Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 06.11.2024 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» суму заборгованості в розмірі 17 475,25 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн. а також судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7100,00 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 29.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] за допомогою веб сайту (https://clickcredit.ua/ru), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», було укладено договір позики № 2821954, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача 2MK1D8. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу у власність грошові кошти (позику) в сумі 10000,00 (десять тисяч двісті п`ятдесят) грн, перерахувавши кошти на банківський рахунок відповідача [PERSON] шляхом перерахування на картковий рахунок, котрий надано позичальником та міститься в реквізитах договору, а саме: № [NUMBER] , номер платежу laea7b29-6534-4af5-al0a-270d6c6060b9. В п. 2.2. Договору кредиту сторони визначили, що строк позики складає 30 календарних днів (з можливістю пролонгації строку кредитування п.6 договору), а відповідач зобов`язаний повернути позику та сплатити відсотки у розмірі: 0,825 % (в день) знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (застосовується під час строку позики); 2,70 % (в день) базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (застосовується у разі понадстрокового користування позикою); 1373,99 % Орієнтовна реальна річна процентна ставка. 12475,00 грн. загальна вартість кредиту. Всього за період дії договору відповідачем сплачено за договором 0 грн., що відповідно відображено у розрахунку заборгованості. Тому, [PERSON] порушив умови Договору позики та не виконував покладені на нього зобов`язання належним чином у зв`язку з чим станом на 17.09.2024 сума заборгованості відповідача за договором № 2821954 від 29.04.2024 становить 17475,00 (сімнадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) 00 грн. з яких: 10000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 2475,00 грн сума заборгованості за процентною ставкою 0,825 %, 5000,00 грн. заборгованості за процентною ставкою 2.70% (проценти за понадстрокове користування), які позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Богуславського районного суду Київської області від 06.11.2024 головуючим суддею визначено Романенко К.С. 04.12.2024 від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області надійшла довідка № 3764 від 22.11.2024 про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу надано строк на подання відзиву. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, у встановлений строк, із викладенням заперечень проти позову. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 29.04.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»\~ та [PERSON] укладено договір позики № 2821954, відповідно до якого, сума кредиту становить 10000,00 грн., строк дії кредиту - 30 днів, дата повернення позики 29.05.2024. Згідно додатку № 1 до договору позики № 2821954 від 29.04.2024, таблиця загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит: 29.04.2024 видано кредит у розмірі 10 000 грн., станом на 29.05.2024 відсотки за користування кредитом складають 2475,00 грн., загальна вартість кредиту 12475,00 грн. Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого, відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) у сторін цього Договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір підписувався відповідно до ст. 12 Закону з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Зазначений Договір укладався шляхом надсилання пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі. Зі змісту договору встановлено, що сторони погодили суму позики - 10 000,00 грн; строк договору - 30 днів; дата повернення позики (останній день) 29.05.2024; денна процентна ставка/день - 0,825%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день 2,70%, пеня день - 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1373,99%, орієнтовна загальна вартість позики 12475,00 грн. Договір позики № 2821954 від 29.04.2024 було підписано [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 2MK1D8. Встановлено, що 29.04.2024 на виконання умов договору товариство перерахувало на картковий рахунок котрий надано позичальником та міститься в реквізитах договору, що підтверджується відповідною довідкою фінансової установи, що 29.04.2024 відбувся переказ коштів у сумі 10000,00 грн, даний електронний документ засвідчено кваліфікованих електронним підписом. В свою чергу відповідач зобов`язався виконати в повному обсязі і належним чином взяті на себе зобов`язання, чітко дотримуючись умов укладеного між відповідачем та товариством договору, а також вимог чинного законодавства. Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язаний був у день закінчення строку позики, або достроково сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. Проте позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання. Згідно пункту 5.1 позичальник ознайомився на сайті відповідача з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачені ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Пунктами 20, 21 цього договору визначено, що цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладення в письмовій формі. Також погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору їй зрозумілі (п.п. .5.2, 5.3 договору позики). Відповідно до п. 5 договору позики цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно частиною другою статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладеність кредитного договору між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем. Як вбачається з договору позики, він підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб. телефону з зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП, а крім того за умовами договору його невід`ємною частиною є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайтах Товариства. Отже з цього можна зробити висновок, що відповідач був належним чином ознайомлений з умовами кредитного договору. Згідно розрахунку заборгованість за договором позики № 2821954 від 29.04.2024, станом на 17.09.2024 загальна заборгованість складає: 10000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 2475,00 грн - заборгованість за відсотками, 5000,00 грн - відсотки за понадстрокове користування кредитом, що в загальному розмірі становить 17475,00 грн. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм частини першої статті 1048, частини першої статті 1054, частини другою статті 1050 ЦК України, викладених у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. У постанові від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17 з приводу застосування приписів ст. 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке. Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі ст.599 та ч. 4 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.20.2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Отже, вимоги позивача про стягнення відсотків за межами дії договору, тобто після 29.05.2024 є безпідставними та необґрунтованими. Таким чином, з врахуванням викладеного слід дійти висновку, що за договором позики № 2821954 від 29.04.2024 проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, а тому розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами складає 2475,00 грн. Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та доведеними належними, допустимими та достатніми доказами у справі, тому вони підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики № 2821954 від 29.04.2024 у розмірі 12475,00 грн. (10000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту + 2475,00 грн. загальні витрати за кредитом). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У Цивільному процесуальному кодексі України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 7100,00 грн. позивачем надано договір № 0924-1 про надання правничої допомоги від 02 вересня 2024 року; форму акту приймання-передачі справи на надання правничої допомоги на представництво в суді, органах виконавчої служби по справі Дерія Е.В.; акт від 21 жовтня 2024 року приймання - передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 0924-1 від 02 вересня 2024 року про вартість наданих послуг з правничої допомоги в розмірі 7100 грн. (за складання проекту позовної заяви та представництва в суді першої інстанції); платіжну інструкцію від 24 жовтня 2024 року № 1d4679 на суму 7100,00 грн. за надання правничої допомоги відповідно до акту надання послуг №9 від 21.10.2024; статут адвокатського об`єднання «Правовий статус»; довіреність № 86 від 27.09.2024 року; копію свідоцтва паро право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000438. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часткове задоволення позовних вимог, приходить до висновку, що витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 3500,00 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (71,39%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2161,69 грн. (3028/100*71,39%), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3500,00 грн. витрат на правничу допомогу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial