Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Керівник Вишгородської окружної прокуратури (далі\~Позивач) в інтересах держави в особі: Київської обласної державної адміністрації (далі\~Позивач 1) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київської області (далі Відповідач 1),\~ [PERSON] (далі\~Відповідач 2), [PERSON] (далі Відповідач 3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (далі\~Третя особа) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками лісового фонду. В обґрунтування позовних вимог, Позивач посилається на те, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 20.06.2017 №10-12084/15-17-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано [PERSON] у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057, площею 2 га, на території Розважівської сільської ради Іванківського району Київської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного наказу, 04.07.2017 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С. здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36037640 від 04.07.2017). У подальшому, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2020 № 275 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057 на користь [PERSON] . На підставі вказаного договору, 25.01.2020 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С. здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 50811175 від 25.01.2020) Однак, за матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років земельна ділянка з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057 є земельною ділянкою лісогосподарського призначення, яка розташована у 53 кварталі Розважівського лісництва філії «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України». Право постійного користування ДСГП «Ліси України (як правонаступника ДП «Іванківське лісове господарство») землями лісогосподарського призначення 53 кварталу Розважівського лісництва, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджується планово- картографічними матеріалами лісовпорядкування, погодженими Державним управлінням екології та природних ресурсів Київської області та затвердженими Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства. За інформацією ДП «Іванківське лісове господарство» земельна ділянка з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057 частково накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні вказаного лісогосподарського підприємства в кваралі 53 Розважівського лісництва, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. ДП «Іванківське лісове господарство» погодження чи згоди на вилучення або припинення права постійного користування підприємство не надавало. Відповідно до інформації Філії «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» від 28.03.2023 № 201-1 за матеріалами лісовпорядкування 2014 року, спірна земельна ділянка є земельною ділянкою лісогосподарського призначення, яка розташована в 31, 38 та 40 виділах 53 кварталу, які мають наступні таксаційні характеристики: склад 9 сосна звичайна, 1 береза повисла віком 9 років, середня висота 4 м., середній діаметр 4 см., запас на 1 га 30 м. куб., 9 сосна звичайна, 1 береза повисла віком 45 років, середня висота 22 м., середній діаметр 24 см., запас на 1 га 350 м. куб., 10 сосна звичайна віком 28 років, середня висота 9 м., середній діаметр 10 см., запас на 1 гa 120 м. куб. Наказом державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 14.12.2022 № 18 створено філії спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», зокрема створено філію «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України». Таким чином, спірну земельну ділянку передано у приватну власність за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні ДСГП «Ліси України (як правонаступника ДП «Іванківське лісове господарство») без виключення їх з Державного лісового фонду України. На підставі викладеного, прокурор в інтересах держави в особі Київської області державної адміністрації звертається до суду з позовом та просить суд: - усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру в Київській області від 20.06.2017 №10-12084/15-17-сг; - усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 50811175 від 25.01.2020 про реєстрацію права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057; - усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення 3 кадастровим номером 3222084200:04:005:0057, площею 2 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації від [PERSON] ; - стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури судовий збір за наступними реквізитами: отримувач Київська обласна прокуратура; код ЄДРПОУ 02909996; банк отримувача ДКСУ м. Київ; МФО банку: 820172; рахунок отримувача UA028201720343190001000015641. Після виконання частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 13 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 24 жовтня 2023 року до суду від Головного управління Держгеокадастру надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою від 27 лютого 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 11 лютого 2025 року до суду від прокурора надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник Київської обласної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини не явки суду не повідомлені. Представник Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа ДСГП «Ліси України» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, звернулись до суду з письмовими поясненнями, де зазначили, що просять суд задовольнити позовні вимоги. Оскільки відповідачі про розгляд справи повідомлялися належним чином, відзив на позовну заяву не подали та не повідомили причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить відповідна заява, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що розпорядженням наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 20.06.2017 №10-12084/15-17-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано [PERSON] у власність земельну ділянку з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057, площею 2 га, на території Розважівської сільської ради Іванківського району Київської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного наказу, 04.07.2017 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С. здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36037640 від 04.07.2017). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2020 № 275 відчужив земельну ділянку з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057 на користь [PERSON] . 25.01.2020 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С. здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 50811175 від 25.01.2020) [PERSON] зазначили, що за матеріалами лісовпорядкування 2003 та 2014 років земельна ділянка з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057 є земельною ділянкою лісогосподарського призначення, яка розташована у 53 кварталі Розважівського лісництва філії «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України». Право постійного користування ДСГП «Ліси України (як правонаступника ДП «Іванківське лісове господарство») землями лісогосподарського призначення 53 кварталу Розважівського лісництва, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджується планово- картографічними матеріалами лісовпорядкування, погодженими Державним управлінням екології та природних ресурсів Київської області та затвердженими Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства. За інформацією ДП «Іванківське лісове господарство» земельна ділянка з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057 частково накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні вказаного лісогосподарського підприємства в кварталі 53 Розважівського лісництва, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. ДП «Іванківське лісове господарство» погодження чи згоди на вилучення або припинення права постійного користування підприємство не надавало. Відповідно до інформації Філії «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» від 28.03.2023 № 201-1 за матеріалами лісовпорядкування 2014 року, спірна земельна ділянка є земельною ділянкою лісогосподарського призначення, яка розташована в 31, 38 та 40 виділах 53 кварталу, які мають наступні таксаційні характеристики: склад 9 сосна звичайна, 1 береза повисла віком 9 років, середня висота 4 м., середній діаметр 4 см., запас на 1 га 30 м. куб., 9 сосна звичайна, 1 береза повисла віком 45 років, середня висота 22 м., середній діаметр 24 см., запас на 1 га 350 м. куб., 10 сосна звичайна віком 28 років, середня висота 9 м., середній діаметр 10 см., запас на 1 гa 120 м. куб. Відповідно до ч. 3 ст. 1 ЛК України, усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Статтею 55 Земельного кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Згідно ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Відповідно до ст. 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Встановлено, що Наказом державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 14.12.2022 № 18 створено філії спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», зокрема створено філію «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України». Таким чином, спірну земельну ділянку передано у приватну власність за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні ДСГП «Ліси України (як правонаступника ДП «Іванківське лісове господарство») без виключення їх з Державного лісового фонду України. Статтею 7 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Правова позиція, про те, шо планово-картографічні матеріали лісовпорядкування підтверджують права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення викладена в постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14, від 01.07.2015 № 6-50цс15. Аналогічна правова позиція щодо підтвердження наявності права постійного користування лісовими ділянками спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування викладена Верховним Судом у постановах від 31.03.2021 у справі № 360/1998/18, від 06.04.2021 у справі № 380/375/17, від 15.07.2020 у справі № 369/9900/16, від 21.02.2018 у справі № 488/5476/14, від 09.06.2021 у справі № 369/16416/18, від 16.06.2021 у справі № 359/11910/14, від 24.11.2021 у справі № 369/16317/18, від 31.03.2021 № 360/1998/18, від 16.08.2023 № 488/2812/17. Відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років, земельна ділянка з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057 є земельною ділянкою лісогосподарського призначення, яка розташована у 53 кварталі Розважівського лісництва філії «Іванківське лісове господарство» ДСГР «Ліси України». За інформацією ДП «Іванківське лісове господарство» земельна ділянка з кадастровим номером 3222084200:04:005:0057 частково накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні вказаного лісогосподарського підприємства в кварталі 53 Розважівського лісництва, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. ДП «Іванківське лісове господарство» погодження чи згоди на вилучення або припинення права постійного користування підприємство не надавало. Відповідно до інформації Філії «Іванківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» від 28.03.2023 № 201-1 за матеріалами лісовпорядкування 2014 року, спірна земельна ділянка є земельною ділянкою лісогосподарського призначення, яка розташована в 31, 38 та 40 виділах 53 кварталу, які мають наступні таксаційні характеристики: склад 9 сосна звичайна, 1 береза повисла віком 9 років, середня висота 4 м., середній діаметр 4 см., запас на 1 га 30 м. куб., 9 сосна звичайна, 1 береза повисла віком 45 років, середня висота 22 м., середній діаметр 24 см., запас на 1 га 350 м. куб., 10 сосна звичайна віком 28 років, середня висота 9 м., середній діаметр 10 см., запас на 1 гa 120 м. куб. Факт розташування спірної земельної ділянки в межах земель лісогосподарського призначення державної власності підтверджується інформацією ВО «Укрдержліспроект» від 21.11.2019 за № 678 з доданими до неї фрагментами з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами частини кварталів і межами їх таксаційних виділів ДП «Іванківське лісове господарство», відповідно до якої за даними лісовпорядкування 2003 та 2014 років, спірна земельна ділянка розташована в межах земель кварталу 53 Розважівського лісництва ДП «Іванківське лісове господарство». Таким чином, спірну земельну ділянку передано у приватну власність за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні ДСГП «Ліси України (як правонаступника ДП «Іванківське лісове господарство») без виключення їх з Державного лісового фонду України. Висновок про те, що листи ВО «Укрдержліспроект» з інформацією про запитувані земельні ділянки є належними, допустимими доказами, висловлено Верховним Судом у постанові від 13.11.2019 у справі № 361/6829/16. Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України). За приписами ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Однак, право постійного користування на спірну земельну ділянку не припинялось в установленому законом порядку, підприємство згоди на її вилучення, передачу у власність чи в оренду не надавало та не повідомлялось про прийняття будь-яких рішень стосовно земельної ділянки чи зміну її цільового призначення. За інформацією ДСГП «Ліси України» від 22.01.2020 № 73 погодження чи згоди на вилучення або припинення права постійного користування та зміну цільового призначення підприємство не надавало. Згідно, ч. ч. 1, 5 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 9 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. Згідно з ч. 7. ст. 122 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу. Отже, рішення про вилучення земельних ділянок за погодженням із землекористувачем має право приймати відповідний орган державної влади, який в силу вимог ст. ст. 6, 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, вилучення земельних лісових ділянок площею понад 1 гектар із постійного користування спеціалізованих лісогосподарських підприємств для нелісогосподарських потреб, які перебувають за межами населених пунктів Вишгородського району та передача їх у власність відносилось до виключної компетенції Кабінету Міністрів України. Однак, Кабінетом Міністрів України рішень про вилучення та/або погодження зміни цільового призначення спірної земельної ділянки не приймалось (Лист секретаріату Кабінету Міністрів України від 26.03.2020 № 10453/0/2-20). Статтею 57 Лісового кодексу України визначено, що зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища. Частинами 2 та 4 ст. 20 Земельного кодексу України визначено, що зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Отже, процедура вилучення земельних лісових ділянок, а також зміна їх цільового призначення потребує обов`язкового погодженням органу з питань лісового господарства. Аналогічна правова позиція, щодо погодженням органу з питань лісового господарства зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення, наведена в постанові Верховного Суду України від 20.03.2013 у справі № 6-13цс13 та від 16.12.2015 у справі № 6-2510ц15. Однак, погодження на вилучення та зміну цільового призначення спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення не надавались. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 № 610-р «Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» (яке діяло на час виникнення спірних правовідносин) з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок (далі ділянки) Мінприроди, Мінагрополітики, Міноборони, Держкомлісгоспу та Держкомзему до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387-388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа ним, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21)). У частинах другій і третій статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. У постановах від 23 листопада 2023 року у справі № 370/457/20 (провадження № 61-611св23) та від 06 червня 2024 року у справі № 372/2456/21 (провадження № 61-235св24) Верховний Суд зробив висновок, що при частковому накладенні земельних ділянок власник такої ділянки може, зокрема, оспорювати відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. Тож у цьому випадку вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння не є належним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним. Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222080300:02:001:0003 частково накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні вказаного лісогосподарського підприємства в кварталі 53 Розважівського лісництва, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. Таким чином, суд приходить до висновку, що прокурором обрано належний спосіб захисту. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6ст.81 ЦПК України). Статтями 77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено обставини, наведені у позовні заяві. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення пред`явлених прокурором позовних вимог. На підставі п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК необхідно стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури судовий збір, сплачений прокурором під час звернення до суду з позовною заявою (всього - 8 052 грн). На підставі викладеного,

Outcome: approved