Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.12.2024 звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , в котрій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,\~в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2024 і до повноліття дитини. Також просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2\~500,00 грн з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 17.12.2024 і до повноліття дитини. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 07.10.2020 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Проте подружнє життя не склалося через відмінність поглядів, фактично шлюбні відносини припинено, з вересня 2024 позивач проживає окремо від чоловіка за адресою: [ADDRESS] . Син проживає з позивачем та перебуває на її утримання. Після припинення шлюбних відносин, відповідач нерегулярно надає допомогу на утримання сина. Позивач звертає увагу, що відповідач працездатний, інших осіб на утриманні не має, працює в торгівельній мережі, стан його здоров`я задовільний, відтак має можливість сплачувати заявлений розмір аліментів. Крім того, позивач зазначає, що для усунення відставання дитини в розвитку мовлення, вона вимушена оплачувати заняття дитини з логопедом. На підтвердження позовних вимог позивач долучає довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування, як-от: придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування). Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 18.12.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу надавався строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву, проте своїм право на подачу відзиву відповідач не скористався. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, відповідно до частини другої\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши кожен наявний у матеріалах справи доказ на предмет його належності, допустимості, достовірності, а усі докази в сукупності та взаємозв`язку - на предмет їх достатності, суд встановив відповідні обставини, які вказують на характер сімейних правовідносин між сторонами, врегламентованих відповідними цивільно-правовими нормами, які підлягають застосуванню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2020, актовий запис № 1317, відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 14). Сторони у шлюбі мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданим Московським районним у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 09.12.2020 (а.с. 15). Згідно наявних у матеріалах справи довідок місце реєстрації відповідача і місце реєстрації дитини сторін тотожне (а.с. 16, 45). У позові вказано, що дитина після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами з вересня 2024 проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Факт проживання дитини з позивачем відповідачем не спростовано, своїм правом на подачу відзиву відповідач не скористався, будучи обізнаним про наявність заявленого позову, про що свідчить відмітка про вручення поштового відправлення адресату 14.01.2025. Відповідно до норми статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно норми статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, набула чинності для України з 27.09.1991), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів судом враховані обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем не надано жодних відомостей щодо незадовільного стану його здоров`я, наявності хронічних захворювань, інвалідності, наявності у нього інших дітей, непрацездатних батьків, інших обставин, що могли би вплинути на розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання неповнолітньої дочки. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.183 СК України, частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивач позов підтримує, а відповідач думку щодо позовних вимог не висловив, при цьому відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати, а також ненадання ним матеріальної допомоги на утримання трьох малолітніх дітей, які знаходиться на утриманні позивача, матеріальне становище сторін, суд вважає за необхідне позов задоволити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі половини його заробітку (доходу), але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на кожну дитину, щомісяця, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, заява № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). Згідно даних наявної у матеріалах справи довідки дохід позивача визначений на рівні мінімальної зарплати (а.с. 37-39). Відтак, беручи до уваги, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дітей, і їх участь у вихованні та розвитку дитини є рівною, оскільки це їх основний обов`язок перед суспільством та державою, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч.2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. У постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) суд звернув увагу, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд\~довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування\~виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо)». Щодо визначення суми додаткових витрат на дитину позивачкою надано низку документів медичного характеру, які підтверджують діагноз дитини, витрати, котрі понесла позивач на обстеження дитини, необхідність дитини в догляду матері у відповідному режимі харчування та прийомі вітамінів. Щодо лікувальних та трудових рекомендацій згідно Виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 4197/1314 від 11.11.2024, дитина потребує спостереження невролога, педіатра, нейрохірурга, заняття з логопедом (а.с. 31-32). Відповідно до висновку ЛКК від 19.11.2024 № 277, дитина потребує догляду матері з 24.11.2024 по 23.05.2025 (а.с. 34). Суд вважає, що ці витрати можуть бути віднесені до додаткових витрат, так як зазначені такі оплачувалися матір`ю за призначенням лікаря та у зв`язку з хворобою сина, і їх потреба в подальшому наразі не відпала. З урахуванням ст. 141 СК України, яка визначає, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дітей, і їх участь у вихованні та розвитку дитини є рівна, оскільки це їх основний обов`язок перед суспільством та державою, заявлена сума додаткових витрат яка підлягає стягненню з відповідача, становить 2\~500,00 грн. Відповідач в цій частині своїх заперечень суду не подав. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що особливі обставини, які є підставою для стягнення додаткових витрат, доведені на період до 23.05.2025 та підлягають стягненню в спосіб щомісячних платежів, а відтак позов в частині стягнення додаткових витрат підлягає задоволенню частково. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Враховуючи те, що позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від оплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Держави у сумі 2\~422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved