Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] у якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що з 12 лютого 2018 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. [INFO] у них народилася дитина [PERSON] . 10 липня 2024 року заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивачці одній достатньо тяжко забезпечувати дитину усіма життєвими благами, які потребує дитина відповідного віку, а саме, сплачувати внески за школу, годувати, одягати, лікувати у разі необхідності, купувати вітаміни та інше, враховуючи те, що позивачці не має наразі ніяких доходів. Відповідач не допомагає матеріально з утриманням дитини. Весь цей час з моменту окремого проживання сторін, з січня 2022 року, позивач забезпечує дитину самостійно. У судове засідання представник позивача адвокат Кравченко О.О. не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. \~ Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом по справі встановлено, що сторони в період з 12 лютого 2018 року по 10 липня 2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу у них народилася донька: [PERSON] , [INFO] . Відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 13 січня 2020 року реєстраційний номер AD/BTH-NC/0000472/2020. Відповідно до частини першої\~статті 4 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього\~Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (п. 2 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Згідно з частиною першою\~статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Частиною першою\~статті 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~визначено, що особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Позивачка є громадянкою України, відповідач - громадянином Сирії, а отже спільним особистим правом їхнього подружжя є право України виходячи з принципу єдиного громадянства, який діє в Україні (п. 1 ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про громадянство України»), за яким позивачка у правовідносинах з Україною визнається тільки громадянином України. Відповідно до частини першої\~статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у\~статті 76 цього Закону. Згідно з пунктами 4, 12 частини першої\~статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд виходить з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов`язків батьків з догляду та матеріального забезпечення власних дітей. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових кошті; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ \~ Частиною\~2\~ст.\~182\~СК України\~передбачено,\~щорозмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини.\~Мінімальний розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Поняття «забезпечення найкращих інтересів дитини» визначається п. 4\~ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, як дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. \~ \~ \~ \~ Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач є працездатним, отримує дохід та може надавати допомогу, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача виплачувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви до суду, тобто з 26 вересня 2024 року. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до приписів\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 1 211, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved