Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

30 грудня 2024 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовує тим, що 25 березня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (https://miloan.ua/) було укладено електронний договір про споживчий кредит № 100039017, відповідно до умов якого кредитодавець надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 7500 грн. Позивач вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на запропоновані товариством умови кредитного договору, підписавши договір через електронне повідомлення-одноразовий ідентифікатор та отримавши кредитні кошти на вказаний ним же рахунок. У подальшому відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим виникла заборгованість на загальну суму 28710 грн 15 коп., а саме: за тілом кредиту - 6769 грн, за відсотками 21941 грн 15 коп. Позивач також зазначав, що 08 липня 2021 року, уклавши договір про відступлення прав вимоги № 04Т, ТзОВ «Мілоан» відступило право вимоги за вказаним вище кредитним договором № 100039017 від 25 березня 2021 року на користь ТзОВ «Діджи Фінанс». Після чого повідомлення про відступлення права вимоги та про необхідність сплати кредитної заборгованості боржнику [PERSON] було надіслано на його адресу, вказану в кредитному договорі. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 100039017 від 25 березня 2021 року в сумі 28710 грн 15 коп., судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. та 6000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою від 06 січня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте 24 січня 2025 року від його представника адвоката Овсієнка С.А. надійшла заява, в якій останній позов визнав частково, з підстав нарахування позивачем відсотків поза межами строку дії кредиту, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 6714 грн., судовий збір та 1000 грн витрат на правничу допомогу. У заяві до суду від 09.01.2025 року представник відповідача просить судове засідання проводити у їх відсутності. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте у відповіді на відзив просить судові засідання проводити без участі представника позивача, вимоги, викладені стороною позивача, вважає таким, що не підлягають до задоволення а тому позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 25 березня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений договір про споживчий кредит № 100039017, шляхом подання анкети-заяви на кредит, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 7500 грн строком на 15 днів, з процентами за його користування у розмірі 1125 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, з стандартною (базовою) процентною ставкою за користування кредитом 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 11, 23-33). Відповідно до п. 1.3, 1.4, п.п 2.3.1.2, п.п. 2.4.2 цього кредитного договору кредит надається строком на 15 днів з 25.03.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 09 квітня 2021 року. Відповідно до п.2.3.1.2 кредитного договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Пунктом 2.4.2 договору передбачено, що у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь Кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п.1.4. договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п.1.3 та п.2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4. З матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного доручення №26237754 від 25 березня 2021 року ТОВ «Мілоан», на виконання умов договору, перерахувало грошові кошти [PERSON] в сумі 7500 грн, а саме на рахунок відкритий в установі банку на ім`я останнього (а.с.35). Крім того встановлено, що 08 липня 2021 року між позивачем ТзОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» було укладено договір факторингу № 04Т, за умовами якого товариство відступило останньому права вимоги зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, у якому рахується боржник [PERSON] з сумою заборгованості 28710 грн 15 коп. з яких: 6769 грн - заборгованість за тілом кредиту; 21941 грн 15 коп. заборгованість - за відсотками, (а.с.13, 17-24). Відповідно до платіжних інструкцій позивач ТзОВ «Діджи Фінанс» здійснив оплату ТОВ «Мілоан» згідно договору факторингу № 04Т від 08 липня 2021 року (а.с.40-42). Із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що за кредитним договором 100039017 від 25 березня 2021 у відповідача [PERSON] перед позивачем існує кредитна заборгованість в сумі 28710 грн 15 коп., з яких: 6769 грн, заборгованість за тілом кредиту; 21941 грн 15 коп. - заборгованість за відсотками (а.с.15). Даним розрахунком також підтверджується сплата 08.04.2021 року та 13.04.2021 року відповідачем комісії за пролонгацію кредитного договору. Також встановлено, що позивачем на адресу відповідача [PERSON] надсилалась досудова вимога від 27 вересня 2024 року про необхідність сплатити останнім кредитної заборгованості у розмірі 28710 грн 15 коп. та йому роз`яснено наслідки її невиконання (а.с.38). Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до стаття 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як передбачено частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування». За змістом частини другої статті 9 вказаного Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Із положень статті 514 ЦК України слідує, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено частиною першою статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування ними, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що оскільки позивач надав докази, які підтверджують факт існування домовленості між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] про надання кредиту і його повернення у встановлені строки зі сплатою відсотків та комісії за надання кредиту, укладення цієї угоди у визначений Законом України «Про електронну комерцію» спосіб, а відповідач не спростував даного факту, у встановлений кредитним договором строк, з урахуванням його пролонгації, відповідач не повернув кредитні кошти та не сплатив проценти за користування кредитом, то позовні вимоги ТзОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» як правонаступника кредитодавця підлягають до задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача було надано копію договору №42649746 від 01.08.2024 року про надання правової допомоги, акт №100039017 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) та детальний опис робіт до договору про правничу допомогу (а.с.10, 16, 25, 26, 28, ). З вищевказаних доказів вбачається, що адвокатом надано послуги вартість яких становить 6000 грн. На думку суду, витрати позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 6000 грн. є неспівмірними з предметом позову та складністю справи, оскільки дана справа є типовою, не потребує глибокого аналізу законодавства а розгляд проводився без проведення судових засідань, що виключає участь у них представника. Окрім того, у детальному описі робіт вказана послуга з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, які позивач очікує понести, що становить 3000 грн, однак слід зауважити, що очікування це не реальні витрати, які є дійсними та необхідними. Враховуючи наведене, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2000 грн. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved