Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

03 лютого 2024 року Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» звернулося до суду із заявою про госпіталізацію в примусовому порядку [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви покликається на те, що на підставі скерування лікаря [PERSON] у КНП ЛОР ЛОКПЛ 01 лютого 2025 року о 22:00 в примусовому порядку в супроводі наряду поліції 266 поступив громадянин [PERSON] , 1956 р.н., мешканець [ADDRESS] , який був оглянутий черговими лікарями-психіатрами [PERSON] та [PERSON] , які дійшли до висновку про те, що [PERSON] страждає на важкий психічний розлад, а саме: шизофренія не уточнена F20.9 (діагноз згідно Міжнародної класифікації хвороб МКХ-10) і потребує госпіталізації та лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. Крім того, зазначає, що [PERSON] був оглянутий 02.02.2025 лікарською комісією у складі Солотва Х.І., [PERSON] , які дійшли до висновку, що даний громадянин страждає на важкий психічний розлад шизофренія не уточнена F20.9 (діагноз згідно МКХ-10). Внаслідок цього вказаний громадянин не може адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, виявляє реальну загрозу для себе/оточуючих. Комісія дійшла висновку, що подальше лікування даного громадянина можливе лише в умовах психіатричного закладу в примусовому порядку, так як [PERSON] в силу свого психічного стану не може надавати усвідомлену згоду на подальше лікування в умовах КНП ЛОР ЛОКПЛ. Представника психіатричного закладу КНП ЛОР «ЛОКПЛ» та лікар-психіатр підтримали заяву в повному обсязі та просили її задовольнити. Прокурор в судовому засіданні підтримав заяву в повному обсязі, просить таку задовольнити. [PERSON] (особа, щодо якої розглядається заява) заперечував щодо задоволення даної заяви. Захисник також просив відмовити у задоволенні заяви. Заслухавши пояснення учасників процесу, думку прокурора щодо задоволення заяви, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задоволити враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3\~ст. 3 ЦПК України\~передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Частина 3\~ст. 12 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1\~ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що на підставі скерування лікаря фельдшера [PERSON] у КНП ЛОР ЛОКПЛ 01 лютого 2025 року о 22:00 в примусовому порядку в супроводі наряду поліції 266 поступив громадянин [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] . [PERSON] був оглянутий черговими лікарями-психіатрами [PERSON] та [PERSON] , які дійшли до висновку про те, що [PERSON] страждає на важкий психічний розлад, а саме: шизофренія не уточнена F20.9 (діагноз згідно Міжнародної класифікації хвороб МКХ-10) і потребує госпіталізації та лікування в примусовому порядку в умовах психіатричного стаціонару. 02.02.2025 року [PERSON] був оглянутий лікарською комісією у складі: Солотва Х.І., Коваль С.В., які дійшли до висновку, що даний громадянин страждає на важкий психічний розлад Шизофренія не уточнена F20.9 (діагноз згідно МКХ-10). Внаслідок цього вказаний громадянин не може адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, виявляє реальну загрозу для себе/оточуючих. Також в матеріалах справи міститься рапорт інспектора роти №7 поліції полку особливого призначення патрульної поліції Хижак-1 капітана поліції Дубіцького В.Я. в якому просив госпіталізувати [PERSON] , [INFO] , який поводиться агресивно, не орієнтується у просторі, не може пояснити своїх дій. Також наніс тілесні ушкодження колишній дружині [PERSON] , [INFO] , ЗЧМТ, забійна гематома лобної ділянки голови, струс головного мозку, яку госпіталізували у лікарню Святого Луки. 03.02.2025 року [PERSON] був оглянути лікарями [PERSON] , [PERSON] , та згідно висновку від 03.02.2025 року останній має діагноз F20.00 Параноїдна шизофренія з безперервним перебігом. Даний розлад психічної діяльності позбавляє громадянина [PERSON] здатність адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, а отже [PERSON] потребує лікування в психіатричному стаціонарі в примусовому порядку. Закон України «Про психіатричну допомогу»\~визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг (ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу»). Статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~передбачено, що особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених\~статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Відповідно до\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Статтею 16 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~передбачено, що особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених\~статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених\~статтею 14 цього Закону. Відповідно доч.ч.1,2ст.340\~ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.\~\~До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18). Згідно з висновком комісії лікарів психіатрів 14 відділення Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» у складі: Тис М.А., Хмись О.Ю. від 03 лютого 2025 року [PERSON] потребує подальшого лікування в примусовому порядку в психіатричному стаціонарі, в зв`язку з наявністю у нього на момент огляду F20.00 Параноїдна шизофренія з безперервним перебігом. Даний розлад психічної діяльності позбавляє громадянина [PERSON] здатність адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Зважаючи на поведінку [PERSON] небезпеку дій, які ним вчинялися, беручи до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів та те, що його лікування можливе лише в умовах стаціонарного психіатричного стаціонару для отримання такого комплексного лікування, суд приходить до висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення.

Outcome: approved