Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

в позові вказано: «…Відповідач [PERSON] була одним із учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Медгал Україна», внісши в статутний фонд підприємства 10 500 грн., що складало 30 % статутного капіталу. 15 лютого 2018 року [PERSON] склала нотаріально посвідчену заяву про те, що повідомляє про свій вихід з товариства з наступного дня після спливу 3 (трьох) місяців з дня одержання цієї заяви у зв`язку з небажанням приймати участь в товаристві. 31 липня 2018 р. [PERSON] склала ще одну нотаріально посвідчену заяву про те, що нею прийнято рішення про вихід зі складу учасників товариства, а також просила повідомити про вартість її частки, надання обґрунтованого розрахунку та копій документів для такого розрахунку. З метою врегулювання спору в позасудовому порядку [PERSON] направила на адресу підприємства заяву від 04.06.2019 р. з копією заяви про вихід зі складу учасників товариства, в якій вимагала виплатити їй вартість частки в майні товариства, визначеної станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». ТОВ «Медгал Україна» надало відповідь, що внаслідок не передання бухгалтерських документів колишнім директором підприємства [PERSON] та блокування роботи підприємства ним і спадкоємцем [PERSON] , неможливо повно і достовірно оцінити фінансовий стан підприємства, визначити його показники діяльності та вартість майна, яке мало би перебувати на балансі підприємства. У зв`язку із відсутністю первинної бухгалтерської документації товариством почали здійснюватися заходи щодо її відновлення. Отримавши виписку по банківському рахунку підприємства та зробивши аналіз руху грошових коштів, стало відомо, що в період з 27.01.2015 року по 14.06.2017 року відповідач [PERSON] надала підприємству поворотну фінансову допомогу на загальну суму 1 025 800 грн. 00 коп. Підставою такої допомоги зазначено договори б/н від 28.10.2014 р., 02.01.2015 р.; 12.10.2016 р. та 01.01.2017 р. В цей же період як повернення цієї фінансової допомоги частинами стала отримувати кошти підприємства. Проте, загальна сума повернення наданої поворотної фінансової допомоги склала 1661450 грн. 00 коп., що на 635 650 грн. 00 коп. більше, аніж нею було надано. … ТОВ Медгал Україна» 20.08.2019 р. звернулося до аудиторської фірми «Фортел» з проханням на підставі банківських виписок провести вибірку інформації про рух грошових коштів, в тому числі і тих, що стосуються відповідачки. Така інформація була надана 30.08.2019 р. Вказана обставина стверджується листами від 20.08.2019 р. та від 30.08.2019 р.. Саме з цієї інформації стало відомо про те, що відповідач [PERSON] набула кошти товариства без достатньої правової підстави…». Тому позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Медгал Україна» грошові кошти в сумі 635 650 грн. 00 коп., які набуті нею без достатньої правової підстави. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та надав перед судом пояснення про те, що відповідач та колишній директор позивача приховали документи від позивача, діяли спільно щодо надання відповідачем матеріальної допомоги та її повернення; господарським судом не прийнято зустрічний позов через цивільно-правовий характер спору; позовна давність не спливла; позов подано до спливу позовної давності; строк позовної давності обчислюється від рішення суду; позивач вжив можливі заходи, запитавши у відповідача документи, які надані не були; акти проведення перевірки позивача не є доказами спірних обставин; перевірка була вибіркова і часткова. В судовому засіданні представник відповідача заперечив позов та надав перед судом пояснення про те, що спливла позовна давність, був зустрічний позов і провадження закрито; 11/11/2019 переривалась позовна давність; строк позовної давності сплив; договори про надання поворотної фінансової допомоги стороною відповідача не подавались; строк позовної давності підлягає обчисленню від подачі позову, а не рішення господарського апеляційного суду; не з`ясовував у відповідача і не знає чи були такі договори; звіт про оцінку в заяві про вихід відповідача це господарська справа; акт перевірки підтверджує спростування позову відповідачем; в акті перевірки вказано на період, що включає спірний між сторонами; в додатку №6 до акту перевірки зазначено реєстр суб`єктів господарювання; касова книга включає іншу допомогу. У судовому засіданні представники позивача та відповідача надали перед судом пояснення про те, що акт податкової перевірки не містить релевантної інформації щодо підстав і предмету спору, а тому просили суд витребувати у податкового органу додатки до відповідного акту. У свою чергу суд сприяв учасникам спору та витребував у податкового органу додаток до акту перевірки для надання сторонам можливості реалізувати їх права та обов`язки у відповідній частині. В письмовому відзиві на позов сторона відповідача просила суд відмовити в позові з підстави пропуску позовної давності. В судовому засіданні представник позивача просив суд відмовити в позові саме з підстави пропуску позивачем позовної давності звернення до суду. В ч. 1 ст. 256 ЦК України вказано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В ч. 4 ст. 263 ЦПК України вказано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так в постанові ВП ВС від 13.02.2019 по справі №\~826/13768/16 визначено, що\~позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. «Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має\~право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)», йдеться у постанові. Також\~у постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі №\~910/18560/16\~сказано, що\~позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». У свою чергу в ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Однак відповідач та його представник не подали суду будь-якого заперечення правових підстав позову, не подали розрахунку на спростування розрахунку позивача. В ч. 1 ст. 76 ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Однак спірні обставини підлягають встановленню прямими доказами, які безпосередньо містять в собі інформацію щодо спірних фактичних обставин. Акт перевірки дотримання податкового законодавства прямим доказом спірних обставин не є. Саме до компетенції суду належить встановлення спірних обставин, а не до компетенції податкового органу. В ч. 1 ст. 89 ЦПК України вказано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже суду належить дослідити безпосередньо докази наявності правових підстав для сплати відповідачу спірних 635650 гривень. 21/12/2022 адвокат позивача та позивач склали договір про надання правової допомоги на суму 60000 гривень. Позивач подав розрахунок боргу відповідача, відповідно до якого відповідач надала позивачу фінансової допомоги на суму 1025800 гривень та їй було повернуто 1661450 гривень. Різниця між якими складає 635650 гривень. 12/02/2018 відповідач склала заяву про вихід зі складу учасників позивача, після спливу трьох місяців з часу подання заяви. 31/07/2018 відповідач склала заяву про вихід зі складу учасників позивача. 04/06/2019 відповідач подала позивачу заяву про виплату її частки. Позов подано 29/12/2022. 20/08/2019 позивач звернувся до суб`єкта аудиторської діяльності із заявою про вибір інформації щодо здійснених платежів відповідачу та третім особам. 30/08/2019 суб`єкт аудиторської діяльності здійснив вибірку інформації про рух коштів та склав виписку по рахунку позивача, відповідно до якої відповідач надала позивачу фінансової допомоги на суму 1025800 гривень та їй було повернуто 1661450 гривень. Різниця між якими складає 635650 гривень. Відповідно до п. 63 постанови НБУ 26.09.2022\~ № 209 виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Таким чином позивачем підтверджено здійснення банківських операцій із повернення відповідачу фінансової допомоги. Однак відповідачем не надано аналогічної виписки з її рахунку, на який нею отримано грошові кошти позивача для спростування інформації позивача. В постанові Верховного Суду від 7 червня 2022 року у справі № 910/15998/20, зазначено, що під стандартом доказування слід розуміти\~ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину -доведеною. Отже позивачем доведено сплату спірних грошових коштів відповідачу. У свою чергу відповідачем не спростовано сплату позивачем спірних грошових коштів відповідачу. Так само відповідач не надала суду доказу для встановлення правової підстави отримання нею 635650 гривень грошових коштів позивача. В ч. 1 ст. 1212 ЦК України вказано, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В ч. 2 ст. 1212 ЦК України вказано, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином позивачем доведено сплату відповідачці 635650 гривень без належної правової підстави. Крім цього представник відповідача заперечив позов з підстави спливу позовної давності, а не по суті позову за наявністю правової підстави для отримання спірних 635650 гривень. В ч. 4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже саме на відповідача процесуальним законом покладено правові наслідки, пов`язані із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій щодо спростування позову по його суті. Відповідач заперечив позов з підстави пропуску позивачем позовної давності. Так в змісті позову та судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що відповідач без належної правової підстави отримала 635650 гривень грошових коштів юридичної особи, які були виплачені керівником юридичної особи, який не передав документи щодо підстав та обставин виплати відповідачу грошових коштів, а саму інформацію було встановлено позивачем тільки через проведення аудиторської перевірки платежів. В ч. 2 ст. 264 ЦК України вказано, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. 17/09/2019 було відкрито провадження господарським судом про стягнення грошових коштів відповідачкою з позивача. 25/11/2019 господарським судом повернуто зустрічну позовну заяву позивача про стягнення з відповідача 635650 гривень. 23/03/2020 розглянуто апеляційну скаргу позивача на ухвалу місцевого господарського суду та залишено її в силі. В постанові вказано, що вона набирає законної сили з дня її прийняття. Таким чином ухвала місцевого господарського суду набрала законної сили з дня прийняття постанови апеляційного господарського суду. В ст. 601 ЦК України встановлено припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Тому позивачу належало право розраховувати на застосування ст. 601 ЦК України в його господарському спорі. Даний позов подано 29/12/2022. Отже позивачем подано позов, що за змістом ч. 2 ст. 264 ЦК України перериває позовну давність. В ч. 3 ст. 264 ЦК України вказано, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до зазначеного позивачем не пропущено позовну давність за його позовом до відповідача про стягнення 635650 гривень і з цієї підстави. Разом з цим позивач не просив про визнання відповідного правочину недійсним, не використовував аргументів щодо зловмисної домовленості представника позивача із відповідачем, не подав позову до керівника юридичної особи, не просив суд про його залучення до розгляду спору. Таким чином відсутні правові підстави для залучення відповідної особи та встановлення спірних обставин, що не складають правові підстави та предмет даного спору. Крім зазначеного, відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. В ч. 4 ст. 77 ЦПК України вказано, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved