Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ), звернувся до суду із позовною заявою, у якій просив визнати, що померлій [PERSON] , [INFO] , на момент відкриття спадщини [INFO] належало 73/225 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №\~ [NUMBER] , виданого ЖКВ АТ «Кременчукнафтооргсинтез», 15 липня 1994 року [PERSON] (дід позивача) та члени його родини, тобто позивач та його мати [PERSON] приватизовали квартиру за адресою: [ADDRESS] , у результаті чого, квартира перейшла у спільну сумісну власність без виділення окремих часток. [INFO] [PERSON] помер та на підставі залишеного ним заповіту та свідоцтва про право на спадщину позивач отримав 2/3 частини його спадщини, а його матір [PERSON] 1/3 частину. Спадщина складалася з 1/3 частини квартири, таким чином, після смерті [PERSON] позивач став власником частини квартири у розмірі 125/225, а [PERSON] 100/225 частки, про те ці частки виділені не були. Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 липня 2001 року позивач та [PERSON] продали частину квартири у розмірі 6/25 (54/225), однак у договорі не було зазначено розміру часток, які кожен з власників відчужив за цим договором. [INFO] [PERSON] померла. З метою отримання свідоцтва про право власності на квартиру позивач звернувся до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Піцула В.\~Ю., однак 13 лютого 2024 року отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки неможливо встановити склад спадкового майна, а саме ідеальну частку квартири, яка належала спадкодавцю. Ухвалою від 28 жовтня 2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука прийняв позовну заяву, відкрив провадження та призначив підготовче засідання, яке ухвалою від 24\~грудня 2024 року закрив і призначив до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Охмак В.\~І. звернувся до суду з заявою, у якій позов підтримав та просив проводити розгляд справи без його та позивача участі. Представник відповідача та третя особа у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, у яких просили проводити судовий розгляд справи без їх участі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. У свідоцтві про право власності на житло від 15 липня 1994 року виданого ЖКВ АТ «Кременчукнафтооргсинтез» згідно з розпорядженням від 14 липня 1994 року №\~476, зазначено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом від 05 травня 2000\~року серія ABK № 380109 державний нотаріус Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого цією нотаріальною контрою 30 вересня 1994 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , померлого [INFO] , є [PERSON] на 2/3 частки спадкового майна та [PERSON] на 1/3 частки спадкового майна (а.с. 13). За договором купівлі-продажу від 25 липня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович М.\~В., зареєстрованого в реєстрі за №\~1610, [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] кімнату площею 14,1 кв м, що складає 6/25 частин квартири [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до довідки, виданої Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» від 24 січня 2024 року №\~61/368, за даними архівного обліку станом на 28 грудня 2012\~року зареєстровано нерухоме майно квартира, за адресою: [ADDRESS] , власники: [PERSON] та [PERSON] частка 19/25, [PERSON] частка 6/25 (а.с. 16). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 15). Рішенням від 11 квітня 2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука встановив факт належності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтва про спадщину за заповітом та законом від 05 травня 2000 року серія ABK № 380109, зареєстрованого в реєстрі за № 841, виданого державним нотаріусом Четвертої Кременчуцької нотаріальної контори Головко В.\~В.; свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15 липня 1994 року, виданого ЖКВ АТ «Кременчукнафтооргсинтез»; договору купівлі продажу від 25 липня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович М.\~В., зареєстрованого в реєстрі за №\~1610. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 лютого 2024 року №\~65/02-31 убачається, що 13 лютого 2024 року до приватного нотаріуса звернувся [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 73/225 частки квартири після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] ; інших заяв ніхто не подавав; інших спадкоємців, що своєчасно прийняли спадщину немає; за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини був зареєстрований син померлої [PERSON] . Оскільки [PERSON] та померла [PERSON] продали реально не виділені 6/25 часток квартири, без зазначення частки кожного з них, встановити склад спадкового майна, а саме ідеальну частку зазначеної вище квартири, що належить спадкодавцю, неможливо (а.с. 17). За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що за своєю суттю такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі №\~233/4580/20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що «порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19)». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20 зазначено, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах: від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020\~року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 17 вересня 2024 року у справі №\~307/2463/16-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України). Ураховуючи наведене, заявлені у справі вимоги про визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим є неналежним способом захисту прав з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. При цьому суд звертає увагу позивача, що у такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Outcome: dismissed