Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

28.11.2024 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, по якому просить: Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2314107051101, загальною площею 18,6 кв.м., житловою площею 7,9 кв.м., складові частини об`єкта нерухомого майна: житловий будинок, А; літня кухня, Б; огорожа, 1-2; вимощення, І. Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що за час спільного проживання на ім`я [PERSON] , за згоди [PERSON] , було набуто права власності на наступне майно: квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2024 року, який посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Іллічовою Н.А. за №1115; житловий будинок [ADDRESS] . На даний час [PERSON] не визнає право спільної сумісною власності позивача у зв`язку із чим сторони не можуть дійти згоди щодо поділу вказаного майна в позасудовому порядку. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 03.12.2024 року відкрито провадження у справі. 22.01.2025 року представник позивача надав заяву про зміну предмету позову та просив: Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2314107051101, загальною площею 18,6 кв.м., житловою площею 7,9 кв.м., складові частини об`єкта нерухомого майна: житловий будинок, А; літня кухня, Б; огорожа, 1-2, вимощення, І. Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 1837593551101. 10.02.2025 року представник позивача надав заяву, якою позов підтримав, просив його задовольнити, проти розгляду справи у його відсутність не заперечував. 11.02.2025 року відповідач надала заяву, якою позовні вимоги визнала, не заперечувала проти запропонованого варіанту поділу майна, просила справу розглянути у її відсутність. В поряду п.3 ч. 2 ст.\~200\~Цивільного кодексу\~України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 13.07.2003 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] . За час спільного проживання та перебування у шлюбі на ім`я [PERSON] , за згоди [PERSON] , було набуто право власності на наступне майно: 26.03.2024 року квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 26.03.2024 року, який посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Іллічовою Н.А. за №1115. 08.05.2024 року житловий будинок [ADDRESS] . Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18). Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши доводи сторін, викладені в заявах по суті, дослідивши докази у справі суд приходить висновку, що позовні вимоги є доведеними та відповідають меті реального поділу майна шляхом визнання за кожним із подружжям права власності окремий об`єкт нерухомого майна.

Outcome: approved