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України та зазначає, що вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; майно відчужене на користь близького родича; після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом». Тобто, на переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника, тобто боржником вчинено фраудаторний правочин. У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 зроблено висновок, згідно з яким договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника. Таким чином, для визнання даного правочину недійсним з підстав того, що даний правочин є фраудаторним, повинна бути наявна сукупність наведених вище обставин, а сукупність - це неподільна єдність ознак чи підстав. У даному випадку наявна сукупність ознак для визнання правочинів недійсними з підстав того, що даний правочин є фраудаторними, так як спірний автомобіль відчужений чоловіком на користь дружини в момент (період), коли набрало законної сили рішення про стягнення заборгованості за договорами позики. Після відчуження спірного майна боржник немає іншого майна, якого було б достатньо для виконання його зобов`язання перед стягувачем. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статтею 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1\~073 грн. 60 коп., тобто по 536 грн. 80 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved