Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

І. \~ \~ \~ \~Виклад позицій учасників справи. У вересні 2024 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (далі суд) з позовом до Національного університету «Запорізька політехніка» (далі НУ « Запорізька політехніка»), третя особа Національна професійна спілка « Прометей» (далі НПС « Прометей»), який в подальшому , а саме 13 грудня 2024 року уточнив ( а.с.173-175), за результатами розгляду якого остаточно просить : ?визнати протиправною бездіяльність НУ « Запорізька політехніка» щодо невидачі позивачу копії наказу № 422-К від 22.08.2022 року « Про кадрові питання» в день звільнення 31.08.2022 року ; ? стягнути з НУ « Запорізька політехніка» на користь позивача середній заробіток за час затримки видачі копії наказу про звільнення за період з 14 вересня 2022 року по 15 жовтня2024 року в розмірі 556\~216, 10 грн., який обраховано без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Позов обґрунтовано таким. З 2017 року року [PERSON] працював в НУ « Запорізька політехніка». Відповідно до наказу № 422-к від 22.08.2022 року позивача було звільнено з роботи на підставі ч.2 ст. 36 КЗпП України. З 31.08.2022 року по 14.09.2022 року позивач перебував у стані тимчасової непрацездатності. 14.09.2022 року йому було вручено трудову книжку з записом про звільнення на підставі ч.2 ст. 36 КЗпП України. 27.09.2022 року позивачеві було вручено витяг з наказу № 422-К від 22.08.2022 року « Про кадрові питання» в частині його звільнення. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що у день звільнення працівнику вручається копія наказу. Така дія як видача роботодавцем звільненому працівнику витягу з наказу, трудовим законодавством не передбачена, що свідчить про незаконність таких дій. І оскільки станом на вересень 2024 року [PERSON] не отримав копії наказу про його звільнення , він вимушений звернутися до суду за захистом своїх трудових прав та інтересів. Під час знаходження справи в суді, а саме 15.10.2024 року відповідач вручив позивачу. копію наказу № 422-К від 22.08.2022 року « Про кадрові питання». З моменту отримання трудової книжки - 14.09.2022 року по день вручення позивачеві копії наказу про звільнення 15.10.2024 року минуло 454 робочих днів. А тому НУ « Запорізька політехніка» повинна виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки видачі копії наказу про звільнення у сумі 556\~216, 10 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати [PERSON] у розмірі 1\~020, 58 грн. \~ \~ \~ \~Як на правові підстави заявлених вимог позивач послався на ст. 43 Конституції України, ст. 235 КЗпП України. \~ \~ \~ \~18\~жовтня 2024\~року від\~відповідача по\~справі до\~суду надійшов\~ відзив на позов ( а.с.51-54), із змісту якого вбачається, що НУ « Запорізька політехніка» проти позову заперечує з таких підстав. 22.08.2022 року було видано наказ про звільнення [PERSON] з роботи 31.08.2022 року на підставі закінчення строку дії його трудового договору, здійснено повний розрахунок відповідно до ст. 116 КЗпП України, що оформлено наказом № 422-к від 22 серпня 2022 року. Як свідчить Додаток до наказу № 422-к від 22.08.2022 року позивача було ознайомлено з вказаним наказом про звільнення у встановленому порядку та вручено витяг з наказу. Після отримання витягу з наказу № 422-к від 22.08.2022 року позивач жодного разу не звертався до роботодавця з проханням видати йому копію наказу. Позивач звернувся вперше до відповідача з такою вимогу 19.09.2024 року Позивачем не надано належних та допустимих доказів винних дій відповідача у затримці видачі йому копії наказу про звільнення, також як і не доведено, що він дійсно вчинив всі можливі дії для отримання вказаних документів, а відповідач при цьому чинив йому перешкоди. Щодо видачі позивачу витягу з наказу про звільнення, доцільність цих дій обґрунтована тим, що наказ стосується не лише позивача, а і інших працівників відповідача. Чинне трудове законодавство не містить заборони видавати працівнику витяг наказу, що стосується безпосередньо працівника. Отже, позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Заперечення на позов відповідач базує на ст.43 Конституції України, ч.1 ст.47, ч.5 ст.235 КЗпП України, Наказі Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5 « Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях». 27 грудня 2024 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення\~на заяву\~позивача про\~уточнення позовних\~вимог (зміну\~предмету позову) (а.с.179-183), в яких представник НУ « Запорізька політехніка» додатково повідомив суд про те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2024 року по справі № 331/3498/22 за позовом [PERSON] до НУ « Запорізька політехніка», третя особа НФС « Прометей» про припинення дискримінації, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке набрало законної сили, в задоволенні позову відмовлено. Під час розгляду цієї справи в суді не було встановлено будь-яких порушень з боку відповідача трудових прав [PERSON] 11\~лютого 2025\~року від\~представника позивача\~ [PERSON] \~до суду\~надійшли додаткові пояснення у справі (а.с.204-206), в яких зазначено, що посилання відповідача на обставини, встановлені судом під час розгляду справи № 331/3498/22 фактично є некоректними, оскільки предмет позову у вказаній справі нетотожний предмету в поточній справі. Обставини, що підлягали доказуванню також. Тому встановлені судом обставини в цій справі не впливають на підстави поточного позову. \~ \~ \~ \~ІІ. \~ \~ \~ \~Заяви, клопотання учасників справи. 10.10.2024 року від позивача до суду надійшло клопотання про посвідчення довіреності [PERSON] , якою він уповноважує Павленка Ю.Є. на представництво його інтересів в суді ( а.с.151-152). 25.11.2024 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду ( а.с.79). \~ \~ \~ \~ІІІ. \~ \~ \~ \~Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2024 року справу передано в провадження судді Фісун Н.В. ( а.с.31). \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Фісун Н.В. від 30 вересня 2024 року самовідвід судді Фісун Н.В. у розгляді цієї справи задоволено ; справу передано до канцелярії суду для виконання вимог процесуального закону відповідно до ч.3 ст. 14 ЦПК України ( а.с.34). \~ \~ \~ \~Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2024 року справу передано в провадження судді Скользнєвої Н.Г. ( а.с.37). \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Скользнєвої Н.Г. від 3 жовтня 2024 року провадження у справі відкрито ; ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження ; справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання ( а.с.39-40). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 25 листопада 2024 року у задоволенні заяви представника позивача Павленка Ю.Є. про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 25.11.2024 року, відмовлено ( а.с.81-82). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року строк проведення підготовчого провадження по справі продовжено до 3 січня 2025 року ( а.с.162-163). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 03 січня 2025 року підготовче провадження по справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті ( а.с.194-195). В суді позивач та його представник, кожен в окремості, позовні вимоги в остаточній редакції від 11.12.2024 року підтримали; просять їх задовольнити з підстав, викладених у заявах по суті справи. Представник відповідача в суді проти позову заперечує з підстав, викладених у заявах по суті справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Заяв, клопотань, заяв по суті справи від третьої особи до суду не надходило. Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до такого. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом ; зміст спірних правовідносин; оцінка Суду. В суді встановлено, що [PERSON] на підставі Наказу № 410-К від 09.01.2017 року прийнятий НУ «Запорізька політехніка» на посаду професора кафедри обладнання та технології зварювального виробництва ( а.с. 9-11). Відповідно до наказу № 422-К від 22.08.2022 року [PERSON] 31.08.2022 року звільнено із закінченням дії строкового трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України ( а.с. 209-214). Згідно додатку до наказу № 422-К від 22.08.2022 року [PERSON] було ознайомлено з наказом 22 серпня 2022 року, про що свідчить його особистий підпис у додатку ( а.с.215). В суді позивач підтвердив, що 22.08.2022 року він ознайомився із наказом № 422-К від 22.08.2022 року в частині, що стосувалася його звільнення, про що поставив свій підпис. Для ознайомлення йому було надано наказ у повному обсязі, без закреслень та виправлень. У період з 31.08.2022 року по 14.09.2022 року позивач перебував у стані тимчасової непрацездатності. Вказана обставина сторонами в суді не заперечувалася. 14 вересня 2022 року позивачеві було вручено трудову книжку з записом про звільнення на підставі ч.2 ст. 36 КЗпП України . 27 вересня 2022 року на запит позивача йому було вручено Витяг з наказу № 422-К від 22.08.2022 року, який містив пункт 1 та підпункт 1.3 про звільнення з роботи [PERSON] , професора кафедри « Обладнання та технології зварювального виробництва», 31.08.2022 р. у зв`язку із закінченням дії строкового договору, п.2 ст. 36 КЗпП України. Компенсація за 10 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Підстава : наказ про прийом № 410-К від 01.09.2017 р. ( а.с.12). Позивач вважає, що відповідачем порушені його трудові права, оскільки згідно зі статтею 47 КЗпП України ( в редакції станом на день видачі наказу), у день звільнення працівнику вручається саме копія наказу про звільнення, а не витяг із нього. Таким чином, з 14.09.2022 року триває затримка видачі позивачеві копії наказу про його звільнення. Також в суді встановлено, що копію наказу № 422-К від 22.08.2022 року про звільнення позивачеві було вручено 15 жовтня 2024 року, що сторонами не заперечується. Надалі, посилаючись на положення частини п`ятої статті 235 КЗпП України, якою передбачено, що у разі затримки видачі копії наказу ( розпорядження) про звільнення з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки видачі копії наказу про звільнення за період з 14.09.2022 року по 15.10.2024 року в розмірі 556\~216, 10 грн. Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, у редакції, чинній на час звільнення позивача, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу (КЗпП України), а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України, у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Принцип добросовісності у трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором. Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності. Згідно правової позиції Верховного Суду у справі № 501/2316/15-ц від 26.08.2020 року, вимушений прогул це період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на інше роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення у трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Разом з цим, матеріалами справи встановлено, що з вимогою про видачу копії наказу про звільнення позивач звернувся до відповідача 19 вересня 2024 року, майже через 2 роки після отримання витягу з наказу про звільнення. До цього часу він не проявляв ініціативи в отриманні копії наказу та не намагався самостійно його отримати. Відповідач на це перше до нього звернення відповів у строк, встановлений законодавством, та надав копію запитаного наказу. Згідно положеннями частини п`ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Для застосування цієї норми права необхідно наявність таких умов : затримка у видачі трудової книжки (наказу); вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки (наказу). Наведене відповідає позиції Верховного Суду по справі № 569/6979/20 від 14.07.2021 року. Позивачем не надано належних та допустимих доказів винних дій відповідача у затримці видачі йому копії наказу про звільнення, також як і не доведено, що він дійсно вчинив всі можливі дії для отримання вказаних документів, а відповідач при цьому чинив йому перешкоди. В суді представник відповідача пояснив, що позивач, у передбачені трудовим законодавством строки, був ознайомлений 22 серпня 2022 року з повним текстом наказу № 422-К від 22.08.2022 року, про що свідчить його особистий підпис у додатку до наказу ; на його ж першу вимогу 27 вересня 2022 року отримав витяг з наказу про звільнення і 14 вересня 2022 року ( після спливу строку його тимчасової непрацездатності) отримав трудову книжку. Вручення [PERSON] витягу з наказу про звільнення було обумовлено тим, що наказ стосувався не лише позивача, а ще 21 працівника. Перевіркою вказаних доводів представника відповідача встановлено таке. Із змісту наказу № 422-к від 22 серпня 2022 року « Про кадрові питання» вбачається, що вказаним наказом було звільнено 22 працівника, в тому числі і [PERSON] , якого стосувався пункт 1 підпункт 1.3 цього наказу ( а.с.209-214). Наказ Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5 «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» допускає доведення змісту документів у вигляді копій або витягів. Пунктом 12 Глави 2 «Формування справ» розд. IV «Систематизація та зберігання документів у діловодстві» згаданого наказу передбачено, що в особових справах, що формуються впродовж усього часу роботи працівника в установі, документи групуються в хронологічному порядку в міру їх надходження (поповнення) (заява про прийняття на роботу, письмовий трудовий договір (контракт), копії або витяги з розпорядчих документів (наказів, розпоряджень) про прийняття на роботу, особовий листок з обліку кадрів, доповнення до особового листка з обліку кадрів, автобіографія, копія паспорта, копія облікової картки платника податків (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), копія військового квитка (у разі наявності), копії документів про освіту, науковий ступінь, вчене звання, заяви про переведення на іншу роботу (посаду), сумісництво, зміну біографічних даних, копії або витяги з розпорядчих документів (наказів, розпоряджень) про переведення на іншу роботу (посаду), сумісництво, копії документів, що є підставами для надання пільг (за наявності), копії документів про внесення змін до облікових документів у зв`язку зі зміною біографічних даних (прізвища, імені, по батькові), характеристики, копії документів про підвищення кваліфікації, стажування, заохочення (нагородження, преміювання), документи з атестації, заява про звільнення з роботи, копії або витяги з розпорядчих документів (наказів, розпоряджень) про звільнення з роботи). Чинне трудове законодавство також не містить заборони видавати працівнику витяг з наказу, що стосується безпосередньо працівника. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про неможливість реалізації позивачем своїх трудових прав відсутністю у нього копії наказу про звільнення. Позивачем не наведено переконливих мотивів, яким чином відсутність у нього саме копії наказу про звільнення не давало йому можливість працевлаштуватись тощо. При цьому, у розпорядженні позивача знаходились його трудова книжка та належним чином засвідчений витяг з наказу № 422-к від 22 серпня 2022 року про його звільнення, що є достатнім пакетом документів для надання роботодавцеві з метою працевлаштування. Крім того, як на думку суду, вручення роботодавцем звільненому працівнику [PERSON] саме витягу з наказу про звільнення, є законною, виправданою та коректною дією, оскільки в іншій частині наказ стосувався звільнення інших працівників НУ « Запорізька політехніка», містив їх особисті данні тощо, і не мав жодного відношення до особи позивача. У відповідності до наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність НУ « Запорізька політехніка» щодо невидачі позивачу копії наказу № 422-К від 22.08.2022 року « Про кадрові питання» в день звільнення 31.08.2022 року. Крім того, матеріалами справи встановлено, що у період з 31.08.2022 року по 24.09.2022 року позивач перебував у стані тимчасової непрацездатності, що вказує на те, що саме позивачем були створені об`єктивні умови, які виключали можливість отримання ним 31.08.2022 року копії наказу про звільнення. Щодо вимоги вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки видачі копії наказу про звільнення за період з 14 вересня 2022 року по 15 жовтня2024 року в розмірі 556\~216, 10 грн., який обраховано без утримання податків та інших обов`язкових платежів, слід зазначити таке. Частиною п`ятою статті 235 КЗпП України, на яку посилається позивач, передбачено, що у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Отже, з вказаної норми має відбутись таке поєднання подій та причинно наслідковий зв`язок : винні дії роботодавця з невидачі копії наказу, що призвели до вимушеного прогулу працівника. І як наслідок, для роботодавця може настати відповідальність у вигляді виплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За змістом зазначеної норми закону середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі копії наказу виплачується працівникові, якщо така затримка призвела до вимушеного прогулу працівника, тобто затримка видачі копії наказу перешкодила його працевлаштуванню. Схожі за своїм змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 569/6979/20 (провадження № 61-429св21). Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 712/12727/19, від 14 липня 2021 року у справі № 569/6979/20. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року, від 14 липня 2021 року у справі № 569/6979/20, оскільки у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця. За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України , статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати. Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню. Отже, оплата вимушеного прогулу у встановлених указаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові. Таким чином, слід прийти до висновку про те, що відсутні підстави вважати, що у зв`язку із видачею витягу з наказу про звільнення мав місце вимушений прогул позивача та були перешкоди для його працевлаштування, а на роботодавця слід покласти матеріальну відповідальність у виді стягнення середнього заробітку за вимушений прогул. Реалізація передбаченого статтею 47 КЗпП України права працівника отримати копію наказу про звільнення кореспондується не лише з обов`язком роботодавця видати вказані документи, а й із добросовісною поведінкою самого працівника, який за наявності відповідної пропозиції роботодавця та фактичної можливості отримати ці документи, не ухиляється від їх отримання. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 387/326/20 (провадження № 61-2166св21). Встановлені у цій справі обставини свідчать про відсутність умисних винних дій (бездіяльності) відповідача у затримці видачі копії наказу у розумінні положень частини п`ятої статті 235 КЗпП України, і як наслідок, відсутні підстави для стягнення з НУ «Запорізька політехніка» на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі встановлених в суді обставин у їх сукупності з нормами матеріального права, які регулюють правовідносини між робітником та роботодавцем, із дослідженими в суді доказами, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed