Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи тим, що 21 серпня 1999 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, від шлюбу мають трьох дітей: повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Однак з часом їх подружні відносини погіршились і рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2023 року шлюб було розірвано, неповнолітніх сина та доньку залишено проживати з нею. В період шлюбу та за спільні кошти вона з чоловіком побудували житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] та придбано інше майно. [INFO] [PERSON] помер. Питання щодо поділу спільного майна подружжя залишилося не вирішеним. Діючи в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , вона 08 січня 2024 року звернулася до приватного нотаріуса Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Гавриленка Д.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Також із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася їх повнолітня донька [PERSON] та батько померлого [PERSON] . Мати померлого [PERSON] надала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] . На підставі цих заяв приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Гавриленком Д.В. після померлого [INFO] [PERSON] , заведена спадкова справа № 01/2024 рік. Крім того вона звернулася до приватного нотаріуса Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Гавриленка Д.В. із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на 1/2 частину в спільному майні подружжя, а саме житлового будинку із земельними ділянками за адресою: [ADDRESS] . Однак, приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Гавриленком Д.В. на її заяву надано роз`яснення про те, що видати свідоцтво про право власності на 1/2 частину в спільному майні подружжя, а саме: на житловий будинок із земельними ділянками за адресою: [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] неможливо, оскільки з наданих документів, що підтверджують право власності померлого [PERSON] на нерухоме майно не вбачається, що вищевказане майно набуте у спільну сумісну власність подружжя. Для вирішення цього питання рекомендовано звернутися до суду. В період їх шлюбу вони вирішили побудувати житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями. [PERSON] звернувся із заявою про виділення земельної ділянки та надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку, господарчих приміщень, гаража та рішенням виконкому Вирівської сільської Ради народних депутатів від 28 листопада 2001 року йому було надано в приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,15 га за адресою: [ADDRESS] . В подальшому був виготовлений [PERSON] паспорт на забудову вищезазначеної земельної ділянки, який зареєстровано в відділі містобудування та архітектури Конотопської районної державної адміністрації Сумської області під № ІV/20 від 27.12.2001 року. За спільні кошти та за рахунок власних зусиль ними було побудовано двоповерховий житловий будинок з підвалом загальною площею 229 кв.м., а також господарчо-побутові будівлі: літню кухню, гараж, сарай, теплицю, вольєр, вбиральню, мансарду, водогін та огорожу. Після завершення будівництва на ім`я чоловіка [PERSON] 14 лютого 2012 року було видано свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок; 28 квітня 2015 року свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5922081100:07:6009:0019 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0905 га за адресою: [ADDRESS] ; 28 квітня 2015 року свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5922081100:07:6009:0020 для ведення особистого селянського господарства площею 0,0719 га за адресою: [ADDRESS] . З часом ними було побудовано два сараї та альтанку, а теплицю вони розібрали. Весь цей час вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Вони проживали разом, виховували дітей, мали спільний бюджет та вели спільне домашнє господарство. Отже житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] є об`єктом їх спільної сумісної власності, як подружжя. Земельні ділянки на яких розташований вищезазначений житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями площею 0,0905 га кадастровий номер 5922081100:07:6009:0019 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площею 0,0719 га кадастровий номер 5922081100:07:6009:0020 для ведення особистого, селянського господарства належить померлому [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 28 квітня 2015 року, тобто одержані в приватну власність шляхам приватизації. Враховуючи наведені положення норм матеріального права, судову практику, земельні ділянки площею 0,0905 га кадастровий номер 5922081100:07:6009:0019 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площею 0,0719 га кадастровий номер 5922081100:07:6009:0020 для ведення особистого селянського господарства, хоча і набуті у власність померлим [PERSON] в порядку безоплатної приватизації, однак оскільки на них знаходиться житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями, який є їх спільною сумісною власністю подружжя, та який підлягає поділу, до неї переходить право власності і на 1/2 частину цих земельних ділянок. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Черпакова О.І. в підготовче судове засідання не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає\~ їх задовольнити у підготовчому судовому засіданні, а судові витрати залишити за позивачем (а.с. 60). Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилися, кожен окремо, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі, останній заперечує проти стягнення з нього судових витрат (а.с. 50, 58). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору:\~ приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Гавриленко Д.В. в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а.с. 47). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечує, заперечує проти стягнення судових витрат (а.с. 53). Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 41). Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України\~ у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України в зв`язку з визнанням відповідачем позову, судове рішення може бути ухвалене в підготовчому судовому засіданні. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 21 серпня 1999 року перебувала у шлюбі з [PERSON] який було розірвано 25 травня 2023 року (а.с. 6). Від шлюбу мають трьох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8, 9). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до\~ складу спадщини входить житловий будинок [ADDRESS] , а також земельні ділянки на яких вони розташовані: площею 0,0905 га кадастровий номер 5922081100:07:6009:0019 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площею 0,0719 га кадастровий номер 5922081100:07:6009:0020 для ведення особистого селянського господарства (а.с. 11, 12, 13-18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29).\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З роз`яснення приватного нотаріуса Конотопського районного нотаріального округу Гавриленка Д.В. № 262/01-16 від 29.07.2024 року вбачається, що на підставі заяви про прийняття спадщини, яка надійшла 08 січня 2024 року від [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , заяви про прийняття спадщини, яка надійшла 15 січня 2024 року від [PERSON] , заяви про прийняття спадщини, яка надійшла 23 січня 2024 року від [PERSON] , заяви про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] , яка надійшла 23 січня 2024 року від [PERSON] після померлого [INFO] [PERSON] , заведена спадкова справа № 01/2024 рік. Видати [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя після померлого [INFO] [PERSON] неможливо, оскільки з наданих документів, що підтверджують право власності померлого [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не вбачається, що вищевказане майно набуте у спільну сумісну власність подружжя. Для вирішення цього питання рекомендовано звернутися до суду (а.с. 5). Вказані обставини та позов також визнаються відповідачами по справі (а.с. 50, 58). Суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Таким чином, оскільки спірний будинок побудований на вказаних земельних ділянках сторонами за час шлюбу сторін, являються об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку, докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні. Враховуючи, що спірні об`єкти являються об`єктами спільної сумісної власності подружжя, позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, суд вважає що наявні правові підстави для визнання житлового будинку [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та на 1/2 частину земельних, ділянок на яких вони розташовані: площею 0,0905 га кадастровий номер 5922081100:07:6009:0019 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площею 0,0719 га кадастровий номер 5922081100:07:6009:0020 для ведення особистого селянського господарства.

Outcome: approved