Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

24 вересня 2024 року (вх.№27256/24) уповноважений представник позивача, адвокат Горщар Богдан Анатолійович, звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовом до [PERSON] , у якому просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 12.11.2022 року Славутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що складено відповідний актовий запис № 312. Позовна заява мотивована тим, що у подружжя спільне життя не склалось через відсутність спільних інтересів, зникнення взаємної поваги, довіри, взаєморозуміння та любові. Шлюбні відносини фактично припинились. Подружжя разом не проживає, спільного господарства не веде, жодних стосунків не підтримує. Спільних дітей у подружжя немає. Позивач вважає примирення неможливим. Тому збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв`язку із чим просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Франківського\~районного суду\~м.\~Львова від\~24.10.2024\~відкрито провадження\~у справі,\~розгляд справи\~вирішено здійснювати\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження,\~встановлено процесуальні\~строки для\~подання заяв\~по суті\~справи (а.с. 18-19). Відповідач у встановлений строк правом на подання відзиву не скористався, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не надав. При цьому, наявна у матеріалах справи власноруч написана заява відповідача [PERSON] , вказує про її обізнаність із наявністю указаного судового провадження (а.с. 16). Судові засідання у справі призначалися неодноразово. У судове засідання, призначене на 17.02.2025, сторони не з`явились. Від представника позивача на адресу суду, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, надійшла заява про розгляд справи без його та позивача участі, підтримку позовних вимог та відсутності заперечень проти заочного розгляду справи (а.с. 42-43). Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими на його зареєстроване місце проживання. Однак, такі повернулися на адресу суду без вручення, із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Між тим, неможливість вручення судової повістки у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою, відповідно до постанови Верховного Суду у постанові від 10.05.2023 у справі №\~755/17944/18, вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відтак, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №\~800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №\~10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). Тож, відповідач допустила повторну неявку, при цьому заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 12.09.2024 Славутським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець міста Санкт-Петербург, російської федерації та [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка міста Львів, перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.11.2022, про що зроблено актовий запис № 312 (а.с. 6). Від шлюбу у\~подружжя спільних\~дітей немає. Позивач стверджує, що шлюбні відносини між подружжям припинилися, сімейні відносини сторонами не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Відповідач своїх заперечень не надала, викладеного позивачем не спростувала, незважаючи на те, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді. Частиною 1\~ст. 51 Конституції України\~закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.\~Стаття 24 Сімейного кодексу України\~(далі\~СК України) визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Статтею 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб. Згідно ч. 1\~ст. 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. За приписами частини другої цієї ж статті суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №\~11 «Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Встановлено, що у подружжя спільні діти відсутні, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, збереження шлюбу є неможливим, подружжя фактично припинило відносини. Враховуючи те, що позов поданий у вересні 2024 року, проте з того часу подружжя не примирилося, не налагодило свої сімейні відносини, будь-яких заяв, клопотань процесуального характеру не надходило, а також з огляду на позицію позивача, який категорично наполягає на розірванні шлюбу, суд з урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову дійшов висновку про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з п. 12 ч. 3\~ст. 2 ЦПК України\~однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову\~на відповідача. При зверненні до суду позивачем сплачено 1211,20 грн. судового збору (а.с. 9). Позовні вимоги задоволені, проте в прохальній частині позовної заяви позивач просив не стягувати судовий збір з відповідача, а залишити судові витрати за ним. На підставі наведеного та

Outcome: approved