Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи. У листопаді 2024 року до Київського районного суду м.\~Одеси з позовом звернувся [PERSON] , поданим в його інтересах представником Дришлюк Оленою Павлівною до [PERSON] , третя особа Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення нерухоме майна з під арешту, шляхом його зняття з 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначила, що позивач наразі позбавлений можливості отримати свідоцтво про прав на спадщину після смерті своєї матері, оскільки на частку в квартирі, яка є предметом спадкування, накладено арешт Першим відділом ДВС Київського РУЮ м.\~Одеси відповідно до постанови державного виконавця від 31.03.2005. Заборгованість у виконавчому провадженні погашена в повному обсязі, відтак наявні підстави для зняття арешту з майна. Оскільки виконавче провадження знищене за закінченням терміну зберігання, відділ державної виконавчої служби позбавлений можливості зняти арешт з майна позивача. Указані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 31.10.2024 справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.01.2025. Ухвалою суду від 20.01.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 13.02.2025. Заяви та клопотання учасників справи. Інших заяв та клопотань не надходило. Процесуальні дії у справі. Не вчинялися. У судове засідання, 20.01.2025, учасники справи, належним чином повідомлені, не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримала. Аналогічну заяву направив представник третьої особи. Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, відтак суд уважає за можливе здійснити судовий розгляд по суті за наявними матеріалами (ч.\~1 ст.\~223 ЦПК України) без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що відповідно до вироку Приморського районного суду міста Одеси від 14.05.2003 у справі №\~1-1019/2003 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.\~2 ст. 187 КК України, та стягнуто з нього на користь потерпілого [PERSON] моральну шкоду в розмірі 4\~000 грн., а також солідарно з іншим обвинуваченим [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 4\~309,70 грн, витрати на рахунок ГКБ №\~11 130 грн, а також судові витрати у розмірі 268,54 грн. Ухвалою Приморського районного суду м.\~Одеси від 04.05.2005 спосіб та порядок виконання вироку змінено в частині цивільного позову, а саме стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 1\~723,88 грн, на користь ГКБ № 11 м. Одеси 52 грн, судові витрати у розмірі 102,62 грн (разом 5 878, 50 грн). Постановою Київського районного суду м.\~Одеси від 22.05.2006 [PERSON] звільнено від відбування покарання. Водночас, в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі вироку від 14.05.2003 та виконавчого листа №\~1-1019 від 24.11.2004 в частині виконання задоволеного цивільного позову, державним виконавцем Першого відділу ДВС Київського РУЮ м. Одеси постановою від 31.03.2005 накладено арешт на майно божника [PERSON] , а саме 1/2 частку в квартирі за адресою: [ADDRESS] . У подальшому, 07.11.2005, [PERSON] погасив заборгованість перед [PERSON] в повному обсязі, а саме перерахував кошти в сумі 6\~482,23 грн (з у рахуванням сплати виконавчого збору), що підтверджується квитанцією серії АА №\~597132 від 07.11.2005. Згідно з відповіддю КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 20.09.2024 №\~43709/04-04, станом на 31.12.2012 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , належала [PERSON] , а саме: 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.02.2000; інша 1/2 частка на підставі договору дарування від 25.04.2005, вчиненого [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.02.2020, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №\~1553. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.01.2024, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №\~813. Після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа № 09/2024. Натомість арешт, накладений Першим відділом ДВС Київського РУЮ м.\~Одеси постановою від 31.03.2005 не був знятий. Згідно відповіді начальника Київського ВДВС у м.\~Одесі від 09.08.2024 матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання. Мотиви прийнятого рішення. На час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні, відкритому на виконання вироку Приморського районного суду м.\~Одеси від 14.05.2003 у справі №\~1-1019/2003, умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» №\~606-ХІV від 21.04.1999. За змістом ст. 11 Закону №\~606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону №\~606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме, зокрема, закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону. Пунктом 8 ч. 1 ст. 49 Закону №\~606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно з ч.\~2 ст. 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Разом з тим, за результатами закінчення виконавчого провадження відносно [PERSON] , у зв`язку з повним виконанням боржником свого зобов`язання перед стягувачем, державним виконавцем в порядку, передбаченому ч.\~2. ст. 50 Закону № 606-XIV арешт не було знято. Далі, відповідно до приписів ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.\~3 ст.\~1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06.02.2023 у справі №\~463/2924/22. За приписами ст.\~391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст.\~316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.\~1 ст.\~317 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.\~1 ст.\~321 ЦК України). Відповідно до ст.\~41 Конституції України кожному гарантовано право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю. Аналогічні приписи містить ст.\~1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, наявність протягом тривалою часу (з 2005 року 19 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови погашення заборгованості та закінчення виконавчого провадження, відсутності майнових претензій з боку стягувана є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, позбавляє його можливості оформити спадщину та є перешкодою для здійснення ним права власності на спадкове майно, яке він набув в порядку спадкування відповідно до законодавства України. Указані висновки суду кореспондуються з висновками Верховного Суду, до яких останній дійшов у справі №2/0301/806/11 (постанова від 13.07.2022), у справа №\~337/2402/22 (постанова від 04.10.2023) за подібних обставин. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.\~1,\~3 ст.\~89 ЦПК України). Надаючи оцінку доказам, наявним в матеріалах справи, суд доходить висновку, що надані докази є належними, достовірними та допустимими, а в своїй сукупності достатніми для висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності їх задоволення у повному обсязі. Іншого судом не встановлено. Згідно з ч.\~1,\~2 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved