Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до Центрально-Міського районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 05.06.2010 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення суду від 26.09.2016 шлюб між сторонами було розірвано. Після розлучення спільна донька сторін почала мешкати з батьками колишньої дружини. Починаючи з 2020 року та до теперішнього часу донька проживає разом з позивачем. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин з дружиною позивач взяв на себе всі батьківські обов`язки, самостійно виховує та утримує доньку, яка залишилася проживати разом з ним. Позивач спроможний забезпечити доньку всім необхідним. Дитина відвідує школу, позашкільні гуртки, облікована в медичних установах. Позивач забезпечує свою доньку харчуванням, ліками, одягом, піклується про стан її здоров`я, займається її навчанням та розвитком, як духовним так і фізичним. Мати дитини, [PERSON] , не приймає участі у вихованні та утриманні спільної доньки, проживає окремо. Встановлення факту того, що дитина перебуває на утриманні та вихованні позивача, необхідний задля реалізації його прав та обов`язків, визначених Сімейним кодексом України, в тому числі можливості представляти інтереси неповнолітньої дитини у державних та комунальних закладах, бути представником під час оформлення медичних документів у закладах охорони здоров`я, органах влади для отримання соціальної допомоги. Також, юридична фіксація факту самостійного виховання та утримання дитини має дуже нагальне питання, позаяк матір проживає окремо від дитини, а в Україні з 24 лютого 2022 року триває масштабна агресія рф проти України та небезпечна ситуація спостерігається по всій території України, не виключенням є Дніпропетровська область та м. Кривий Ріг, які періодично обстрілюються військами держави-агресора, нагальним є вирішення питання стосовно переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері. Крім цього, виникла потреба подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним батьком, в інтересах дитини. Іншого позасудового порядку встановлення даних фактів, передбаченого законом, немає. Встановлення даних фактів не суперечить закону і жодним чином не порушує прав і законних інтересів інших осіб. З огляду на такі обставини позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзиву на позов або письмових пояснень по суті спору не надала. Представник служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила, надала до суду акт обстеження умов проживання за місцем проживання відповідача. Представник служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради до суду не з`явилася, надала письмові пояснення, в яких, посилаючись на норми СК України, зазначила, що встановлення факту самостійного утримання та виховання малолітньої дитини батьком не відповідає інтересам дитини, долучила до пояснень акт обстеження умов проживання за місцем проживання позивача. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до таких висновків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Правовідносини «утримання дітей», є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК). У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 164 КК України. Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить. Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 (яка була ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1 та 2 ст. 27 вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є рідним батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а відповідач, [PERSON] матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.08.2016. Рішенням суду від 26.09.2016 шлюб між сторонами по справі було розірвано. Неповнолітня [PERSON] проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з акта обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] умови проживання задовільні, в квартирі виконаний ремонт, наявні необхідні меблі, побутова техніка. Квартира чиста, охайна, в наявності газопостачання, електропостачання та водопостачання. Малолітня [PERSON] має окрему кімнату, в якій є ліжко, шафа, стіл для навчання, обладнаний ноутбуком, має одяг за сезоном та за віком. За цією адресою проживають позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] . Стосунки в сім`ї доброзичливі, щирі. Малолітня [PERSON] висловила бажання проживати з батьком та його дружиною. Згідно з довідкою [PERSON] зарахована до Криворізької гімназії №91 у 7-Д клас на підставі наказу №52 від 31.05.2024. 01.02.2024 та 16.03.2024 [PERSON] відвідувала лікаря-педіатра в супроводі батька [PERSON] , про що 19.06.2024 лікарем надано довідку. З 27.04.2024 по 18.05.2024 малолітня [PERSON] разом з батьком відвідувала сімейного психолога [PERSON] , яка надала діагностичну довідку, в якій зазначено, що вплив батька на [PERSON] можна оцінити, як позитивний. Зауважень, нарікань і невдоволення батьком в період діагностики не виявлено. Якість прихильності Марини до матері можна оцінити як достатньо надійну. Стабільна прихильність відносно батька, окрім нього дуже прив`язана до теперішньої дружини батька. Прихильність до матері не вдалося діагностувати, з матір`ю емоційного зв`язок не підтримує, існує страх, конкретна фігура «мама буде знову бити, кричати і не давати їсти», тому спілкування рекомендовано у присутності значимого дорослого. З 28.07.2023 по 04.08.2023, а також з 18.07.2024 по 31.07.2024 малолітня [PERSON] відвідувала позашкільний дитячий табір на базі відпочинку «Садиба на [PERSON] ». Послуги під час відпочинку дитини були оплачені позивачем [PERSON] , що підтверджується договорами про надання послуг від 23.06.2023, від 07.06.2024 та квитанціями на оплату послуг. Також [PERSON] відвідує гурток з вивчення англійської мови, що підтверджується договором про надання послуг від 01.09.2023, в якому замовником вказаний позивач [PERSON] , який є оплачує вартість навчання. Отже, наведені докази у їх сукупності слугують підтвердженням факту перебування на утриманні позивача малолітньої дитини Разом з цим, постановою суду від 13.07.2022 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме, [PERSON] за місцем свого мешкання вчинила насильство відносно своєї неповнолітньої доньки - [PERSON] , вдаривши її долонею по обличчю. [PERSON] в судовому засіданні обставини правопорушення підтвердила, вину визнала. Постановою суду від 23.05.2024 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме, [PERSON] за місцем свого мешкання ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки - [PERSON] , внаслідок чого дитина опинилась на вулиці одна без батьківського нагляду, очікуючи на приїзд свого батька. Згідно з актом обстеження умов проживання за адресою мешкання відповідача умови проживання задовільні, кімнаті просторі, облаштовані необхідними меблями та побутовою технікою. В наявності газопостачання, електропостачання та водопостачання. Для виховання та розвитку малолітньої [PERSON] облаштовано окрему кімнату, в якій є двоповерхове ліжко, письмовий стіл та шафа. Весь одяг знаходиться за місцем проживання дитини та батька за адресою: [ADDRESS] . Відповідач пояснила, що з березня 2024 року малолітня [PERSON] проживає разом з батьком. З цього часу мати дитину не бачила і особисто з нею не спілкується у зв`язку з небажанням дитини. Мати не надає матеріальну допомогу колишньому чоловіку на утримання дитини, так як він заблокував номери телефонів та не спілкується з нею. Бажає підтримувати зв`язок з донькою та спілкуватися з нею. [PERSON] створені належні умови для здійснення зустрічей з малолітньою донькою. [PERSON] повідомила, що їй відомо про розгляд даної справи у суді. Таким чином, з наведеного слідує, що мати малолітньої [PERSON] [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків з утримання та виховання своєї доньки, на теперішній час мешкає окремо від дитини разом з іншою донькою, в минулому застосовувала відносно [PERSON] фізичну силу та не приділяла дитині достатньо батьківської уваги за що притягувалась до адміністративної відповідальності. З березня 2024 року не цікавиться її життям та не вживає жодних заходів для налагодження стосунків. Остання обізнана про розгляд справи, щодо встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком їх спільної дитини, проте до суду не з`явилась, будь-яких пояснень по суті спору не надала, що свідчить про фактичне визнання нею позовних вимог та свідоме небажання приймати участь в житті малолітньої дитини. Приймаючи до уваги, що встановлення вказаного факту необхідно позивачу для реалізації свого права на свободу пересування, подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, а встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду та становить 1211,20 грн. Отже, з урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved