Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із позовом до відповідачів Байковецької сільської ради, [PERSON] про визнання права на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , яка для позивача [PERSON] була мамою, а для позивача [PERSON] - дружиною . Після їх смерті відкрилася спадщина, яка складалася з відповідної частини житлового будинку [ADDRESS] . Даний будинок мав статус колгоспного двору, в якому станом на 15 квітня 1991 року проживали та були зареєстровані п`ять членів колгоспного двору. Померлим [PERSON] , [PERSON] належало по 1/5 частині в будинку як члену колгоспного двору. Ще при житті, 27 січня 1999 року [PERSON] зробила заповіт, яким заповіла [PERSON] зазначений будинок. Тому у відповідності до вимог ст.1223 ч.1 ЦК України позивач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом майна(1\\5 частини будинку) [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину(1\\5 частину будинку) прийняв позивач [PERSON] згідно ч.3 ст.1268 ЦК України як особа, що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв позивач [PERSON] , подавши відповідну заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Інший спадкоємець першої черги - позивач [PERSON] подав заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини за законом в користь [PERSON] . Ще одним спадкоємцем, що прийняв спадщину є відповідач [PERSON] , який є сином [PERSON] , який фактично проживав із спадкодавцем на день її смерті. На даний час позивачі звернулися в Тернопільську районну державну нотаріальну контору для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , [PERSON] , однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину через відсутність правовстановлюючого документу про належність цього майна спадкодавцеві. У зв`язку\~із не\~досягненням згоди\~щодо досудового\~врегулювання спору,\~з підстав\~викладених у\~позові,\~позивачі просять\~позов задовольнити\~та визнати\~за [PERSON] \~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті [PERSON] \~право власності\~на 2/15\~частини житлового\~будинку [ADDRESS] ,\~загальною площею\~131,1\~кв.м.,\~житловою площею\~70,1\~кв.м.,\~з господарськими\~будівлями і\~спорудами. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 131,1 кв.м., житловою площею 70,1 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами. У судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, однак представник позивача, адвокат Семененко С.М. подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача Байковецької сільської ради у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, щодо позовних вимог [PERSON] , [PERSON] покладається на думку суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, будучи повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Суд, встановив, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 11 листопада 1978 року, [PERSON] була дружиною [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24 грудня 1989 року, [PERSON] та [PERSON] батьки [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 12 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Судом з`ясовано, що [PERSON] була матір`ю позивача [PERSON] . [PERSON] складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Шелепко Г.М., згідно якого вона заповіла [PERSON] належний їй на праві особистої власності жилий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] з усіма надвірними будівлями. Після смерті [PERSON] спадщину (1\\5 частину будинку) прийняв позивач [PERSON] згідно ч.3 ст.1268 ЦК України як особа, що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, дана обставина підтверджується матеріалами спадкової справи №456/2015, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою. Відповідно до довідки №580, на день смерті [PERSON] постійно проживала і перебувала на реєстраційному обліку в [ADDRESS] . З нею були зареєстровані: [PERSON] син, [PERSON] онук, [PERSON] онук, [PERSON] невістка. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 31 липня 2023 року Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв позивач [PERSON] , подавши відповідну заяву нотаріусу про прийняття спадщини, дана обставина підтверджується матеріалами спадкової справи №397/2023, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою. Інший спадкоємець першої черги - позивач [PERSON] подав заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини за законом в користь [PERSON] . Ще одним спадкоємцем, що прийняв спадщину є відповідач [PERSON] (син [PERSON] ), який фактично проживав із спадкодавцем на день її смерті. Згідно довідки (виписки з погосподарської книги) села Байківці Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №195 від 13.11.2023, станом на 15 квітня 1991 року, під номером об`єктом погосподарського обліку 226 заходився житловий будинок в [ADDRESS] , колгоспний двір, членами якого були: [PERSON] голова двору, [PERSON] син, [PERSON] невістка, [PERSON] внук, [PERSON] внук. Як вбачається з інформаційної довідки вих. №87 від 07.02.2022, Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації повідомляє про те, що за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 р. житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30.03.1989 р. та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 142. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на частку житлового будинку [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на частку житлового будинку [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 1216,\~1220, ч. 5 ст. 1268\~ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статей 1217 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як встановлено ч. 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297\~ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Пленумом Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено щодо правовідносини, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність»,\~застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, що належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч.2\~ст.123 ЦК УРСР). Згідно із вимог чинного законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону, перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. За п. 26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, необхідними документами є ті, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правовідносини щодо права власності на будинок регулюються нормативно-правовими актами, які були чинними на час їх виникнення, а саме, Технічними вказівками по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року №112/5 , Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року №5- 24/26, згідно з положеннями яких суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім`ї. Глава сім`ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім`ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім`ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім`ї, відносяться до господарства колгоспників. Господарства пенсіонерів, які не мають працюючих членів сім`ї відносяться до тієї суспільної групи, до якої ці особи відносилися до переходу на пенсію. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до п. 20 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (затверджених ЦСУ СРСР 12 травня 1985 року №5-24/26) суспільна група господарства визначається у залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). Такі ж вказівки по визначенню суспільної групи двору дані у Постанові Держкомстату СРСР від 12 травня 1990 року. У частині 1 ст.\~2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» від\~1\~липня 2004\~року №\~1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У ч. 1 ст. 3 вказаного\~Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3\~ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~регламентовано, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації, а речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15,\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). Суд вважає, що в даному випадку мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі, будучи спадкоємцями майна померлих, дійсно набули право власності на нерухоме майно вищевказаного\~домоволодіння, що належало їх померлим спадкодавцям в порядку спадкування за заповітом та в порядку спадкування за законом, але яке не можуть оформити у позасудовому порядку із-за відсутності на цю нерухомість правовстановлюючих документів, оскільки право власності на спірне домоволодіння проходило формування згідно законодавства, чинного на момент утворення цього домоволодіння та до теперішнього часу, постійно змінювалося, та як вбачається з наданих суду доказів\~має статус колгоспного двору, право власності на який належало особам, які станом на 15.04.1991 проживали і були зареєстровані в цьому житловому будинку з погосподарськими спорудами і будівлями. Таким чином,\~оцінивши належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~приймаючи до\~уваги те,\~що зазначені\~позивачами обставини\~унеможливлюють іншим\~способом захистити\~свої права\~та інтереси,\~оскільки померлі\~не отримали\~за життя\~правовстановлюючих документів\~на належне\~їм майно\~та не\~здійснили державної\~реєстрації свого\~права власності,\~зважаючи на\~відмову нотаріальної\~контори у\~видачі свідоцтв\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~та за\~законом,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги підлягають\~до задоволення,\~шляхом визнання\~за [PERSON] \~в порядку\~спадкування за\~законом після\~смерті [PERSON] \~право власності\~на 2/15\~частини житлового\~будинку [ADDRESS] ,\~загальною площею\~131,1\~кв.м.,\~житловою площею\~70,1\~кв.м.,\~з господарськими\~будівлями і\~спорудами. Визнання за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 131,1 кв.м., житловою площею 70,1 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами. На підставі наведеного,

Outcome: approved