Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

30 жовтня 2024 року Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 17\~793,21 гривень, а також здійснити розподіл судових витрат. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косициній В.В. Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано 15-ти денний термін з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 09 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшов відзив, у якій відповідачка просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відзив на позовну заяву був доставлений до електронного кабінету ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» 17.12.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 19 вересня 2019 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної катки та страхування №С-301-008865-19-980, за якою банк відкрив клієнту в рамках банківського продукту поточний рахунок № [NUMBER] у гривневій валюті (IBAN [NUMBER] , операції за яким можна було здійснювати за дебето-кредитовою системою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватися в рамках цієї угоди та ДКБО та випускає клієнту платіжну картку MasterCard. Відповідно до п.3 Договору, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії. Максимальний розмір кредитної лінії встановлюється у розмірі 200\~000,00 гривень. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди становить 7\~000,00 гривень та може бути змінений в межах максимального кредитного ліміту, встановленого угодою за ініціативою банку, про що буде повідомлено клієнта. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48% річних. У відзиві на позовну заяву позивачка зазначає про те, що копія договору не містить підпису відповідачки. З зазначеним суд не може погодитися з огляду на те, що угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної катки та страхування від 19.09.2019 року №С-301-008865-19-980 містить особистий підпис відповідачки. Доказів того, що вчинений на договорі підпис належить іншій особі та вчинявся не [PERSON] надано не було. Більше того, у відзиві на позовну заяву позивачка зазначає про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування. На думку суду, підписавши угоду, [PERSON] уповноважила АТ «ІДЕЯ БАНК» відкрити їй банківську картку, із встановленням на ній кредитного ліміту у розмірі 7\~000,00 гривень та при цьому ознайомилася із встановленою процентною ставкою 48% річних, що була визначені в угоді, що фактично спростовує посилання позивачки на те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування. У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. Згідно постанови КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18, банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів. У відзиві на позовну заяву відповідачка зазначає про те, матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували видачу кредиту. Суд не може погодитися із зазначеним з огляду на те, що матеріали справи містять копію виписки по рахунку [PERSON] в період з 19.09.2019 року по 19.12.2023 року, та з якої вбачається, що АТ «ІДЕЯ БАНК» зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачці розпоряджатися відновлювальною кредитною лінією в межах визначеного у угоді кредитного ліміту. Також, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 916/2403/18 зазначив, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено Постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі № 911/3685/17. Зі змісту виписки вбачається, що [PERSON] неодноразово здійснювала погашення як основної суми боргу так і процентів за користування кредитною лінією. Тому, суд вважає, що АТ «ІДЕЯ БАНК» у повній мірі виконав зобов`язання за договором. 19 грудня 2023 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» було укладено договір факторингу №19/12-2023, за яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором, та за яким було відступлене право вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 19.09.2019 року №С-301-008865-19-980, що підтверджується копією Друкованого реєстру боржників №2. Згідно п.5.1. Договору, права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора саме в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників та договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно» за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п.4.1. договору. Договір та друкований реєстр боржників було підписано сторонами 19 грудня 2023 року. Відповідно п.4.1. Договору, фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 11\~576\~112,00 гривень. ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» виконало зобов`язання за договором, перерахувавши на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» грошову суму у розмірі 11\~576\~112,00 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції від 20.12.2023 року №45. За таких умов, ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» у повній мірі набуло право вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 19.09.2019 року №С-301-008865-19-980. 22 грудня 2023 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №22/12-2023, за яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором, та за яким було відступлене право вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 19.09.2019 року №С-301-008865-19-980, що підтверджується копією Друкованого реєстру боржників №2. Згідно п.5.1. Договору, права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора саме в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників та договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно» за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п.4.1. договору. Договір та друкований реєстр боржників було підписано сторонами 22 грудня 2023 року. Відповідно п.4.1. Договору, фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 11\~861\~032,61 гривень. ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» виконало зобов`язання за договором, перерахувавши на користь ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» грошову суму у розмірі 11\~861\~032,61 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції від 26.12.2023 року №376. За таких умов, ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» у повній мірі набуло право вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 19.09.2019 року №С-301-008865-19-980. У відповідності до\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України,\~за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірах та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти (ч.1\~ст. 1048 ЦК України). Ч.2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст.634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.2 ст.1050 ЦК України\~встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки Відповідач своєчасно не повернув Кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Внаслідок викладеного, станом на день звернення до суду у відповідача виникла заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 19.09.2019 року №С-301-008865-19-980 становить 17\~793,21 гривень та складається з: - основна сума боргу 6\~874,56 гривень; - відсотки 10\~918,65 гривень. У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсності з огляду на те, що нею регулярно вносилися платежі задля погашення заборгованості, але сума кредиту залишалася такою ж. Суд відхиляє даний довід позивача, з огляду на наступне. Так, позивачем було здійснено погашення основної суми боргу: - 21.10.2019 року на загальну суму 4\~112,09 гривень; - 18.11.2019 року на загальну суму 4\~365,00 гривень; - 20.11.2019 року на загальну суму 487,74 гривень; - 03.01.2020 року на загальну суму 237,82 гривень; - 02.04.2020 року на загальну суму 245,98 гривень; - 01.07.2020 року на загальні суму у розмірі 75,14 гривень. Загальна сума сплаченої суми боргу склала 9\~523,77 гривень В той же час, [PERSON] постійно використовувала грошові кошти в межах встановленого кредитного ліміту. Так, за період з 11.10.2019 року по 31.08.2020 року, загальний розмір використаних [PERSON] грошових коштів в межах встановленого кредитного ліміту становить 16\~398,33 гривень. За таких обставин, основна сума боргу становить 6\~874,56 гривень (16398,33-9523,77) Щодо розміру заборгованості за відсотками, то зі змісту договору факторингу вбачається, що кількість днів прострочення [PERSON] склав 1\~337 день. За таких обставин, розмір процентів за користування кредиту протягом 1\~337 днів становить 12\~300,40 гривень (7\~000*48%/100/365*1377). Тому, з урахуванням сплачених грошових коштів в якості погашення заборгованості за відсотками, суд погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості та доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Щодо посилання відповідача у відзиві на те, що матеріали справи не містять доказів надсилання позивачем на адресу відповідача претензії для досудового врегулювання спору, то на думку суду, зазначені докази не впливають на вирішення спору з огляду на те, що для даної категорії справи не передбачено обов`язку вживати заходи досудового врегулювання спору. Щодо судового збору суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Згідно платіжної інструкції від 19.09.2024 року №12181, позивачем сплачено в якості судового збору грошову суму у розмірі 3\~028,00 гривень. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, вимога позивача про стягнення суми сплаченого судового збору підлягає задоволенню. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. 01 липня 2024 року між ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» та АО «ПРАВНИЧИЙ КУРС» було укладено договір про надання правничої допомоги №02-24, за яким об`єднання взяло на себе зобов`язання по наданню клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правничої допомоги у відповідності з умовами цього договору, а клієнт зобов`язується прийняти надану йому правничу допомогу та здійснити оплату відповідно до умов цього договору. Згідно п.1.2. Договору, перелік реєстру боржників, щодо яких доручається вчинення дій стосовно стягнення заборгованості, сума заборгованості та інші дані, необхідні для виконання умов цього договору зазначаються в реєстрі. 01 липня 2024 року між ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» та АО «ПРАВНИЧИЙ КУРС» було укладено додаткову угоду №1/1 до договору, якою було погоджено розмір винагороди, зокрема: - 7\~000,00 гривень за проведення консультації з клієнтом, здійснення вивчення документів та підготовлення проекту до позовної заяви; - 20% від суми, зазначеної в реєстрі боржників, якщо загальний розмір заборгованості боржника за тілом кредиту становить від 6\~000 до 12\~000 гривень; - 15% від суми, зазначеної в реєстрі боржників, якщо загальний розмір заборгованості боржника за тілом кредиту становить більше 12\~000,00 гривень. Відповідно до Додатку №2 до договору (акт №1 прийому передачі-реєстру боржників), фінансова компанія доручила АО здійснити представництво щодо [PERSON] . Згідно акту прийому-передачі наданої правової допомоги від 05.09.2024 року, АО було надано наступні види послуг: проведення консультації з клієнтом, вивчення документів та підготовка проекту позовної заяви, а загальна вартість виконаних робіт склала 7\~000,00 гривень. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved