Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом звернувся позивач та просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, як знаходяться за адресою: [ADDRESS] , припинивши право спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтував тими обставинами, що з березня 2011 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від спільних стосунків з відповідачем мають четверо дітей: [PERSON] , 2004 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2014 року народження. У 2018 році позивач з відповідачем вирішили придбати житловий будинок. Так як по роду своїх занять позивача перевели в Миронівський район (на цей час Обухівський район) вони шукали різні варіанти проживання у житлових будинках. Згодом знайшовши повідомлення про продаж житлового будинку по [ADDRESS] ми його оглянули та домовившись з покупцем про ціну, та 17 вересня 2018 року за спільною домовленістю оформили договір купівлі продажу на [PERSON] у приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. На цей час сторони проживають окремо, тому що відповідач 21 жовтня 2021 року залишила позивача з дітьми і поїхала у Дніпропетровську область, потім нібито в село Тепліца Одеської області. До цього часу [PERSON] до позивача не повертається, життям дітей не цікавиться, кошти на їх утримання також не надає. Останній раз, коли відповідач надавала кошти дітям було 12 грудня 2021 року. У лютому місяці 2022 року, коли діти захворіли, позивач просив [PERSON] допомогти коштами на ліки, але остання відмовила. Сторони у підготовче засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності позовні вимоги визнала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що з березня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від спільних стосунків з відповідачем вони мають четверо дітей: [PERSON] , 2004 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2014 року народження. У 2018 році сторони здійснили купівлю-продаж житлового будинку по [ADDRESS] за спільною домовленістю оформили договір купівлі продажу на [PERSON] у приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого у приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. 17 вересня 2017 року укладено договір між [PERSON] та [PERSON] . Згідно якого [PERSON] , передала у власність [PERSON] житловий будинок, з відповідними надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 20). Відповідно до копії технічного паспорту від 01 грудня 2014 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок, [ADDRESS] , 1967 року побудови, власником якого є [PERSON] (а.с. 21-28). В поданій до суду заяві відповідач позовні вимоги визнала повністю, не заперечила проти їх задоволення. Нормою ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки для цього є законні підстави, визнання позову не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а навпаки є свідченням досягнення сторін згоди із усіх питань порушених в позові. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76 - 82, 95, 206, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

Outcome: approved