Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 09.01.2015 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 23037,08 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по « 25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом з відсотками. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання перед позивачем і порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Загальна сума заборгованості, станом на 08.12.2016 року, становить 43359,29 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом\~23037,08 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом- 4099,94 грн., заборгованості за пенею\~8400,65 грн., а також відповідно до п.2.2. Генеральної Угоди- 7821,62 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 43359,29 грн., а також понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. Ухвалою суду від 26 червня 2020 року позовну заяву призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву, представник відповідача [PERSON] , адвокат Сілкіна М.В. в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Також зазначила, що з 10.07.2015 року по 22.10.2016 року відповідач брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності. Суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції Донецької та Луганської областей. Враховуючи той факт, що відповідач є військовослужбовцем до спірних правовідносин застосовується Закон України «про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до п. 15 ст. 14 якого: військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним- з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у томі числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час. Отже, з початку і до закінчення особливого періоду військовослужбовцям штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Враховуючи викладене вважає, що вказані обставини звільняють відповідача від обов`язку по оплаті процентів за користування кредитом на користь АТ КБ «Приватбанк». Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, вказують що відповідачем не виконано належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором . Вважають свої позовні вимоги обґрунтованими, та просять їх задовольнити у повному обсязі. У відповідності до гл. 10\~ст. 274 ЦПК України\~«у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5\~ст.\~279\~ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до\~ст. 279 ЦПК України\~«Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник \~ позивача\~ в позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника банку. Представник відповідача [PERSON] ,\~ \~ адвокат\~ Сілкіна\~ М.В.звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача. У задоволенні позовних вимог просила відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, але частково. Судом встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 22 серпня 2006 року [PERSON] підписав анкету-заяву, якою надав згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до Генеральної угоди від 09 січня 2015 року про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 23037,08 грн на строк 36 місяців, з 09 січня 2015 року по 31 січня 2018 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту, в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 835,78 грн. Відповідно до пункту 2.2 угоди, сторони передбачили підстави сплати позичальником банку штрафу в розмірі 7821,62 грн. Згідно з розрахунком АТ КБ «Приватбанк» заборгованість [PERSON] за кредитним договором № б/н від 09 січня 2015 року станом на 08 грудня 2016 року становить 43359,29 грн, з яких: 23037,08 грн\~заборгованість за кредитом, 4099,94 грн. \~заборгованість по процентам за користування кредитом, 8400,65 грн\~заборгованість за пенею та комісією, 7821,62 грн.\~штраф. В ході розгляду справи банк також додав виписку по рахунку відповідача за період з 09.01.2015 року по 12 листопада 2021 року. Статтею 525 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 2\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1\~статті 530 ЦК України\~передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями\~610,\~611 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені). Отже ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , досягнувши згоди щодо реструктуризації заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2006 року, уклали 09 січня 2015 року Генеральну угоду, у якій погодили, що залишок заборгованості становить 23037,08 грн та є кредитом, який надається банком позичальнику зі сплатою 1,5 % на місяць на суму заборгованості з кінцевим строком погашення до 31 січня 2018 року. У пункті 2.2 Генеральної угоди сторони погодили, що заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 7821,62 грн. Заперечуючи проти задоволення позову, сторона відповідача зазначала, зокрема, що в період 10 липня 2015 року по 22 жовтня 2016 року відповідач [PERSON] приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності. Суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції Донецької та Луганської областей, що підтверджується копією військового квитка та довідкою, виданою ТВО командира військової частини - польова пошта [NUMBER] від. Перевіривши дані доводи, суд дійшов таких висновків. Закон України «Про споживче кредитування» регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Пунктом 6-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»(Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні»), визначено, що під час врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія, фізичні та юридичні особи, залучені на договірних засадах кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією до безпосередньої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем або майновим поручителем, третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, додатково зобов`язані дотримуватися додаткових вимог щодо етичної поведінки, зокрема не взаємодіяти за власною ініціативою із споживачем, який у передбачений цим пунктом спосіб повідомив про свою належність до захищеної категорії або щодо належності якого до захищеної категорії у передбачений цим пунктом спосіб повідомили близькі особи такого споживача, його представники, спадкоємці, поручителі, майнові поручителі або треті особи, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію (пункт 1). Отже, саме під час врегулювання простроченої заборгованості, у період дії воєнного стану в Україні, кредитодавцю належить дотримуватися вимог щодо етичної поведінки. Разом з тим термін «врегулювання простроченої заборгованості» в Законі вживається в специфічному значенні, яке визначено п. 1 ч. 1 ст. 1 цього Закону. Так, врегулювання простроченої заборгованості це здійснювані кредитором, новим кредитором, колекторською компанією заходи, спрямовані на погашення у позасудовому порядку заборгованості споживача, який прострочив виконання грошового зобов`язання (прострочена заборгованість) за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим частиною другою статті 3 цього Закону. Системний аналіз зазначеної норми вказує на те, що\~врегулювання простроченої заборгованості має місце при вирішенні питань в позасудовому порядку, який визначає собою дії громадян і юридичних осіб з відстоювання своїх прав і захисту охоронюваних законом інтересів, який здійснюється ними самостійно, без звернення до суду.\~Позасудовий захист цивільних прав характерний тим, що особа може врегулювати всі спірні питання, пред`явивши свої вимоги безпосередньо до особи, що порушила її права чи перешкоджає в реалізації таких прав. Натомість, у даному випадку мова йде про судовий порядок захисту прав позивача (кредитора), оскільки останній висуває до відповідача (боржника) певну матеріально-правову вимогу про поновлення порушеного права шляхом пред`явлення позову до суду. Таким \~ чином\~ \~оскільки [PERSON] \~ \~припинив \~виконувати зобов`язання\~за укладеною\~з банком\~Генеральною угодою\~від \~09\~ січня\~ \~2015\~року і\~має непогашену\~заборгованість за\~кредитом,\~ яка\~ \~з \~врахуванням \~погашених сум\~заборгованості \~ відображених\~ \~у виписці\~ по\~рахунку відповідача( 17.09.2015 року - 714,15 грн., які банком були зараховані на оплату пені; 21.05.2020 року - 2104,04 грн., 16.06.2020 року 2353,73 грн.), становить у розмірі 17865,16 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині у вказаному розмірі. Щодо правомірності нарахування позивачем заборгованості за процентами за користування кредитом, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до п. 3 п. 4\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року\~статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього\~Закону\~поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних, з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями\~Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення\~Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року\~та триває по теперішній час. За змістом\~статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~\~особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У частині 4\~статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні\~Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Відповідно п. 13 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). Зі змісту посвідчення серії [NUMBER] , виданого 23.02.2016 року Управлінням персоналу штабу Військової частини [NUMBER] , [PERSON] є ветераном війни-учасником бойових дій. Як вбачається зі змісту військового квитка серії [NUMBER] виданого [INFO] 07.07.2025 року, [PERSON] з 10.07.2015 року по 22.10.2016 року перебував на військовій службі. Згідно довідки № 260 від 22.10.2016 року, [PERSON] було залучено до участі в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей у періоди: 02 вересня 2015 року 18 жовтня 2015 року; 03 листопада 2015 року 10 грудня 2015 року; 01 лютого 2016 року\~ 13 липня 2016 року; 01 серпня 2016 року - 22 жовтня 2016 року. Таким чином, на відповідача [PERSON] поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом. З розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку позичальника вбачається, що [PERSON] коли як військовослужбовець брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції Донецької та Луганської областей в період з 10 липня 2015 року по 22 жовтня 2016 року і на нього поширювалися пільги (не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом), передбачені пунктом 15\~статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зазначений період, Банк нараховував йому проценти та пеню відповідно до умов укладеного договору. Так вбачається що за період з 10 липня 2015 року по 22 жовтня 2016 року [PERSON] нараховано суму процентів за користування кредитом у розмірі 1842,97 грн. З огляду на зазначене, суд вважає, що визначений банком відповідачу як військовослужбовцю в період з 10 липня 2015 року по 22 жовтня 2016 року обсяг заборгованості за відсотками, підлягає зменшенню на вказану суму. Тому враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за відсотками в сумі 2256,97 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7821,62 грн.\~штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, то суд вважає, що в цій частині також слід відмовити за наведених вище підстав. Щодо нарахованої пені та комісії у розмірі 8400,65 грн., то суд звертає увагу на те, що додана до матеріалів справи анкета-заява від 08 грудня 2016 року та умови Генеральної угоди від 09 січня 2015 року не передбачали нарахування пені і комісії за неналежне виконання умов кредитного договору. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати пені та комісії. Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (частина 1\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з пунктом 22 частини 1\~статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач\~фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору [PERSON] з АТ КБ «Приватбанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем. Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. На підставі наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованость за кредитом у розмірі 17865,16\~ грн., та заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі\~ 2256,97 грн., а всього в сумі\~ 20122,13 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволених позовних вимог на 46,40 % (20122,13 грн. х 100 % : 43359,29 грн.) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 639,39 грн.. (46,40 % х 1378,00 грн. : 100%).

Outcome: partial