Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.11.2024 звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення аліментів на утримання дитини. Посилався на те, що сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідачка матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, що ставить його у скрутне фінансове становище. Просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. На адресу суду 26.11.2024 від [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву. Відповідачка зазначала, що [PERSON] не працює. [PERSON] навчається в дев`ятому класі за рахунок місцевого бюджету. [PERSON] постійно спілкується з донькою, знає її потреби та купує за власний рахунок їй необхідні товари. На день народження доньки за рахунок відповідачки був організований святковий стіл. Вважала, що вона, як мати, виконує обов`язки по утриманню дитини. [PERSON] не має доходу, кошти з аліментів буде витрачати на власні потреби. Позов про стягнення аліментів поданий з метою уникнення служби в Збройних Силах України. Дитину [PERSON] слід вивести з-під опіки позивача, оскільки він становить загрозу для неї. У відзиві відповідачка заявляла клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи №706/802/24 в Христинівському районному суді Черкаської області за позовом про позбавлення батьківства та зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 11.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду подав заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутність. Позов підтримує повністю, просить його задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи у відсутності [PERSON] суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Ухвалою Монастирищенського районного суду від 11.11.2024 судовий розгляд був призначений на 10.12.2024. [PERSON] була повідомлена про вказані дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення від 13.11.2024 №06102061502578. 02.12.2024 [PERSON] звернулася до суду з заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю укласти договір з адвокатом. Наступне судове засідання було призначено на 03.02.2025 року. [PERSON] була повідомлена про вказані дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку згідно з її заявою від 10.12.2024, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток Viber від 30.12.2024. 31.01.2025 [PERSON] подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю укласти договір з адвокатом та подання додаткових доказів. В судове засідання на 03.02.2025 [PERSON] не з`явилася. Суд вважає, що за період 02.12.2024 по 03.02.2025, який становить два календарні місяці, у відповідачки було достатньо часу для укладення договору про надання професійної правничої допомоги та подання до суду доказів. Суд визнає причини неявки відповідачки неповажними. Отже, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено. Судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Враховуючи те, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , а батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 24.08.2022 Монастирищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а. с. 4). Факт проживання спільної дитини сторін з позивачем та перебування на його утриманні підтверджується довідкою № 189 від 08.11.2024, виданою виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради Черкаської області (а. с. 6). Крім того, рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 07.07.2022 у справі №706/316/22 встановлено, що починаючи з листопада 2021 року [PERSON] проживає з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні. Станом на 3 березня 2022 року [PERSON] піклувався про дитину, одяг та речі купував переважно батько, кишенькові гроші давав тільки батько (а. с. 7-8). З наданих відповідачкою квитанцій за період з 19.10.2024 по 14.11.2024 вбачається, що за вказаний період [PERSON] купувала продукти харчування та інші товари. Права та обов`язки матері і батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ст.121 СК України). Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення ( ч. 1 ст. 182 СК України). Суд, з урахуванням обставин справи, вважає за необхідне визначити аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідачки, у відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, але не менше ніж 50 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 08.11.2024 року. Суд вважає за необхідне на підставі ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Суд не бере до уваги доводи відповідачки про добровільне виконання обов`язку щодо утримання дитини, оскільки вказана обставина не може бути підставою для відмови в позові батька з яким проживає дитина. Звернення до суду з позовом про стягнення аліментів є свідченням наявності спору між сторонами щодо виконання відповідачкою обов`язку щодо утримання дитини. Також не підтверджені доказами є доводи відповідачки про те, що кошти з аліментів позивач буде витрачати на власні потреби, а позов про стягнення аліментів поданий з метою уникнення служби в Збройних Силах України. Суд не бере до уваги також клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з розглядом цивільної справи №706/802/24 в Христинівському районному суді Черкаської області, оскільки ухвалами суду від 12.12.2024 позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав залишено без розгляду, а зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини повернуто. Оскільки, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідачки підлягають стягненню на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved