Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Адвокат Пархоменко А.О. звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова в інтересах [PERSON] з позовною заявою до ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ», в якій просить з урахуванням уточнень до позовної заяви: - припинити шляхом розірвання договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» від 12 жовтня 2015 року на підставі якого зареєстроване право оренди земельної ділянки кадастровий № 6322881500:04:000:0241; - припинити шляхом розірвання договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» від 01 грудня 2015 року на підставі якого зареєстроване право оренди земельної ділянки кадастровий № 6322881500:04:000:0242; - стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 48059,93 грн. станом на 13.08.2024 р., яка складається з заборгованості з орендної плати за 2022-2023 роки, січень-липень 2024 року у розмірі 12186,91 грн.; інфляційних втрат у розмірі 605,55 грн.; 3 % річних за 2023-2024 роки у розмірі 6541,19 грн.; пені за 2023-2024 р. 34980,46 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що позивач є власником земельної ділянки кадастровий №6322881500:04:000:0241 площею 5,0155 га, що розташована та території Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку відповідно до договору оренди землі б/н від 12.10.2015 року, укладеного між позивачем та відповідачем було передано відповідачу в оренду, 29.10.2015 року рішенням державного реєстратора Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області було зареєстроване право оренди відповідача строком на 25 років, зі сплатою орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік, строком оплати один раз на рік не пізніше 31 грудня поточного року починаючи з 2015 року. Згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінки земельної ділянки кадастровий №6322881500:04:000:0241 становить 167714,79 грн., сума орендної плати на рік складає виходячи з цієї оцінки 5031,44 грн. Також, позивач є власником земельної ділянки кадастровий № 6322881500:04:000:0242 площею 1,2163 га, розташованої та території Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку відповідно до договору оренди землі б/н від 01.12.2015 року, укладеного між позивачем та відповідачем було передано відповідачу в оренду, 16.12.2015 року рішенням державного реєстратора Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області було зареєстроване право оренди відповідача строком на 25 років, зі сплатою орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік, строком оплати один раз на рік не пізніше 31 грудня поточного року починаючи з 2015 року. Згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінки земельної ділянки кадастровий № 6322881500:04:000:0242 становить 40756,77 грн., сума орендної плати на рік складає виходячи з цієї оцінки 1222,70 грн. Як зазначено представником позивача, в порушення умов вищезазначених договорів оренди землі відповідач не сплачував позивачу орендну плату за 2022, 2023 роки за користування земельними ділянками, заборгованість зі сплати орендної плати за 2022, 2023 роки складає 12508,28 грн. (5031,44 грн. + 1222,70 грн.) х 2), що відноситься до систематичної несплати орендної плати, чим порушував умови п.11 укладених договорів, що є підставою для припинення права користування відповідача земельними ділянками шляхом розірвання договорів оренди землі. В зв`язку з чим просить суд припинити шляхом розірвання вищезазначені договори оренди землі та стягнути заборгованість з орендної плати за 2022-2023 роки у сумі 12508,28 грн. Також, просить стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати за 2022-2023 роки та 3 % річних, що передбачено умовами укладених між сторонами договорів, в яких зазначено, що у разі невнесення орендної плати в строки визначені договорами справляється пеня у розмірі 1 % річних несплаченої суми за кожен день прострочення, що становить: 576,47 грн. інфляційні втрати, 356,79 грн. 3 % річних та 1 % пені за 2022-2023 роки у розмірі 33146,94 грн. Після збільшення розміру позовних вимог в частині майнових вимог, просить стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 48059,93 грн. станом на 13.08.2024 р., яка складається з заборгованості з орендної плати за 2022-2023 роки, січень-липень 2024 року у розмірі 12186,91 грн. (3405,67 грн. з урахуванням індексації за 2022 рік, 6572,10 грн з урахуванням індексації за 2023 рік, 2209,15 грн. з урахуванням індексації за січень-липень 2024 року); інфляційних втрат у розмірі 605,55 грн.; 3 % річних за 2023-2024 роки у розмірі 6541,19 грн.; пені 1% за 2023-2024 р. 34980,46 грн. Представником ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити у зв`язку з їх необгрунтованістю та безпідставністю. В обгрунтування заперечень проти заявлених позовних вимог посилається на те, що дійсно між позивачем та відповідачем були укладені договори оренди землі б/н від 12.10.2015 року та б/н від 01.12.2015 року, за умовами яких передано відповідачу в оренду земельну ділянку кадастровий № 6322881500:04:000:0241 та земельну ділянку кадастровий № 6322881500:04:000:0242. Вищезазначеними договорами визначено розмір орендної плати - 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік, строком дії договорів 25 років. З дати укладення договорів оренди орендарем належним чином виконувались взяті на себе зобов`язання щодо використання землі за цільовим призначенням, вживались заходи для збереження родючого шару землі, вчасно навіть з переплатою сплачувалась орендна плата на користь орендодавця. З 24.02.2022 року по 30.06.2023 року орендар не міг використовувати земельні ділянки через обставини, за які він не відповідає - активні бойові дії, окупація, небезпечність робіт через потенційне забруднення земельних ділянок вибухонебезпечними предметами після деокупації, що в свою чергу відповідно до вимог ч. 6 ст.762 ЦК України звільняє орендаря від плати за весь час протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Активні бойові дії та окупація території місцезнаходження земельних ділянок позивача відбувались з 24.02.2022 по 11.09.2022, що підтверджується переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, а згідно розпорядження Ізюмської міської військової адміністрації від 19.10.2023 №937-ВС, непридатність земельних ділянок для використання у зв`язку із потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами з 12.09.2022 по 30.06.2023 року. Рішенням XV сесії VIII скликання Харківської обласної ради від 14.02.2023 року №502- VIII Харківською обласною радою визнано обставини, що склалися на території Харківської області у зв`язку з російською військовою агресією проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, обставинами непереборної сили з 24 лютого 2022 року до дня припинення чи скасування воєнного стану, цим рішенням до переліку суб`єктів господарювання - юридичних осіб сільськогосподарського товаровиробників, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили включено ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ». Відповідач неодноразово звертався до ДСНС, Харківської ОВА, Департаменту агропромислового розвитку ХОВА, Оскільської сільської військової адміністрації щодо розмінування землі, однак розмінування не було проведено, так як оператори протимінної діяльності в першу чергу проводять розмінування доріг, об`єктів критичної інфраструктури, життєважливих об`єктів, на деякі листи взагалі не було отримано відповіді. За результатами розгляду заяви ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» Харківською торгово-промисловою палатою засвідчено наявність форс мажорних обставин у період з 24 лютого 2022 року по 30 червня 2023 року, які унеможливили виконання відповідачем договорів оренди землі. Крім цього, як зазначено представником відповідача, позивачем невірно розраховано суму орендної плати за 2022 та 2023 роки, яка має розраховуватись виходячи з нормативно- грошової оцінки земельних ділянок, що діяла станом на грудень 2022 року та станом на грудень 2023 року замість того, що позивач прорахував орендну плату за 2022 та 2023 роки (3 % від нормативно-грошової оцінки) виходячи з НГО за 2024 рік, адже саме у 2024 році НГО вперше за останні роки з 2016 року було проіндексовано на коефіцієнт 1,051. При обчисленні суми орендної плати за 2022 та 2023 роки також необхідно врахувати періоди відсутності доступу у відповідача до земельних ділянок - з 24.02.2022 р. по 30.06.2023 р. з причин, які не залежали від орендаря. З урахуванням викладених обставин по земельній ділянці кадастровий № 6322881500:04:000:0241 за 2022 рік орендна плата повинна становити 797,88 грн, за 2023 рік - 2393,64 грн.; по земельній ділянці кадастровий № 6322881500:04:000:0242 за 2022 рік орендна плата повинна становити 193,89 грн., за 2023 рік 581,68 грн. Також, представник відповідача посилається на відсутність заборгованості у орендаря перед орендодавцем зі сплати орендної плати, оскільки ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» орендну плату сплачувало наперед і в розмірі більшому, ніж передбачено договорами оренди, через що на сьогоднішній день за договором оренди землі б/н від 12.10.2015 року і договором оренди землі б/н від 01.12.2015 року існує переплата зі сплати орендної плати у розмірі 30562,46 грн. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій з викладеним в відзиві представник не погодився та зазначив, що наданий відповідачем акт обстеження земельної ділянки №05/01/23 від 05.01.2023 р., яким представниками відповідача та Оскільської сільської ради, старостою Капітолівського старостинського округу Оскільської міської ради Ізюмського району Харківської області проведено візуальне обстеження земельної ділянки, які розташовані за межами Оскільської сільської територіальної громади, складений станом на 05.01.2023 року, не містить будь-яких доказів забруднення полів вибухонебезпечними предметами визначеними відповідними Стандартними операційними процедурами 08.10ДСНС, 08.20.ДСНС. Розпорядження заступника начальника Ізюмської міської військової адміністрації від 08.11.2023 р. №1151-ВС та №1152-ВС та акт обстеження земельної ділянки №05/01/23 від 05.01.2023 р. не можуть бути належними та допустимими доказами потенційного забруднення земельних ділянок вибухонебезпечними предметами і не можуть підтверджувати факт невикористання земельних ділянок належних позивачу, інших доказів забруднення земельних ділянок чи їх очищення від вибухонебезпечних предметів, також того, що земля позивача була випадково знищена або пошкоджена відповідачем суду не надано. В наданій відповідачем довідці щодо нарахованої і сплаченої орендної плати на підтвердження відсутності заборгованості зі сплати орендної плати лише містяться відомості щодо нарахування та виплати саме орендної плати але не містяться дані щодо узгодження між позивачем та відповідачем сум попередньої оплати/передплати/плати наперед за майбутні періоди/роки користування землею, з платіжних доручень вбачається, що здійснюється оплата орендної плати за користування землею у поточному році, а не на наступний рік. Представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких представник зазначає, що укладені між позивачем та відповідачем договори оренди землі не містять заборони на здійснення переплати наперед орендної плати, не містить такої заборони й законодавство, яким передбачено, що боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не передбачено договором, тому у орендаря існує переплата зі сплати орендної плати орендодавцю у розмірі 30562,46 грн., оскільки ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» орендну плату сплачувало наперед і в розмірі більшому ніж передбачено договорами оренди. Розпорядження Ізюмської міської військової адміністрації від 19.10.2023 р. №937-ВС, від 08.11.2023 р. №1151-ВС, від 08.11.2023 р. №1152-ВС, якими визначено земельні ділянки позивача забрудненими вибухонебезпечними предметами і підтверджують факт неможливості використання цих земельних ділянок, є такими, що винесені у межах повноважень і із дотриманням норм діючого законодавства, є належними та допустимими доказами того, що земельні ділянки, в тому числі і ті, що належать позивачу, не використовувались відповідачем і були потенційно забрудненими вибухонебезпечними предметами з 12.09.2022 р. по 30.06.2023 р. Позивач абсолютно цинічно ігнорує періоди окупації активних бойових дій території місцезнаходження земельних ділянок позивача з лютого по вересень 2022 року. Надані відповідачем докази також підтверджують наявність форс-мажорних обставин в яких опинився відповідач відносно діяльності з використання земельних ділянок позивача. У додаткових поясненнях представника позивача, поданих до суду, останнім звернуто увагу суду на те, що відповідач у запереченні на відповідь на відзив підтвердив, що орендована земельна ділянка не була забруднена вибухонебезпечними предметами та що мав доступ до орендованого майна через відсутність ознак забруднення вибухонебезпечними предметами з 01 січня 2022 року до 24 лютого 2022 року та з 12 вересня 2022 року по теперішній час. Ізюмська військова адміністрація не дотрималась вимог діючого законодавства в частині визначення земельних ділянок потенційно забрудненими вибухонебезпечними предметами в результаті чого прийнято рішення про надання податкових пільг заднім числом з 12 вересня 2022 року, а не з 01 листопада 2023 року- першого числа місяця на який припадає дата прийняття рішення про надання податкових пільг. Акт обстеження земельної ділянки від 05.01.2023 року №05/01/23 складений за участі посадових осіб органу місцевого самоврядування Оскільської сільської територіальної громади не є належним та допустимим доказом так як земельна ділянка перебуває в межах Ізюмської міської територіальної громади, в межах іншої адміністративно-територіальної одиниці. В платіжних дорученнях (інструкціях) зазначено, що призначення платежу саме орендна плата за рік, в якому відбулось користування землею, а не виплата за майбутні періоди. У додаткових поясненнях представника відповідача, поданих до суду, останній звернув увагу суду на те, що надані стороною відповідача докази відсутності можливості користування земельними ділянками позивача у період активних бойових дій з 24.02.2022 року по 03.03.2022 року, період окупації з 03.03.2022 року по 11.09.2022 року, у період з 12.09.2022 р. по 30.06.2023 року, за який землі були недоступні з причин, що не залежать від орендаря через потенційне забруднення вибухонебезпечними предметами є належними та допустимими, розпорядження винесені Ізюмською військовою адміністрацією винесені в межах повноважень і з дотриманням норм діючого законодавства. Представником позивача в заяві про збільшення позовних вимог додатково зазначено, що при отриманні сум орендної плати за користування земельними ділянками у 2016-2021 роках позивач вважав, що такий розмір орендної плати сплачений з урахуванням індексації, оскільки позивач не є відповідальною особою за нарахування сум орендної плати та перерахування відповідних податків та зборів до бюджету. Докази надані відповідачем не є належними та допустимими, тому не підтверджують обставини неможливості користування земельними ділянками та відсутність обов`язку сплачувати орендну плату за спірні періоди, доказів обстеження земельних ділянок на предмет забруднення вибухонебезпечними предметами, актів (протоколів) виявлення на земельних ділянках ВНП та актів (протоколів) розмінування відповідачем суду не надано. Ізюмська МВА повинна була визнати земельні ділянки позивача потенційно забрудненими ВНП з 01 листопада 2023 року і до початку обстеження на предмет наявності ВНП, а не з 12 вересня 2022 року і до початку обробку грунту -30 червня 2023 року. Відповідачем проведено коригування сум податку на доходи фізичних осіб, сум військового збору, але це не може бути достовірним доказом переплати орендної плати за майбутні періоди (роки), уточнені розрахунки з 2016 року по 2021 роки подані до органів ДПС 07.08.2024 року вже після відкриття провадження у справі, Представником відповідача подано до суду заперечення за заяву позивача про збільшення позовних вимог, в яких представник акцентує увагу на те, що період потенційного забруднення ділянок зазначений в розпорядженні Ізюмської міської військової адміністрації про надання земельним ділянкам статусу потенційно забруднених і відповідно наданих на цій підставі пільг зі сплати єдиного податку відповідає фактичним обставинам активних бойових дій і окупації, які зафіксовані Наказом від 22.12.2022 р. №309 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, і на підставі цих обставин земельні ділянки на цих територіях і є потенційно забрудненими згідно з положеннями Стандартної операційної процедури 08.10ДСНС, 08.20.ДСНС. Акт розмінування земельних ділянок відсутній на теперішній момент, бо воно ще не проведено, що свідчить про потенційну небезпечність цих ділянок за фактом. Посадовими особами органів місцевого самоврядування Оскільської сільської територіальної громади та представника відповідача було оглянуто всі земельні ділянки, що перебувають в користуванні ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» згідно переліку земельних ділянок, який зазначено в акті обстеження земельної ділянки №05/01/23 від 05.01.2023 р. зафіксовано, що на дату акту земельні ділянки не оброблені, вкриті суцільними бур`янами і є поля із незібраним врожаєм озимої пшениці, що посіяна в 2021 році і в 2023 році знищена бур`янами та зимовими морозами. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 серпня 2024 року клопотання представника позивача задоволено, визначено судові засідання у цивільній справі проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням представником позивача адвокатом Пархоменком Андрієм Олександровичем власних технічних засобів. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 29\~серпня 2024\~року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав викладених ним в позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, відповіді на відзив, додаткових пояснень, вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими та просить їх задовольнити в повному обсязі, припинити шляхом розірвання договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» від 12 жовтня 2015 року на підставі якого зареєстроване право оренди земельної ділянки кадастровий № 6322881500:04:000:0241; припинити шляхом розірвання договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» від 01 грудня 2015 року на підставі якого зареєстроване право оренди земельної ділянки кадастровий № 6322881500:04:000:0242; стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 48059,93 грн. станом на 13.08.2024 р., яка складається з заборгованості з орендної плати за 2022-2023 роки, січень-липень 2024 року у розмірі 12186,91 грн.; інфляційних втрат у розмірі 605,55 грн.; 3 % річних за 2023-2024 роки у розмірі 6541,19 грн.;1 % пені за 2023-2024 р. 34980,46 грн. В судовому засіданні представником відповідача позовні вимоги не визнано з підстав викладених ним в відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив, додаткових поясненнях, запереченнях за заяву позивача про збільшення позовних вимог, вважає позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог безпідставними, необгрунтованими та просить суд в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши встуне слово представника позивача та представника відповідача, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 6,2318 га, з її цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області. Земельній ділянці площею 5,0155 га присвоєно кадастровий №6322881500:04:000:0241, земельній ділянці площею 1,2163 га присвоєно кадастровий № 6322881500:04:000:0242. Вказані обставини підтверджуються Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР №029037 від 28.12.2004 року, виданим на підставі Розпорядження №261 від 30.05.07 р. Ізюмської райдержадміністрації, інформаційною довідкою №377891623 від 09.05.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] . З дослідженого судом договору оренди землі б/н від 12 жовтня 2015 року встановлено, що вказаний договір укладено між [PERSON] , як орендодавцем, та ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ», як орендарем, предметом якого є земельна ділянка кадастровий №6322881500:04:000:0241, яка розташована на території Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, загальною площею 5,0155 га в тому числі ріллі (сільськогосподарських угідь) 5,0155 га. Відповідно до п.1 договору від 12 жовтня 2015 року, в якому визначено предмет договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури, земельна ділянка передається в оренду без будинків, будівель, споруд, та інших об`єктів ( п. п.3, 4 договору від 12 жовтня 2015 року). Пунктом 5 договору від 12 жовтня 2015 року визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 01.01.2015 року (з урахуванням коефіцієнту індексації 3,997 та коефіцієнту1,756) становить 137379,33 грн. Договір укладено строком на 25 років ( п. 8 договору від 12 жовтня 2015 року). Відповідно до п.43 договору від 12 жовтня 2015 року, договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди земельної ділянки, підставою для якої є даний договір. Вищезазначений договір підписаний обома сторонами та скріплений печаткою орендаря. На підставі договору оренди землі б/н від 12 жовтня 2015 року за орендарем ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» 29.10.2015 року зареєстроване право оренди земельної ділянки кадастровий № 6322881500:04:000:0241. З дослідженого судом договору оренди землі б/н від 01 грудня 2015 року встановлено, що вказаний договір укладено між [PERSON] , як орендодавцем, та ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ», як орендарем, предметом якого є земельна ділянка кадастровий №6322881500:04:000:0242, яка розташована на території Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, загальною площею 1,2163 га в тому числі ріллі (сільськогосподарських угідь) 1,2163 га. Відповідно до п.1 договору від 01 грудня 2015 року, в якому визначено предмет договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури, земельна ділянка передається в оренду без будинків, будівель, споруд, та інших об`єктів ( п. п.3, 4 договору від 01 грудня 2015 року). Пунктом 5 договору від 01 грудня 2015 року визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 01.01.2015 року (з урахуванням коефіцієнту індексації 3,997 та коефіцієнту1,756) становить 33269,49 грн. Договір укладено строком на 25 років ( п. 8 договору від 01 грудня 2015 року). Відповідно до п.43 договору від 01 грудня 2015 року, договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди земельної ділянки, підставою для якої є даний договір. Вищезазначений договір підписаний обома сторонами та скріплений печаткою орендаря. На підставі договору оренди землі б/н від 01 грудня 2015 року за орендарем ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» 16.12.2015 року зареєстроване право оренди земельної ділянки кадастровий № 6322881500:04:000:0242. Умовами вищезазначених договорів (п.37) передбачено, що дія договору припиняється шляхом розірвання виключно за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. За умовою п.39.1 вищезазначених договорів у разі припинення або розірвання даного договору, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку не пізніше ніж через 5 календарних днів з моменту державної реєстрації припинення або розірвання даного договору. Вказаний спір стосується договірних правовідносин, пов`язаних з орендою землі. Відповідно до ч.9 ст.79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Суб`єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності (п. а ч.1 ст.80 Земельного кодексу України). Громадяни України\~набувають права\~власності на\~земельні ділянки\~на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;\~безоплатної передачі\~із земель\~державної і\~комунальної власності; приватизації\~земельних ділянок,\~що були\~раніше надані\~їм у\~користування; прийняття\~спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (ч.1 ст.81 Земельного кодексу України). Одним із підходів, який суди застосовують для подолання колізій у законодавстві між правовими нормами однакової юридичної сили, є надання переваги спеціальним нормам перед загальними, тобто використання принципу lex specialis (спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого за розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципу lex specialis derogat generali, суть якого полягає в тому, що спеціальний закон скасовує дію загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Спеціальна норма встановлює правила, які застосовуються у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які застосовуються у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України правила цього Кодексу застосовуються, зокрема й до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Одним із видів використання природних ресурсів є використання земель, зокрема й на підставі права оренди землі. Отже, за правилами частини першої статті 9 ЦК України правила цього Кодексу застосовуються до регулювання земельних відносин лише у випадках, коли такі відносини не врегульовані «іншими актами законодавства», до яких відносяться ЗК України, Закон України «Про оренду землі» та інші законодавчі акти з питань регулювання земельних відносин. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України). Правилами частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Отже, оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання підстав припинення права оренди землі складається з норм цивільного та земельного законодавства. \~ \~ \~ \~З огляду на наведені правила абзацу першого частини другої статті 651 ЦК України як цивільне законодавство, так і земельне передбачає окремі приклади його застосування, що мають характер загальних для усіх цивільних відносин (у разі істотного порушення цивільного договору іншою стороною), а також характер спеціалізованих для інших приватноправових договорів та для інших окремо застережених у законі видів порушень цивільних договорів (зокрема, окремі правила статті 141 ЗК України, застосовні до догорів оренди землі). Спеціальними у врегулюванні розірвання договору оренди землі є приписи статті 32 Закону України «Про оренду землі», а також статті 141 ЗК України, пункт «д» частини першої якої передбачає, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Тож функціональним призначенням ЦК України у врегулюванні спірних відносин є деталізація та диференціація факту систематичної несплати орендної плати як підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Ця деталізація та диференціація здійснюється відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, якою передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на\~вимогу однієї\~зі сторін\~у разі\~істотного порушення\~договору другою\~стороною та\~в інших\~випадках,\~встановлених договором\~або законом. Водночас істотним, відповідно до цієї норми права, є таке порушення стороною договору його умов, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору. Потреба деталізації та диференціації систематичної несплати орендної плати під час застосування пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України обумовлена надзвичайно узагальненим формулюванням категорії «систематична несплата земельного податку або орендної плати» як однієї з підстав припинення права оренди землі. Оскільки на практиці така систематична несплата може бути повною або частковою (недоплата), то цілком очевидно, що законодавець врегулював відносини оренди землі з огляду на те, що специфічні підстави припинення права оренди землі, зокрема за систематичну повну несплату орендної плати за землю, визначені відповідними нормами ЗК України, а нормами ЦК України надається можливість додаткової оцінки саме часткової несплати (недоплати) орендної плати за землю та її кваліфікації як істотного порушення договору в контексті з`ясування наявності підстав для його розірвання. До того ж потрібно враховувати, що коли норма закону закінчується словами «якщо інше не встановлено законом або договором» (або інше подібне формулювання), як от в частині першій статті 651 ЦК України, то це означає, що правила спеціального закону або домовленість сторін договору можуть скасувати дію відповідної загальної правової норми шляхом запровадження іншого правила поведінки, розрахованого на ту ж саму фактичну ситуацію, на яку була розрахована така норма. Утім, у частині другій статті 651 ЦК України використано дещо іншу формулу закінчення «та в інших випадках», що дозволяє зробити висновок, що правило, викладене у цій правовій нормі, не може бути скасоване (ані спеціальним законодавством, ані домовленістю сторін), а може бути винятково доповнене спеціальним законодавством або домовленістю сторін. З наведеного можна зробити висновок, що приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та правила частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки доповнюють одні одних. Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року по справі № 918/391/23 (провадження № 12-19гс24). Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»). Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку (абзац п`ятий частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі»). Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку (частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі»). Підстави припинення договору оренди землі це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин. Відповідно до спеціальної норми частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно з\~пунктом «д»\~частини першої\~статті 141\~ЗК України\~підставою припинення\~права користування\~земельною ділянкою\~є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші). Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати. Тож підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі. В обґрунтування заявлених позовних вимог сторона позивача посилається на неналежне виконання відповідачем узятих на себе зобов`язань за укладеними договорами оренди землі в частині несплати орендної плати, зазначаючи про систематичність несплати такої орендної плати, як на підставу для припинення права користування земельними ділянками позивача та підставу для розірвання договорів оренди землі. Сторона відповідача не погоджується з наведеним та зазначає про неможливість користування земельними ділянками у період з 24.02.2022 по 30.06.2023 року у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин (активні бойові дії, окупація, небезпечність робіт через потенційне забруднення земельних ділянок вибухонебезпечними предметами після деокупації), не погоджується із наявністю заборгованості зі сплати орендної плати, наводить свій розрахунок суми орендної плати та стверджує про взагалі відсутність у відповідача заборгованості зі сплати орендної плати позивачу з-за сплати орендної плати у більшому, ніж це передбачено умовами договорів оренди землі, розмірі та наперед за майбутні періоди, переплата зі сплати орендної плати складає 30562,46 грн. За вимогами ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У статті 21 цього Закону передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, розмір якої, умови і строки внесення встановлюються за згодою сторін у договорі (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України) та обчислення якої здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Згідно п. 9 договору оренди землі б/н від 12 жовтня 2015 року орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю грошових коштів у гривнях в розмірі 3,0 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік та при нарахуванні без утримання податків становить 4121 грн. 37 коп. Відповідно до п. 10 договору оренди землі б/н від 12 жовтня 2015 року обчислення розміру орендної плати за використання земельної ділянки здійснюється з урахуванням індексів інфляції за кожен рік використання. Орендна плата вноситься один раз на рік, не пізніше тридцять першого грудня проточного року починаючи з 2015 року, що зазначено у п. 11 цього договору. Ціна договору в розумінні ст.632 ЦК України складає 4121,37 грн.. Розрахунок орендної плати здійснюється відповідно до вимог податкового законодавства України ( п.5.1. договору оренди землі б/н від 12 жовтня 2015 року). Також, згідно п. 9 договору оренди землі б/н від 01 грудня 2015 року орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю грошових коштів у гривнях в розмірі 3,0 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік та при нарахуванні без утримання податків становить 998 грн. 08 коп. Відповідно до п. 10 договору оренди землі б/н від 01 грудня 2015 року обчислення розміру орендної плати за використання земельної ділянки здійснюється з урахуванням індексів інфляції за кожен рік використання. Орендна плата вноситься один раз на рік, не пізніше тридцять першого грудня проточного року починаючи з 2015 року, що зазначено у п. 11 цього договору. Ціна договору в розумінні ст.632 ЦК України складає 998,08 грн. Розрахунок орендної плати здійснюється відповідно до вимог податкового законодавства України ( п.5.1. договору оренди землі б/н від 01 грудня 2015 року). Як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті орендної плати ( з урахуванням збільшення розміру позовних вимог) представником позивача при обрахунку розміру орендної плати використовувались по договору оренди землі б/н від 12 жовтня 2015 року: - ставка орендної плати 3%, яка передбачена умовами цього договору, від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації за 2022 рік в сумі 159576,39 грн., а також індекс інфляції у 2022 р. 126,6 %, за результатами такого розрахунку річний розмір орендної плати за цим договором у 2022 році склав 4787,29 грн.; - ставка орендної плати 3%, яка передбачена умовами цього договору, від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації за 2023 рік в сумі 167714,78 грн., а також індекс інфляції у 2023 р. 105,1 %, за результатами такого розрахунку річний розмір орендної плати за цим договором у 2023 році склав 5031,44 грн.; - ставка орендної плати 3%, яка передбачена умовами цього договору, від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації за 2023 рік в сумі 167714,78 грн., а також індекс інфляції за січень - липень 2024 р. 104,2 %, за результатами такого розрахунку річний розмір орендної плати за цим договором за січень липень 2024 році склав 5031,44 грн.; по договору оренди землі б/н від 01 грудня 2015 року: - ставка орендної плати 3%, яка передбачена умовами цього договору, від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації за 2022 рік в сумі 38779,04 грн., а також індекс інфляції у 2022 р. 126,6 %, за результатами такого розрахунку річний розмір орендної плати за цим договором у 2022 році склав 1163,37 грн.; - ставка орендної плати 3%, яка передбачена умовами цього договору, від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації за 2023 рік в сумі 40756,77 грн., а також індекс інфляції у 2023 р. 105,1 %, за результатами такого розрахунку річний розмір орендної плати за цим договором у 2023 році склав 1222,70 грн.; - ставка орендної плати 3%, яка передбачена умовами цього договору, від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації за 2023 рік в сумі 40756,77 грн., а також індекс інфляції за січень - липень 2024 р. 104,2 %, за результатами такого розрахунку річний розмір орендної плати за цим договором за січень липень 2024 році склав 1222,70 грн. Виходячи з наведеного представником позивача розрахунку заборгованості, заборгованість з орендної плати за користування земельними ділянками становить: у 2022 році 3405,67 грн. з врахуванням індексації та періоду активних бойових дій, який тривав з 24.02.2022 р. по 03.03.2022 р., періоду окупації з 03.03.2022 р. по 11.09.2022 р. в межах Бригадирівського старостинського округу Ізюмської міської територіальної громади Харківської області, що становить 200 календарних днів; у 2023 році 6572,10 грн. з врахуванням індексації; за січень- липень 2024 року 2209,15 грн. з врахуванням індексації, а всього у загальному розмірі 12186,91 грн. Представник відповідача надаючи свій розрахунок з орендної плати посилається на те, що стороною позивача невірно розраховано суму орендної плати за 2022 та 2023 роки, яка має розраховуватись виходячи з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що діяла станом на грудень 2022 року та станом на грудень 2023 року замість того, що позивач прорахував орендну плату за 2022 та 2023 роки (3 % від нормативно-грошової оцінки) виходячи з НГО за 2024 рік, адже саме у 2024 році НГО вперше за останні роки з 2016 року було проіндексовано на коефіцієнт 1,051. При обчисленні суми орендної плати за 2022 та 2023 роки також необхідно врахувати періоди відсутності доступу у відповідача до земельних ділянок з 24.02.2022 р. по 30.06.2023 р. з причин, які не залежали від орендаря. У 2022 році відповідач мав доступ і обов`язок сплатити орендну плату тільки за січень-лютий 2022 року за час фактичного користування земельними ділянками, у 2023 році тільки за період з липня по грудень 2023 року, коли земельні ділянки втратили статус потенційно забруднених. А відтак, по земельній ділянці кадастровий № 6322881500:04:000:0241 за 2022 рік орендна плата повинна становити 797,88 грн., за 2023 рік - 2393,64 грн.; по земельній ділянці кадастровий № 6322881500:04:000:0242 за 2022 рік орендна плата повинна становити 193,89 грн., за 2023 рік 581,68 грн. Суд погоджується із наведеним стороною відповідача розрахунком та наведеними ним обставинами в обгрунтування відсутності заборгованості зі сплати орендної плати позивачу виходячи з наступного. Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №6322881500:04:000:0241 від 13.03.2019 року, нормативно грошова оцінки цієї земельної ділянки з 2016 року складала 159576,39 грн. Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №6322881500:04:000:0242 від 13.03.2019 року, нормативно-грошова оцінки цієї земельної ділянки з 2016 року складала 38779,04 грн. При розрахунку орендної плати за 2022 рік застосуванню підлягає нормативна грошова оцінка, що діяла станом на грудень 2022 року (по земельній ділянці № 6322881500:04:000:0241 - 159576,39 грн., по земельній ділянці № 6322881500:04:000:0242 - 38779,04 грн.). Річний розмір орендної плати за 2022 рік за договором оренди землі б/н від 12 жовтня 2015 року становить 4787,29 грн., річний розмір орендної плати за 2022 рік за договором оренди землі б/н від 01 грудня 2015 року становить 1163,37 грн. При розрахунку орендної плати за 2023 рік застосуванню також підлягала нормативна грошова оцінка по земельній ділянці № 6322881500:04:000:0241 - 159576,39 грн., по земельній ділянці № 6322881500:04:000:0242 - 38779,04 грн., річний розмір орендної плати за 2023 рік за договором оренди землі б/н від 12 жовтня 2015 року становить 4787,29 грн., річний розмір орендної плати за 2023 рік за договором оренди землі б/н від 01 грудня 2015 року становить 1163,37 грн. Згідно бухгалтерської довідки ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» взаємних розрахунків за період з січня 2016 року по грудень 2023 року між позивачем та відповідачем за вищезазначеними договорами оренди землі, відповідачем 31.12.2016 року проведено нарахування з орендної плати за договором від 12.10.2015 р. в розмірі 4787,29 грн. та 31.12.2016 року проведено нарахування за договором від 01.12.2015 р. розмірі 1163,37 грн., утримані податки 1597,14 грн. Платіжним дорученням №73 від 12 жовтня 2016 року відповідачем на картковий рахунок позивача сплачено 6593,32 грн. з призначенням платежу - орендна плата за землю за 2016 рік. 31.12.2017 р. проведено нарахування за договором від 12.10.2015 р. у розмірі 4787,29 грн. та 31.12.2017 року проведено нарахування за договором від 01.12.2015 р. розмірі 1163,37 грн., утримані податки 1996,43 грн. Платіжним дорученням №687 від 06 вересня 2017 року відповідачем на картковий рахунок позивача сплачено 8241,66 грн. з призначенням платежу - орендна плата за землю за 2017 рік. 30.12.2018 р. проведено нарахування за договором від 12.10.2015 р. у розмірі 4787,29 грн. та 30.12.2018 року проведено нарахування за договором від 01.12.2015 р. розмірі 1163,37 грн., утримані податки 1996,43 грн. Платіжним дорученням №38 від 28 лютого 2018 року відповідачем на картковий рахунок позивача сплачено 8241,66 грн. з призначенням платежу - орендна плата за землю за 2018 рік. 30.12.2019 р. проведено нарахування за договором від 12.10.2015 р. у розмірі 4787,29 грн. та 30.12.2019 року проведено нарахування за договором від 01.12.2015 р. розмірі 1163,29 грн., утримані податки 1996,43 грн. Платіжним дорученням №231 від 22 серпня 2018 року відповідачем на картковий рахунок позивача сплачено 8241,66 грн. з призначенням платежу - орендна плата за землю за 2019 рік, платіжним дорученням №459 від 07 жовтня 2019 року відповідачем на картковий рахунок позивача сплачено 3296,18 грн. з призначенням платежу - орендна плата за землю за 2019 рік. 30.12.2020 р. проведено нарахування за договором від 12.10.2015 р. у розмірі 4787,29 грн. та 30.12.2020 року проведено нарахування за договором від 01.12.2015 р. розмірі 1163,29 грн., утримані податки 2395,72 грн. Платіжним дорученням №450 від 05 листопада 2020 року відповідачем на картковий рахунок позивача сплачено 9889,99 грн. з призначенням платежу - орендна плата за землю за 2020 рік. 31.12.2021 р. проведено нарахування за договором від 12.10.2015 р. у розмірі 4787,29 грн. та 30.12.2020 року проведено нарахування за договором від 01.12.2015 р. розмірі 1163,29 грн., утримані податки 2395,72 грн. та 519,18 грн. Платіжною інструкцією №1063 від 10 листопада 2021 року відповідачем на картковий рахунок позивача сплачено 9889,99 грн. з призначенням платежу - орендна плата за землю за 2021 рік., платіжною інструкцією №1142 від 24 листопада 2021 року відповідачем на картковий рахунок позивача сплачено 2143,27 грн. з призначенням платежу - орендна плата за землю за 2021 рік. 31.12.2022 р. проведено нарахування за договором від 12.10.2015 р. за січень- лютий 2022 року у розмірі 797,88 грн. 31.12.2022 р. проведено нарахування за договором від 01.12.2015 р. за січень- лютий 2022 року у розмірі 193,89 грн. 31.12.2023 р. проведено нарахування за договором від 12.10.2015 р. за липень- грудень 2023 року у розмірі 2393,64 грн. 31.12.2023 р. проведено нарахування за договором від 01.12.2015 р. за липень- грудень 2023 року у розмірі 581,68 грн. Згідно бухгалтерської довідки ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» взаємних розрахунків за період з січня 2016 року по грудень 2023 року, переплата орендної плати відповідачем на користь позивача складає 30562,46 грн. Крім цього, згідно вищезазначених платіжних інструментів, відповідачем проводилась сплата орендної плати починаючи з 2016 року на поточний рахунок позивача раніше визначеного укладеними договорами оренди землі строку (не пізніше 31 грудня поточного року) та у більшому, ніж передбачено цими договорами розмірі. При цьому, позивач починаючи з 2016 року, приймаючи проведені платежі, не був позбавлений можливості у разі відсутності згоди на отримання орендної плати у строк раніше ніж визначено умовами договорів, та за майбутні періоди, звернутися до орендаря за роз`ясненнями щодо складових розміру орендної плати, та/або ініціювати внесення змін до договорів оренди землі. Суд не приймає до уваги твердження сторони позивача про те, що позивач при отриманні сум орендної плати за користування земельними ділянками у 2016-2021 роках вважав, що сплачений розмір орендної плати був саме в такому розмірі, бо він був сплачений з урахуванням індексації, оскільки позивач не є відповідальною особою за нарахування сум орендної плати та перерахування відповідних податків та зборів до бюджету, бо позивач не був також позбавлений можливості самостійного підрахунку розміру орендної плати. Відповідно до ч.1 ст.531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Умовами договорів оренди землі б/н від 12 жовтня 2015 року та б/н від 01 грудня 2015 року не встановлено заборони виконання обов`язків орендаря зі сплати орендної плати достроково, у зв`язку з чим, розрахунки між сторонами могли проводитись у строк раніше ніж визначено умовами договорів, та за майбутні періоди, що вищезазначеним договорам не суперечило. Також, при розрахунку розміру орендної плати за 2023 рік, січень- липень 2024 року за договорами оренди землі б/н від 12 жовтня 2015 року та б/н від 01 грудня 2015 року сторона позивача виходила з розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий №6322881500:04:000:0241 у розмірі 167714,78 грн., нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий №6322881500:04:000:0242 у розмірі 40756,77 грн. Проводячи свій розрахунок розміру орендної плати за ці періоди сторона відповідача посилається на розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки №6322881500:04:000:0241 у розмірі 159576,39 грн., нормативно-грошової оцінки земельної ділянки кадастровий №6322881500:04:000:0242 у розмірі 38779,04 грн. Відповідно до статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платник орендної плати - орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. При цьому розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 ПК України). Крім цього, за змістом статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Аналіз положень ПК України, Закону України «Про оренду землі» дає підстави для висновку, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретного розміру орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначено в договорі оренди. ПК України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме у договорі оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати. Пунктом 13 договору оренди землі б/н від 12 жовтня 2015 року передбачено, що розмір орендної плати може переглядатися за погодженням сторін не частіше ніж раз на п`ять років у разі: -зміни умов господарювання, передбачених договором; -зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; -погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами. Пунктом 35 договору оренди землі б/н від 12 жовтня 2015 року передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Також, пунктом 13 договору оренди землі б/н від 01 грудня 2015 року передбачено, що розмір орендної плати може переглядатися за погодженням сторін не частіше ніж раз на п`ять років у разі: -зміни умов господарювання, передбачених договором; -зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; -погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами. Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін ( п.35 договору оренди землі б/н від 01 грудня 2015 року). У листі Дежгеокадастру від 12.01.2024 року вих. №6-28-0.222-600/2-24 на адресу державної податкової служби України, обласних та Київської міської військової (державної) адміністрації, територіальних органів Держгеокадастру «Щодо індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік» зазначено, що за інформацією державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2023 рік становить 105,1 % (лист Держстату від 10.01.2024 №09.1-03/4-24) значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель ( пункт 289.2 статті 289 Податкового кодексу України). Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розмірі років становить, в тому числі:2016 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь); 2017 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь); 2018 рік 1,0; 2019 рік 1,0; 2020 рік 1,0; 2021 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь); 2022 рік 1,0 (для сільськогосподарських угідь). Відповідно до правової позиції викладеної Колегією суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду в постанові від 02 квітня 2024 року по справі № 640/17948/20 (провадження № К/990/8550/23), згідно з усталеною практикою Верховного Суду джерелом отримання даних про нормативно грошову оцінку земельних ділянок для нарахування податкових зобов`язань, крім технічної документації про НГО землі, витягів з ДЗК, довідок, визнаються також і листи Держгеокадастру (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №905/1680/20, постанови Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі №922/2843/19, від 12 листопада 2018 року у справі №814/789/17, від 27 січня 2020 року у справі №804/886/18). Відповідно до правової позиції палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду , викладеної у постанові від 16 березня 2020 року у справі № 922/1658/19, щодо неможливості автоматичного застосування індексації нормативної грошової оцінки земельної ділянки під час розрахунку орендної плати на підставі положень ПК України, зміна нормативної грошової оцінки внаслідок індексації є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками. Зазначене не тягне автоматичної зміни умов договорів щодо розміру орендної плати (п.51 постанови ВС від 16.03.2020 року у справі № 922/1658/19). Таким чином, відповідно до правового висновку Верховного Суду , нормами статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати. Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону України «Про оренду землі» та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися. Автоматичної щорічної індексації нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договорами оренди землі умовами договорів не передбачено. Коефіцієнт індексації, визначений законодавством з 2016 року для сільськогосподарських угідь застосовувався на рівні 1,0, тому вищезазначені договори не потребували внесення змін щодо розміру орендної плати із застосування коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки землі на 2021 та на 2022 роки. Натомість, докази укладення сторонами додаткових угод до договорів оренди землі щодо зміни розміру орендної плати із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки землі на 2023 р. та на 2024 р. відсутні. Таким чином, при розрахунку заборгованості стороною позивача проведено збільшення розміру орендної плати за 2023 р. та за 2024 р. внаслідок індексації нормативної грошової оцінки земельних ділянок в односторонньому порядку, що суперечить пунктам 13, 35 договорів оренди землі. Щодо наявності обставин непереборної сили (форс мажорних обставин) та неможливості користування земельним ділянками відповідачем суд зазначає наступне. Відповідно до п. 19.1. договору оренди землі б/н від 12 жовтня 2015 року сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків по договору, якщо це невиконання відбулося за обставин, які виникли після укладення договору внаслідок невідворотних дій надзвичайного характеру, які сторони не змогли ні передбачити, ні попередити прийнятими заходами ( повінь, пожежа, землетрус, осідання грунту, та інші явища природи, а також війна або військові дії, введення воєнного стану, проведення АТО), які призвели до неможливості виконання даного договору. Відповідно до п. 19.1. договору оренди землі б/н від 01 грудня 2015 року сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків по договору, якщо це невиконання відбулося за обставин, які виникли після укладення договору внаслідок невідворотних дій надзвичайного характеру, які сторони не змогли ні передбачити, ні попередити прийнятими заходами ( повінь, пожежа, землетрус, осідання грунту, та інші явища природи, а також війна або військові дії, введення воєнного стану, проведення АТО), які призвели до неможливості виконання даного договору. Дійсно, за загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч.1 ст.617 Цивільного кодексу України). Тобто, можна звільнити від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок буде оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили. Відповідно до ч.2 ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством. Частина 2 ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» містить невичерпний перелік обставин, що можуть бути визнані форс-мажором (обставинами непереборної сили), до яких належить у тому числі, загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, військові дії, оголошена та неоголошена війна, вторгнення. Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним. Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. Верховним Судом в постанові від\~25\~січня 2022\~р.\~№ 904/3886/21 зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. При цьому той факт, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що їх наявність може бути засвідчена відповідним компетентним органом. Аналогічного висновку дійшов і ВС й у постанові від 16 липня 2019 р. у справі N 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку. Отже, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання. В постанові\~Верховного Суду\~від 15\~лютого 2022\~р.\~у справі\~№ 910/4532/21 зроблено висновок про те, що обставини непереборної сили повинні бути підтверджені документально. Такими доказами можуть бути, зокрема, сертифікат ТПП України. При цьому, щоб засвідчити форс-мажорні обставини, особі необхідно звернутися до ТПП, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається як на підставу неможливості виконати зобов`язання. При цьому сертифікат ТПП України є не єдиним документом на підтвердження надзвичайних обставин - обставини форс-мажору можуть доводитися будь-якими доказами. Така позиція Верховного Суду викладена в постанові від 21 липня 2021 р. по справі № 912/3323/20. На підтвердження наявності форс мажорних обставин представником відповідача надано до суду сертифікат №6300-24-1453 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 31 липня 2024 року, сертифікат №6300-24-1456 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 31 липня 2024 рок видані Харківською торгово-промисловою палатою. \~ \~ \~ \~Сертифікатом Харківської торгово-промислової палати №6300-24-1453 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 31 липня 2024 року засвідчено форс мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме: військова агресія Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану; тимчасова окупація; воєнні (бойові ) дії на території Ізюмського району Харківської області, щодо обов`язку (зобов`язання) ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» використовувати за цільовим призначенням земельну ділянку загальною площею 1,2163 га у томі числі ріллів (сільськогосподарські угіддя) 1,2163 га кадастровий № 6322881500:04:000:0242, розташовану та території Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у термін з 24 лютого 2022 року за договором оренди землі б/н від 01.12.2015 року, укладеним з [PERSON] , які унеможливили його виконання в зазначений період. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) дата настання: 24 лютого 2022 року, дата закінчення 30 червня 2023 року. \~ \~ \~ \~Сертифікатом Харківської торгово-промислової палати №6300-24-1456 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 31 липня 2024 року засвідчено форс мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме: військова агресія Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану; тимчасова окупація; воєнні (бойові ) дії на території Ізюмського району Харківської області, щодо обов`язку (зобов`язання) ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» використовувати за цільовим призначенням земельну ділянку загальною площею 5,0155 га у томі числі ріллів (сільськогосподарські угіддя) 5,0155 га кадастровий № №6322881500:04:000:0241, розташовану та території Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у термін з 24 лютого 2022 року за договором оренди землі б/н від 12.10.2015 року, укладеним з [PERSON] , які унеможливили його виконання в зазначений період. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) дата настання: 24 лютого 2022 року, дата закінчення 30 червня 2023 року. Відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням президії ТПП України 15.07.2014 № 40(3), регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України (ТПП України) форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (далі - регламент) встановлює єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі ТПП України, набирає чинності з 25 липня 2014 року і діє на всій території України ( п.1.1., 1.2. регламенту). Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини з усіх питань договірних відносин. Сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом ( п.3.3. регламенту). Відповідно до п. 6.10. регламенту, якщо уповноважена особа на підставі аналізу наданих заявником документів, даних, інформації, доказів дійшла до висновку про наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які об`єктивно унеможливили/унеможливлюють виконання зобов`язання заявника, термін виконання якого настав або настане найближчим часом, то вона приймає рішення про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). За результатами розгляду документів ТПП України/регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п.6.11. регламенту). Пунктом 4.1. регламенту визначено, що торгово-промислова палата України здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до умов зовнішньоторговельних угод та міжнародних договорів України, норм законодавства, відомчих нормативних актів, а також умов договорів, контрактів, типових договорів, угод тощо між резидентами, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України. Регіональні торгово-промислові палати здійснюють засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до умов договорів, контрактів, типових договорів, угод тощо між резидентами, норм законодавства, відомчих нормативних актів, органів місцевого самоврядування, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції регіональних торгово-промислових палат / відповідної регіональної ТПП (пункт 4.2. регламенту). Тобто, регіональні ТПП можуть засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком визначених в п.4.1. регламенту: зобов`язань за зовнішньоторговельними угодами та міжнародними договорами України, нормами законодавства, відомчих нормативних актів, а також умов договорів, контрактів, типових договорів, угод тощо між резидентами, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України. У договорі, невиконання зобов`язань за яким було предметом спору у справі №\~904/3886/21, передбачено наступне: «доказом існування і тривалості події форс-мажору є надання свідоцтва, виданого Торговою палатою відповідної країни». Позивач наполягав на тому, що це має бути сертифікат ТПП України, а відповідач - сертифікат Дніпропетровської ТПП. Оскільки суперечливе формулювання в договорі поставки не дозволило суду точно визначити орган, уповноважений засвідчити настання форс-мажорних обставин,\~суд застосував принцип «Contra proferentem»: слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Встановивши, що нечітке положення про ТПП було включене в договір саме в редакції позивача, суд став на сторону відповідача та підтвердив, що виданий Дніпропетровською ТПП сертифікат є належним свідченням існування обставин непереборної сили, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору, а саме - стягнення неустойки, штрафу та відшкодування збитків. Оскільки умовами укладених між сторонами договорів оренди землі не передбачено безпосередньо віднесення функції щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) до компетенції ТПП України та необхідність отримання сертифікату про форс-мажорні обставини саме в Торгово-промисловій палаті України, то форс-мажорні обставини можуть бути підтверджені не лише Торгово-промисловою палатою України, а її Регіональним відділенням, та сертифікат Регіональної Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини вважатиметься належним підтвердженням обставин непереборної сили. В правовому висновку, який міститься у п.5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21 визначено, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення іншої сторони про їх настання, про що має бути прямо зазначено в договорі. В постанові Північного\~апеляційного господарського\~суду від\~21\~листопада 2023\~року по\~справі №\~910/6674/23 зроблено правовий висновок про наступне: «Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25 квітня 2022 року затверджено перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, до яких з 24 лютого 2022 року віднесені території, на яких знаходилися орендовані автомобілі. А тому в цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про недотримання відповідачем порядку повідомлення про настання форс-мажорних обставин, оскільки розцінюється судом апеляційної інстанції як «надмірний формалізм» в умовах оголошеного воєнного стану, зважаючи на повномасштабність вторгнення росії на територію України. А тому доводи скаржника в цій частині не є підставою для задоволення позовних вимог». Укладені між\~сторонами договори\~оренди землі\~не містять\~заборони посилання\~сторони договору\~на форс-мажорні\~обставини через\~несвоєчасне повідомлення\~іншої сторони\~договору оренди\~землі про настання форс-мажорних обставин. Враховуючи викладене, суд вважає сертифікати №6300-24-1456 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 31 липня 2024 року та №6300-24-1453 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 31 липня 2024 року, видані Харківською торгово-промисловою палатою, належними та допустимими доказами на підтвердження факту настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили виконання відповідачем договорів оренди землі б/н від 12.10.2015 року, б/н від 01.12.2015 року, укладених з [PERSON] , у період з 24.02.2022 року по 30.06.2023 року в частині використання за цільовим призначенням земельних ділянок кадастровий №6322881500:04:000:0241, кадастровий №6322881500:04:000:0242. Натомість, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що «сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу». Окрім, сертифікатів Харківської торгово-промислової палати, стороною відповідача на підтвердження факту неможливості використання за цільовим призначенням земельних ділянок у період з 24.02.2022 року по 30.06.2023 року надано суду наступні докази. Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 підтверджується, що село Бригадирівка Ізюмської міської територіальної громади та земельні ділянки за межами населеного пункту перебували на території активних воєнних (бойових) дій у період з 24.02.2022 року по 03.03.2022 року, перебували на тимчасово окупованій території України у період з 03.03.2022 року по 11.09.2022 року. Вищезазначене також підтверджено інформацією старости Бригадирівського старостинського округу Ізюмської міської територіальної громади Харківської області у листі від 30.07.2024 р. №2-25/144. Наказом від 24.02.2022 року №24/02/22 директора ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» призупинено з 24.02.2022 року використання земельних ділянок, що перебувають у користуванні ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» та знаходяться на території Оскільської сільської територіальної громади та Ізюмської міської територіальної громади через повномасштабне військове вторгнення Російської Федерації на територію України, бойові дії на території Оскільської сільської територіальної громади та Ізюмської міської територіальної громади, дозволити доступ співробітників та техніки підприємства до земельних ділянок тільки після завершення бойових дій і безпечності доступу до земельних ділянок. Наказом від 01.03.2022 року №01/03/22 директора ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ», з 01.03.2022 року зупинено експлуатацію потужностей, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та належать ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» на праві власності, а також земельних ділянок сільськогосподарського призначення в оренду і у власності підприємства загальною площею 978,8590 га у зв`язку із воєнними (бойовими) діями на території Ізюмського району Харківської області через відсутність безпечного доступу до об`єкту. Відповідно до експертного висновку від 28.02.2023 року №113-ПМ/23 Харківської торгово-промислової палати щодо первинного фіксування стану нерухомого майна, земельних ділянок та активів, пошкоджених або зруйнованих внаслідок воєнних (бойових) дій, на підставі аналізу наданих замовником експертизи документів та фактичного візуального огляду активів, встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які орендує ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» знаходяться в наступному стані: на частині земельних ділянок незібраний врожай озимої пшениці (пшениця перезріла, чорного кольору, частково осипана, пошкоджена погодними умовами, частина земельних ділянок не була оброблена у 2022 році, не має слідів засівання і збору врожаю, на полі суцільні не скошені бур`яни заввишки до 1,5 метрів. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 05.01.2023 року №05/01/23 складеного спеціалістом відділу земельних відносин та комунальної власності Оскільської міської ради за участю старости Капітолівського старостинського округу, земельні ділянки позивача не були оброблені у 2022 році, немає слідів засівання та збору врожаю, на полях суцільне не скошені бур`яни заввишки 1,5 метри. Рішенням XV сесії VIII скликання Харківської обласної ради від 14.02.2023 року №502- VIII Харківською обласною радою визнано обставини, що склалися на території Харківської області у зв`язку з російською військовою агресією проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, обставинами непереборної сили з 24 лютого 2022 року до дня припинення чи скасування воєнного стану, цим рішенням до переліку суб`єктів господарювання - юридичних осіб сільськогосподарського товаровиробників, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили включено ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» (код підприємства 39368040), порядковий номер 702. Розпорядженням Ізюмської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 19.10.2023 №937-ВС затверджено рішення комісії з визначення непридатних для використання земельних ділянок у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами внаслідок збройної агресії російської федерації на території Ізюмської міської територіальної громади та визначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення потенційно забрудненими вибухонебезпечними предметами. Згідно витягу з розпорядження Ізюмської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 19.10.2023 №937-ВС, визнано непридатність, зокрема, земельної ділянки кадастровий №6322881500:04:000:0241 площею 5,0155 га та земельної ділянки кадастровий № 6322881500:04:000:0242 площею 1,2163 га для використання, як потенційно забрудненими вибухонебезпечними предметами внаслідок збройної агресії російської федерації починаючи з 12.09.2022 по 30.06.2023 року. Розпорядженням Ізюмської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 08.11.2023 №1151-ВС, ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» звільнено від сплати єдиного податку 4 групи за земельні ділянки, зокрема, земельні ділянки за кадастровим №6322881500:04:000:0241 площею 5,0155 га та кадастровим № 6322881500:04:000:0242 площею 1,2163 га, як непридатні до використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами внаслідок збройної агресії російської федерації на території Ізюмської міської територіальної громади за період з 12.09.2022 року до 31.12.2022 року. Розпорядженням Ізюмської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 08.11.2023 №1152-ВС ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» звільнено від сплати єдиного податку 4 групи за земельні ділянки, зокрема, земельні ділянки за кадастровим №6322881500:04:000:0241 площею 5,0155 га та кадастровим № 6322881500:04:000:0242 площею 1,2163 га, як непридатні до використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами внаслідок збройної агресії російської федерації на території Ізюмської міської територіальної громади за період з 01.01.2023 до 30.06.2023 року. З відповіді ГУ ДПС у Харківській області ДПС України від 18.07.2024 року №33087/6/20-40-24-13-12 вбачається, що податковим агентом платника податку орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (пая), майнового паю є орендар. ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» у 2022 та 2023 роки знаходилось на спрощеній системі оподаткування платник єдиного податку 4 групи) та згідно поданої податкової звітності використовує земельні ділянки за кадастровим №6322881500:04:000:0241 площею 5,0155 га та кадастровим № 6322881500:04:000:0242 площею 1,2163 га. Відповідно до наданих звітів та наявних ресурсів, які є у розпорядженні ГУ ДПС, підприємством, як податковим агентом подані розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб і сум утриманого з них податку, за 2022-2023 роки по ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» за ознакою 106 «Дохід від надання земельної частки (паю) лізінг, оренду або суборенду» по [PERSON] дохід не нараховувався та не виплачувався, ПДФО та військовий збір не нараховувався та до бюджету не перераховувався. ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» неодноразово звертався до уповноважених органів щодо розмінування землі, що підтверджується заявами (клопотаннями) до Ізюмського районного відділу ДСНС від 06.10.2022 р. № 06/10-01, Харківської обласної військової адміністрації від 13.10.2022 р. № 13/10-01, Ізюмського районного управління ГУ ДСНС у Харківській області від 21.04.2023 р. №21/04-01, Харківської обласної військової адміністрації від 21.04.2023 р. № 21/04-01, Оскільської сільської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 03.05.2023 р. № 03/05-01, надісланими на офіційні електронні адреси цих органів, однак розмінування не було проведено. З відповіді ГУ ДСНС у Харківській області від 01.05.2023 р. №65270/1117 вбачається, що піротехнічні розрахунки здійснюють роботи з очищення від вибухонебезпечних предметів лише на об`єктах життєзабезпечення, об`єктах критичної інфраструктури, а також здійснюють оперативне реагування на повідомлення про виявлення вибухонебезпечних предметів, а пріоритетність очищення території, населених пунктів та об`єктів забрудненими предметами визначає Харківська обласна військова адміністрація. З відповіді Харківської обласної військової адміністрації від 26.04.2023 р № 08-30/05-843 вбачається, що Харківська обласна військова адміністрація є загальним координатором виконання робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів на території області, нею створено оперативну групу з координації заходів розмінування, яка координує роботи підрозділів з розмінування усіх органів виконавчої влади та неурядових операторів протимінної діяльності, та пропонує звернутися до відповідної міської, селищної, сільської територіальної громади, так як начальникам районних військових адміністрацій у кожній районній військовій адміністрації, міській, селищній, сільській територіальних громадах призначено відповідального виконавця з питань розмінування відповідної території (формування та подання заявок, облік та контроль виконання заявок). Посилання сторони позивача на ті обставини у справі, що Ізюмська міська військова адміністрація Ізюмського району Харківської області у розпорядженнях від 19.10.2023 №937-ВС, №1151-ВС від 08.11.2023 р., 1152-ВС від 08.11.2023 р. повинна була визнати земельні ділянки позивача потенційно забрудненими ВНП з 01 листопада 2023 року і до початку обстеження на предмет наявності ВНП, а не з 12 вересня 2022 року і до початку обробки грунту - 30 червня 2023 року, а відтак, на думку позивача вони не є належними доказами, не скасовує встановлені вищезазначеними розпорядженнями обставини та не позбавляє вищезазначені земельні ділянки статусу потенційно забруднених вибухонебезпечними предметами, та не відміняє звільнення відповідача від сплати єдиного податку. Згідно з п.п. 12.3.7 п. 12.3 ст. 12 ПК України, не дозволяється сільським, селищним, міським радам встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів. Дія абзацу першого цього підпункту не поширюється на прийняття сільськими, селищними, міськими радами, військовими адміністраціями та військово-цивільними адміністраціями рішень про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів на підставі заяви платників податків про визнання земельних ділянок непридатними для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами (з обов`язковим зазначенням кадастрових номерів таких земельних ділянок), а також про внесення змін до таких рішень. Рішення про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів на підставі заяв платників податків про визнання земельних ділянок непридатними для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами повинні прийматися на кожний календарний рік окремо, за умови наявності відповідних заяв платників податків, та на період не більше ніж до кінця поточного календарного року. Відповідно до п.п. 12.4.6 п. 12.4 ст. 12 ПК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад, військових адміністрацій та військово-цивільних адміністрацій щодо податків та зборів належать надання інформації контролюючим органам за місцезнаходженням земельних ділянок щодо рішень про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів, прийнятих на підставі заяв платників податків про визнання земельних ділянок непридатними для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами. Така інформація надається в електронному вигляді у порядку та за формою, затвердженими Кабінетом Міністрів України, протягом 10 календарних днів з дня прийняття відповідного рішення з обов`язковим зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок, щодо яких прийнято відповідне рішення. З аналізу вищевказаних норм Закону вбачається, що земельні ділянки, розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визнаються забрудненими вибухонебезпечними предметами за умови подання платником плати за землю до органу місцевого самоврядування, військової адміністрації або військово-цивільної адміністрації заяви про потенційне забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами. Рішення про встановлення податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів на підставі заяв платників податків про визнання земельних ділянок непридатними для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами приймаються за умови наявності відповідних заяв платників податків. Інших умов та підстав для прийняття рішення відповідного органу місцевого самоврядування, військової адміністрації або військово-цивільної адміністрації про надання податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів, окрім як на підставі заяви платника податків про потенційне забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами (за умови розташування земельної ділянки на територіях, на яких ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією) чинним законодавством не передбачено. Як встановлено судом вище, землі села Бригадирівка Ізюмської міської територіальної громади та земельні ділянки за межами населеного пункту перебували на території активних воєнних (бойових) дій у період з 24.02.2022 року по 03.03.2022 року, перебували на тимчасово окупованій території України у період з 03.03.2022 року по 11.09.2022 року. ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» у передбаченому законом порядку звернулось до Ізюмської міської військової адміністрації із заявою про потенційне забруднення земельних ділянок вибухонебезпечними предметами. \~ \~ \~ \~Ізюмською військовою адміністрацією на підставі чинного законодавства України визнано територію вказаних земельних ділянок потенційно забрудненою вибухонебезпечними предметами. \~ \~ \~ \~Вищезазначені розпорядження військової адміністрації позивачем не оскаржувались, рішення суду про визнання протиправними та скасування розпоряджень суду не надано, тому залишаючись чинними, підтверджують обставини в них зазначені. Доказів того, що земельні ділянки позивача не є потенційно забрудненими вибухонебезпечними предметами, а є чистими від вибухонебезпечних предметів для використання, стороною позивача суду не надано. Посилання сторони позивача на факт неналежності доказу щодо обстеження земельних ділянок та те, що акт обстеження земельної ділянки від 05.01.2023 року №05/01/23 складений Оскільською сільською територіальною громадою з-за перебування земельної ділянки в межах іншої адміністративно-територіальної одиниці - Ізюмської міської територіальної громади, не приймається судом до уваги, бо цей доказ не спростовує факту проведення обстеження земельних ділянок та встановлення стану земельних ділянок, зафіксованих в інших доказах у справі на спірний період часу. Оцінюючи надані стороною відповідача докази разом з сертифікатом торгово-промислової палати, суд вважає їх належними, допустимими та достовірними, а також достатніми на підтвердження обставин відсутності можливості користування відповідачем земельними ділянками позивача у період активних бойових дій з 24.02.2022 року по 03.03.2022 року, період окупації з 03.03.2022 року по 11.09.2022 року, у період з 12.09.2022 р. по 30.06.2023 року, що в своїй сукупності складають період з 24.02.2022 року по 30.06.2023 року та підпадають під визначення обставин непереборної сили (форс мажорних обставин). Таким чином, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено систематичність несплати орендної плати та наявність заборгованості у орендаря з оплати орендної плати за укладеними договорами оренди землі, в зв`язку з чим судом не встановлено істотних порушень умов укладених договорів, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати за 2022-2023 роки, січень-липень 2024 задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про припинення шляхом розірвання договір оренди землі суд виходить з наступного. Спосіб захисту\~обраний позивачем\~повинен бути\~належним та\~ефективним способом захисту порушеного права позивача. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі №633/408/18). Відповідно до частин першої, другої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або\~законом\~чи судом у визначених\~законом\~випадках. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. В постанові Великої Палата Верховного Суду від 20 листопада 2024 року по справі № 918/391/23 (провадження № 12-19гс24) за позовом про розірвання договорів оренди земельних ділянок та повернення земельних ділянок, зроблено висновок про те, що у разі виникнення спору щодо розміру несплати орендної плати, порядку здійснення платежів тощо, у власника завжди є право на звернення до суду з позовом про стягнення таких орендних платежів, 3 % річних, інфляційних втрат, неустойки тощо. Такий спосіб захисту буде ефективним та пропорційним, відновлюватиме порушене право орендодавця та зберігатиме договір оренди землі виходячи з балансу інтересів обох сторін. \~ \~ \~ \~Також, у вищезазначеній постанові зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року у справі №\~363/1834/17). Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку. Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору. Отже, зазначена позовна вимога не відповідає критеріям належного та ефективного способу захисту прав, так як її задоволення не може призвести до захисту прав позивача, які він вважає порушеними. За вказаних обставин суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді припинення шляхом розірвання договорів оренди землі є неефективним для захисту прав позивача, як орендодавця, за договорами оренди земля, укладеними з ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ», як орендарем, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При цьому, належним способом захисту прав позивача, як орендодавця, за договорами оренди земля, укладеними з ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ», як орендарем. є саме стягнення заборгованості з орендної плати, а позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із позовною вимогою про стягнення заборгованості з орендної плати у разі виникнення такої заборгованості. Однак, враховуючи встановлення судом відсутності заборгованості у відповідача ТОВ «АПП ХЛІБОПРОДУКТ» перед позивачем [PERSON] за договорами оренди землі б/н від 12 жовтня 2015 року та б/н від 01 грудня 2015 року, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають в цілому. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ст.89\~ЦПК України\~встановлено,\~що суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~Суд надає\~оцінку як\~зібраним у\~справі доказам\~в цілому,\~так і\~кожному доказу\~(групі\~однотипних доказів),\~який міститься\~у справі,\~мотивує відхилення\~або врахування\~кожного доказу\~(групи\~доказів). Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, то інфляційні втрати у розмірі 605,55 грн., 3 % річних у розмірі 6541,19 грн. та пеня у розмірі 34980,46 грн. стягненню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц). Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, витрати зі сплати судового збору підлягають залишенню за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed