Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі -ТОВ «ФК «ЄАПБ»), звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за Кредитним договором №94349614000 від 20.02.2018 р. в сумі 71\~130,91 грн та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 20.02.2018 р. між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту № 94349614000, підписанням якого погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщенні для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті "Урядовий кур`єр" №105, 09.06.2017 (із усіма змінами і доповненнями): умовами надання споживчого кредиту Позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касо сового обслуговування поточних карткових рахунків. Згідно з умовами Кредитного договору Первісний кредитор надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил. 26.06.2024 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу № 274 за умовами якого, АТ «Укрсиббанк» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні АТ «Укрсиббанк» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрах прав вимоги. Згідно з Реєстром прав вимоги до договору факторингу № 274 від 26.06.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 71130,91 грн, з яких: 46060,57 грн сума заборгованості за основним боргом, 25070,34 грн заборгованість за процентами. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 26.06.2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. З урахуванням викладеного відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №94349614000 від 20.02.2018 р. у розмірі 71\~130,91 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2024 року справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. Після виконання приписів ст. 187 ЦПК України, ухвалою судді від 08.01.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. 24.01.2025 року від представниці відповідачки адвоката Дідух К.О., через систему «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву, в якому з позовом не згодна у повному обсязі. Вказала, що позовні вимоги є безпідставними, належні та допустимі докази позивачем не надані, а ті , на які позивач посилається у позовній заяві, є недопустими та неналежними. Отже, представницявідповідачки просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, посилаючись на наступне. Відповідно до п.2 Акту Клієнт передав (відступив) Фактору Права Вимоги, а Фактор прийняв Права Вимоги в обсязі та на умовах, визначених Договором та Реєстром Боржників від 26.06.2024 року до Договору факторингу №274 від 26.06.2024 року у кількості 826. Загальна сума заборгованості складає (цифра замальована). З наданого Акту не вбачається можливим встановити перехід права власності на Право Вимоги на виконання п. 4.1. Договору факторингу щодо Відповідача, оскільки вказана загальна кількість переданих Боржників у кількості 826 та загальна сума заборгованості, що замальована. А враховуючи домовленість Сторін за Договором факторингу у п. 3.1. про те, що сума фінансування, що надається Фактором Клієнту під відступлення Прав Вимоги складає процентне відношення/відсоток/% (цифра замальована) від Суми Прав Вимоги, визначеної в Реєстрі боржників, розмір заборгованості та її склад в розрізі Відповідача, також не підтверджений Позивачем. Позивачем надана копія Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №274 від 26.06.2024 року. Разом з тим, умови Договору факторингу не містять посилання на такий документ. Таким чином, Позивачем не надані докази передачі права власності в частині кредитної заборгованості Відповідача. До того ж, надана копія Витягу з Реєстру прав вимоги не підписана уповноваженими представниками Сторін Договору факторингу. Отже, копія Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №274 від 26.06.2024 року є неналежним доказом. Сума встановлених лімітів кредитування, права Вимоги за якими відступаються, дата встановлення лімітів кредитування, та розмір заборгованості зазначається в Реєстрі боржників. Розмір заборгованості в кожному окремому випадку розраховується Клієнтом станом на дату підписання цього Договору. Таким чином, Реєстр боржників повинен був містити інформацію про суму встановлених лімітів кредитування, права Вимоги за якими відступаються, дата встановлення лімітів кредитування, та розмір заборгованості. А тому, Позивачем не надано належних та допустимих доказів ані переходу Прав власності на Права вимоги, ані коректної суми кредитної заборгованості щодо Відповідача. Також, адвокат відповідачки зазначає, що відповідно до вимог п. 4.2. Договору факторингу, Клієнт самостійно здійснює повідомлення кожного Боржника про відступлення Права вимоги згідно з вимогами законодавства протягом 10 (десяти) робочих днів з дати переходу права власності на Права вимоги Фактору відповідно до умов Договору. До позовної заяви Позивач надає копію Повідомлення про відступлення прав вимог договором про відкриття та використання карткового рахунку за вих.№ 43631 від 04.07.2024 року. Представник Відповідача критично ставиться до такого доказу, адже Позивачем не доведений факт ані направлення Повідомлення, ані факт його отримання Відповідачем на виконання п. 4.2. Договору факторингу. Також, представниця відповідачки вказую, що розрахунок, наданий позивачем складений таким чином, що вказує, що позивачем здійснювалося щомісячне нарахування загальної суми заборгованості, заборгованості за основним боргом, заборгованості за відсотками у період з 26.06.2024 року по 30.11.2024 року, але такий розрахунок не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б перевірити, чи видавалися кредитні кошти Відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків кредитором, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення Відповідачем умов відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Крім того, відповідно до п.2.3., 2.4. Кредитного договору вказано декілька процентних ставок, як то 28% річних, 38,6% річних, а у Паспорті споживчого кредиту-Інформаційному листі також є процентна ставка у 45% річних. А з наданого Розрахунку не вбачається можливим встановити, яка процентна ставка була застосована до нарахування відсотків на користування кредитними коштами. Також, представниця відповідачки вважає, що позивачем пропущений імперативний строк позовної давності на стягнення, що сплив 11.03.2023 року, оскільки у випадку невиконання чи неналежного виконання, в тому числі частково, відповідачем обов`язку з повернення кредиту та/або відсотків за користування кредитними коштами, початок строку отримання права Первісним кредитором на стягнення, виникло з дня, наступного за днем закінчення періоду встановленого кредитного ліміту, тобто 11.03.2020 року. 30.01.2025 року від представника позивача, через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій вказав наступне. Позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що наведена позивачем теза про отримання відповідачем грошових коштів за умовами кредитних договорів стороною захисту не доведена, при цьому сам Відповідач не визнає і одночасно не заперечує факт отримання грошових коштів, виносячи свою версію подій відносно отримання коштів «за дужки». Тобто, фактично сторона захисту не заперечує факт, але намагається показати, що Позивач не довів його належним чином. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів. Щодо розрахунку боргу, який сторона відповідача вважає неналежним доказом, представник позивача вказує, що, якщо Відповідач не згоден з розрахунками заборгованості, наданими Позивачем чи ставить під сумнів правильність доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, він мав право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду, але не скористався даним правом. Також, представник позивача стверджує, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок Позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Перерахування коштів на платіжні карти Відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. З метою забезпечення найвищого рівня безпеки проведення платежів PCI DSS, технологія карткових рахунків побудована таким чином, що в платіжних системах міститься лише перші шість та останні чотири цифри номеру карти. Інформацію про повний номер платіжної карти мають банки-емітенти платіжних карток (з параметрами: Номер картки). Для цього необхідно надати відомості про транзакції, які містяться в інформаційній довідці/листі/квитанції наданого платіжним сервісом. За наданими параметрами Банк-емітент платіжної картки зможе повністю ідентифікувати отримувача. Враховуючи, що кредит було видано на платіжну картку позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів». Щодо повідомлення відповідачки про відступлення права вимоги, представник позивача вказує, що в законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. Зокрема відповідно до Договору факторингу передбачено, що попередній кредитор зобов`язаний повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних новому кредитору. Дані листи ніяким чином не змінюють умов кредитних договорів, а носять лише інформаційний характер. При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті заборгованості на рахунки Первісного Позикодавця, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Щодо оскарження стороною відповідачки факту переходу права вимоги, представник позивача зазначає, що Реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, Позивачем надано Виксерокопіювання (Витяг) з Реєстру боржників, що містить лише дані Відповідача, інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб. Договір факторингу між Первісним кредитором та Позивачем укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси Відповідача. За такого, представник позивача вважає, що відповідачкою не спростовано докази надані позивачем, не надано докази, які б заперечували суть позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 06.02.2025 року від представниці відповідачки адвоката Дідух К.О., через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якій вважала твердження представника, викладенні у позовній заяві та відповіді на відзив є необгрунтованими та не підтвердженими належними доказами, а отже, у задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у даному запереченні. Представник позивача до судового засідання не з`явився, у відповіді на відзив просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка до судового засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, клопотання чи заяви по суті спору не надала. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц). Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, оскільки розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, дійшов наступного висновку. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від\~23\~лютого 2006\~року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи у продовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що 20.02.2018 року [PERSON] звернулася до ПАТ «Укрсиббанк» та підписала Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №94349614000. Згідно п. 1.1. Договору-анкети, Банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває Клієнту та обслуговує на умовах Тарифного плану Револьверна Кредитна Картка «Картка НПК Преміум», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com й на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (надалі - «Тарифи»). картковий рахунок, який використовується згідно з режимом поточного рахунку, встановленим законодавством, та обслуговується згідно цього Договору-анкети та Правил (договірних умов) споживчого кредитування та відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків Клієнтів АТ «УкрСиббанк», опублікованих в газеті «Урядовий кур`єр» №105 від 09.06.2017 р. (з усіма змінами та доповненнями) та розміщених на сайті www.my.ukrsibbank.com та/або на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (далі Правила), а саме: Картковий Рахунок № 26201965471475 у національній валюті України (далі - Картковий рахунок). Сторони домовились, що цей Договір-анкета містить заяву Клієнта на відкриття Карткового рахунку і подання окремої заяви не вимагається Положеннями п. 2.1 Договору-анкети встановлено, що сторони дійшли згоди, що ліміт овердрафту, що встановлюється на картковому рахунку клієнта розуміється сторонами в рамках цього договору-анкети як ліміт кредитування, що встановлюється у вигляді відновлювальної кредитної лінії, яка передбачає надання кредитних коштів клієнту в рамках ліміту кредитування одним траншем або декількома траншами. Видача траншів може ініціюватися клієнтом шляхом використання кредитної картки в банкоматах, електронних терміналах або іншими способами, передбаченими договором та правилами, а також шляхом надання доручень Банку на списання кредитних коштів з карткового рахунку (в тому числі шляхом надання банку доручення на списання кредитних коштів на користь банку або третіх осіб). Відповідно до п. 2.2 Договору-анкети, ліміт кредитування (ліміт овердрафту) встановлюється у розмірі 30\~000,00 грн. Строк користування кредитом з 20.02.2018 по 10.03.2020. Вимогами п. 2.3 Договору-анкети встановлені умови обслуговування кредитного ліміту, а саме: процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки 28,00% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями 28,00% річних; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями, протягом пільгового періоду 0,00001. Зі змісту п. 2.4 Договору-анкети вбачається, що сторони дійшли згоди щодо визначення орієнтовної сукупної вартості кредиту, а саме: розрахунок карткою в терміналі 3 000 грн; розрахована банком мінімальна сума поповнення карткового рахунку (усереднено) 173, 27 грн, з них: на погашення процентів та комісій 48, 27 грн, на зменшення строкової заборгованості 125 грн; абсолютне подорожчання кредиту 1158, 36 грн, реальна процентна ставка 38, 6 %. Положеннями п. 2.6 Договору-анкети встановлено, що дата розрахунку мінімальної суми поповнення рахунку (білінгова дата) 25 числа кожного місяця. Дата платежу, в яку клієнт зобов`язаний поповнити рахунок на мінімальну суму поповнення рахунку, розраховану в білінгову дату 20 число кожного місяця. Відповідно до п. 2.7 Договору-анкети, у разі прострочення сплати клієнтом чергового платежу банк має право вимагати сплати клієнтом комісії за надання послуг з управління кредитом при простроченні сплати платежу у розмірі до 500 грн. До матеріалів справи долучений паспорт споживчого кредиту від 20.02.2018 року, в якому зокрема зазначено: тип кредиту кредитування рахунку (овердрафт), сума/ліміт кредиту 30 00 грн, строк кредитування до 24 місяців, мета отримання кредиту на споживчі цілі, спосіб та строк надання кредиту кредит надається шляхом встановлення ліміту кредитування (овердрафту) на картковий рахунок, тип процентної ставки фіксована, процентна ставка, відсотків річних 28,00 %, загальні витрати за кредитом -3535 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 11 535 грн. 26 червня 2024 між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 274, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. З акту приймання-передачі Права Вимоги від 26 червня 2024 року слідує, що на виконання договору факторингу № 274 від 26 червня 2024 року клієнт передав фактору права вимоги, а фактор прийняв права вимоги в обсязі та на умовах, визначених договором та Реєстром боржників від 26 червня 2024 року до договору факторингу № 274 від 26 червня 2024 року у кількості 274. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 274 від 26 червня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №94349614000 від 20.02.2018 року у розмірі 71130,91 грн, з яких: 46060,57 грн сума заборгованості за основним боргом, 25070,34 грн заборгованість за процентами. Позивач вказує, що з моменту отримання права вимоги до відповідачки, а саме з 12.08.2022 року ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. У даній справі, встановлено, що відступлення прав вимоги за вищевказаними кредитними договорами було здійснено шляхом укладення Договорів факторингу про відступлення ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги. Крім того, суд не бере до уваги доводи відповідачки щодо відсутності у позивача права вимоги до неї, через невідповідність Договору факторингу №274, акту прийому-передачі права вимоги та реєстру боржників, з наступних підстав. Суд зазначає, що підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 274 від 26.06.2024 року, підтверджує факт переходу від АТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження №12-61гс21) зроблено висновок, що "відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом". Згідно позиції Верховного Суду, викладеною у постановах від 02.11.2021 року та 18.10.2023 року у справі №905/306/17, для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.. Верховним Судом в постанові від 28.10.2020 року у справі № 910/10963/19 наголошено, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються. Згідно статті 95 ЦПК, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Позивачем надано Виксерокопіювання (Витяг) з Реєстру боржників, що містить лише дані Відповідача, інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб. Крім того, суд звертає увагу, що стороною відповідачки, в підтвердження своїх заперечень щодо наявності у позивача права вимоги не надано суду документів, які б свідчили про визнання Договору факторингу №274 від 26.06.2024 р., згідно яких до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] , недійсним. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається представниці відповідачки, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Аналогічний правовий висновок міститься постановах КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі №278/1679/13-ц та від 6 лютого 2019 року у справі №361/2105/16-ц За такого, враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про доведеність позивачем переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за вищевказаним кредитним договором, що дає ТОВ «ФК «ЄАПБ» право на стягнення з відповідачки в судовому порядку неповернуту нею суму позики. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що [PERSON] власноручно підписала Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 94349614000, яка містить основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі та повернення, строк повернення грошових коштів, розмір процентів, умови кредитування. Зокрема, у вказаному договорі, сторони погодили суму договору, строк дії договору, процентну ставку за користування позикою. Щодо твердження строною відповідачки про зазначення різних процентних ставок, суд зазначає наступне. Процентна ставка є основною винагородою, яку отримує фінансова установа за надання коштів у позику. Процентна ставка залежить від виду кредиту, суми кредиту, його строку та інших умов. Як вбачається з умов Договору 38,6% є реальною процентною ставкою, а 28,00% є фіксованою процентною ставкою. Реальна процентна ставка враховує всі витрати на кредит прямі, на користь кредитора, та непрямі, на користь третіх осіб. Реальна ставка найточніше показує повну вартість запозичених коштів для позичальника. До реальної ставки включають витрати на послуги посередництва, грошових переказів, страхування, оцінки заставного майна та складання державних документів. Фіксована ставка встановлюється на весь термін кредитування, не змінюється до повного погашення іпотечного кредиту. Така ставка більш вигідна для споживачів, тому що графік платежів чітко визначений і не змінюється ні за яких обставин. Крім того, є деяка вигода від інфляційного знецінення грошей з часом. За вказаних обставин умови кредитного договору №94349614000 від 20.02.2018 року містять всі передбачені законом умови. Твердження сторони відповідачки про те, що в паспорті споживчого кредиту процентна ставка відрізняється від процентної ставки вказаної в договорі суд сприймає критично з наступних причин. Відповідачкою 20.02.2018 року підписано Паспорт споживчого кредиту, а отже, нею підтверджено отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Стаття 9 Закон України "Про споживче кредитування" визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону). Частиною 3 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12). Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонам 20.02.2018 року паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеного для нього додатком 1 Закону України «Про споживче кредитування» свідчить тільки про те, що ПАТ «Укрсиббанк» і відповідач мали намір укласти договір споживчого кредитування. 20.02.2019 року сторонами укладено договір споживчого кредитування, шляхом підписання Договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 94349614000, в якому містяться основні істотні умови, в тому числі, розмір процентів. У відзиві на позов представниця позивачки заперечувала розрахунок заборгованості, наданий позивачем на підтвердження боргу та вказала, що даний розрахунок не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Разо з тим, суд зазначає, що оскільки нормативно-правовими актами, в тому числі актами Національного Банку України, не затверджено зразок «Розрахунку заборгованості кредитним договором», тому розробка такого документу такого типу віднесена до компетенції кожної фінансової установи. Враховуючи правовий висновок Верховного Суду у постанові від 17.12.2020 по справі 278/2177/15-ц, суд визнає наданий банком розрахунок заборгованості належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Крім того, суд враховує, що відповідачкою, яка не погоджується з розрахунком заборгованості позивача, не надано власного контррозрахунку заборгованості, підтвердженого відповідними доказами. На час розгляду справи судом відповідачкою не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України. Відтак, оскільки на час розгляду справи судом відповідачкою не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України, відповідачкою прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, а тому суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості по Кредитному договору №94349614000 від 20.02.2018 року у розмірі 71130,91 грн, з яких: 46060,57 грн сума заборгованості за основним боргом, 25070,34 грн заборгованість за процентами. Щодо застосування строків позовної давності. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності не є перешкодою для звернення до суду за захистом свого права чи інтересу. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: а) загальний; б) спеціальний. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності. Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України. Європейський суд з прав людини в п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Мета позовної давності полягає у тому, щоб стабілізувати та упорядкувати цивільно-правові відносини, створити умови, які б полегшували роботу юрисдикційних органів та привчити осіб до договірної дисципліни. Потерпіла особа за законодавством має чітко визначений та достатній строк для того, щоб захистити своє право або інтерес у судовому порядку. Представник відповідача, заявляючи про пропущення позивачем строку на звернення до суду з даним позовом, посилалася на те, що згідно з п.1.2., 2.2. Кредитного договору Відповідачеві Банк встановив ліміт овердрафту на Картковому рахунку у розмірі 30 000,00 гривень. Строк користування кредитом з 20.02.2018 року по 10.03.2020 року. Відповідно до Паспорту споживчого кредиту строк користування до 24 місяців. Таким чином, у випадку невиконання чи неналежного виконання, в тому числі частково, Відповідачем обов`язку з повернення кредиту та/або відсотків за користування кредитними коштами, початок строку отримання права Первісним кредитором на стягнення, виникло з дня, наступного за днем закінчення періоду встановленого кредитного ліміту, тобто 11.03.2020 року. Отже, Позивачем пропущений імперативний строк позовної давності на стягнення, що сплив 11.03.2023 року. Вказані твердження стороною відповідачки не заслуговують на увагу суду з наступних причин. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ№ 392 від 20.05.2020,№ 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 Документ сформований в системі «Електронний суд» 30.01.2025 8 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу Covid-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2ст. 14- 1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covid19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають і строки позовної давності. Всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19). Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 679/1136/21, який відповідно положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом під час розгляду даної справи. 15.03.2022 року Верховною радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності з 17.03.2022 року. Вказаним законом було доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Наведене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 квітня 2023 року у справі №728/1765/21 (провадження №61- 6640св21), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 (провадження №61-5238св22). За такого, враховуючи вищевказане, оскільки строк позовної давності заявлених позовних вимог до набрання чинності вказаних законів не сплив, суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк на звернення до суду з даною позовною заявою. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких\~обставин,\~враховуючи порушення\~позичальником умов\~договорів,\~суд приходить\~до висновку,\~що цивільне\~(майнове)\~право позивача\~по отриманню\~з відвідповідачки\~кредитної заборгованості,\~підлягає судовому\~захисту,\~тому позов\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ»до [PERSON] про стягнення заборгованості є обгрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною четвертою статті 10\~ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 13 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. За такого, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved