Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

12.09.2024 до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку, надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить суд розірвати договір №27/06, укладений 27.06.2023 між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , а також стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 215698,07 грн., а саме: 160000,00 грн. аванс; 4707,07 грн. 3% річних; 40991,00 грн. штраф; 10000,00 грн. моральна шкода. В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначає, що 26.06.2023 відповідачем надано позивачу комерційну пропозицію на виготовлення (в тому числі доставка та встановлення) металевих перил в кольорі антрацит та пано біля входу загальною вартістю 229000,00 гривень, терміном виготовлення 75 календарних днів. Авансовий платіж складає 70%, решту після встановлення. Оскільки, вищенаведена пропозиція позивача зацікавила, 27.06.2023 між позивачем та відповідачем було укладено договір №27/06, згідно умов якого відповідач зобов`язується виготовити, поставити, змонтувати та передати позивачу у власність товар, відповідно до ескізів-зразків або фотографій, затверджених позивачем, а позивач зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених договором. Пунктом 1.3. Договору визначено, що термін виготовлення поставки товару становить 75 днів. Згідно пункту 4.1. Договору ціна товару становить 229000,00 гривень. Згідно пункту 5.1. Договору попередня оплата здійснюється позивачем у розмірі 103000,00 гривень від загальної ціни договору. Позивач вказує, що 13.07.2023, на виконання вимог договору, він оплатив сумарний аванс у розмірі 160000,00 гривень, у зв`язку з чим, кінцевий термін на виконання відповідачем умов договору щодо виготовлення, поставки та встановлення товару 26.09.2023. Відповідач у вказаний в договорі строк, договір не виконав. Після багаторазових телефонних дзвінків, які не привели до виконання відповідачем умов договору, позивач 06.08.2024 звернувся до відповідача з претензією. У відповідь на вищенаведену претензію 07.08.2024 відповідач надав гарантійний лист про виконання договору у строк до 30.08.2024 та підтвердження сплати всіх штрафних санкцій, передбачених умовами договору. Однак, станом на подання позову (датовано 09.09.2024), відповідачем умови договору не виконано, чим порушуються права позивача, визначені законом України «Про захист прав споживачів» у зв`язку з чим позивачем заявлено і про стягнення штрафних санкцій, встановлених пунктом 8.3 договору та частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Після виконання судом вимог частини шостої та восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.10.2024 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 10:00 11.12.2024, про що їх повідомлено, у встановленому ЦПК Україні порядку. 10.12.2024 до суду, засобами поштового зв`язку, надійшло клопотання позивача від 05.12.2024 про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач, отримавши 18.10.2024 копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, не скористався правом подати відзив на позовну заяву, при цьому 10.12.2024 до суду, через систему «Електронний кабінет», представником відповідача адвокатом Гудзь О.С. подано клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість у інших судових засіданнях, долучивши відомості про їх призначення. З урахуванням неявки учасників провадження у судове засідання, призначене на 11.12.2024, а також пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України та за наявності клопотання представника відповідача, розгляд справи було відкладено на 13.02.2025 о 10:00, про що повідомлено учасників провадження. 11.02.2025 до суду, через систему «Електронний кабінет», представником відповідача адвокатом Гудзь О.С. подано клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість у іншому судовому засіданні, долучивши відомості про їх призначення, а також, вказуючи про віддаленість місця знаходження його робочого місця від суду, просить надати йому можливість брати участь у наступному судовому засіданні у режимі відеоконференції. 12.02.2025 позивач подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. У судове засідання, призначене на 13.02.2025, учасники провадження не з`явилися. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності учасників провадження, суд враховує, заяву позивача про розгляду справи у його відсутності, положення статті 223 ЦПК України та повторну неявку представника відповідача з тих самих причин, надаючи перевагу розгляду інших справ за його участі, при цьому він не скористався правом надіслати відзив на позовну заяву та правом подати клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеокоференції, у строк встановлений статтею 212 ЦПК України. А тому, враховуючи, що це друге судове засідання у справі і справа, призначена до розгляду у спрощеному провадженні та має бути розглянута у межах строку встановленого статтею 210 ЦПК України, у суду відсутні підстави для відкладення судового засідання. Оскільки учасники провадження у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності із положеннями частини другої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 27.06.2023 між постачальником в особі Приватного підприємця [PERSON] та замовником [PERSON] було укладено договір №27/06 (а.с. 7-9) Відповідно до\~пункту 1.1.\~договору постачальник\~зобов`язується\~виготовити,\~поставити,\~змонтувати та\~передати у\~власність замовника\~товар,\~відповідно до\~ескізів-зразків\~або фотографій\~затверджених замовником.\~Замовник зобов`язується\~прийняти цей\~товар та\~оплатити його\~на умовах,\~визначених цим\~договором. Згідно пункту 3.1. договору постачальник виготовляє та оставляє товар в термін 75 днів. Відповідно до\~пункту 3.2.\~договору датою\~поставки є\~дата отримання\~замовником товару\~згідно з\~актом прийняття-передання,\~підписаним сторонами. Згідно пункту 3.6 договору, у випадку відсутності можливості проведення остаточного заміру або монтажу виробів по причинам, що виникли не по вині постачальника, термін виконання договору продовжується на період вимушеної затримки. За умовами пункту 4.1. договору ціна товару становить 229000 гривень. Згідно з\~пунктом 5.1.\~договору попередня\~оплата здійснюється\~замовником у\~розмірі 103000\~гривень від\~загальної ціни\~товару,\~відразу після\~підписання сторонами\~даного договору. Відповідно до пункту 7.1. договору сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбаченим цим договором, лише у разі настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Згідно пункту 7.2. договору сторона, яка зазнала дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), має протягом трьох календарних днів повідомити про це другу сторону. Факт наявності дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) підтверджується вповноваженим на те органом. За умовами пункту 8.1. договору, у випадку порушення зобов`язань, передбачених даним договором, винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України. Відповідно до пункту 8.3. договору, у разі порушення постачальником термінів виконання замовлення, зазначених в пункті 3.1. даного договору, він сплачує замовнику штраф у розмірі 0,05% від вартості договору за кожен день прострочки. На виконання умов договору №27/06 від 27.06.2023, позивач 13.07.2023 сплатив на користь відповідача попередню оплату в сумі 160000 гривень, що підтверджується розпискою менеджера [PERSON] , в якій він підтвердив отримання сумарного авансу на виготовлення замовлення в розмірі 160000 грн. (а.с. 10). Не зважаючи на здійснення позивачем попередньої оплати, відповідач не виконав зобов`язання за договором у строк, визначений пунктом 3.1 договору. 06.08.2024 позивач надіслав відповідачу претензію від 02.08.2024, у якій він повідомив, що відмовляється від договору на підставі частини другої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимагає відшкодування завданих збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок відповідача, оскільки, замовлений товар згідно умов договору до 26.09.2023 не виготовлено, не поставлено та не встановлено. Також позивач зазначив, що станом на 02.08.2024 за кожен день прострочення (починаючи з 27.09.2023) відповідач, окрім повернення авансового платежу у сумі 160000,00 гривень додатково зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 36411,00 гривень (114,50 грн. х 320 днів прострочки). Всього 196411,00 гривень. Відповідь на претензію просить надати протягом п`яти днів (а.с. 11-12). У відповідь на вказану претензію позивача, ПП [PERSON] надіслав гарантійний лист від 07.08.2024, у якому, не заперечуючи обставин, викладених у претензії, посилаючись на складну ситуацію, що склалася в країні, особливо критичну ситуацію з відключенням електроенергії та тотальною нехваткою робочої сили (яка спричинена мобілізацією), відповідач не відмовляється від завершення робіт згідно укладеного договору та виконання усіх взятих на себе зобов`язань. Також відповідач повідомляє, що замовлення знаходиться на завершальному етапі виробництва. Планується поставка та встановлення виробів в два етапи: 1 етап (до 20.08.2024) доставка та встановлення французьких балконів, а також 40% від загальної довжини огородженої терсами; 2 етап (до 30.08.2024) доставка другої половини (60%) секцій для огорожі тераси та пано. Таким чином планується завершити роботи до 30.08.2024. За прострочку, яка виникла, відповідач зазначає що готовий понести фінансове покарання згідно договору за кожен день прострочки (а.с. 20). 09.09.2024 позивач, з підстав невиконання відповідачем умов договору №27/06 від 27.06.2023 та порушення його прав як споживача відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», звернувся до суду за захистом. Так, частиною першою статті 15 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, між сторонами у цій справі виникли правовідносини з договору підряду. Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. За змістом частини першої статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (частина перша статті 846 ЦК України). Відповідно до частин першої та третьої статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Частиною другою статті 873 ЦК України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Отже, договір підряду (побутового підряду) є складним зобов`язанням, оскільки включає як права, так і обов`язки кожної із його сторін (обов`язок підрядника виконати певну роботу і право вимагати її оплати, обов`язок замовника оплатити виконану роботу і право вимагати виконання обов`язку підрядником). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним. Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За положенням статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз положень частини п`ятої статті 653 ЦК України свідчить, що тільки при розірванні договору у зв`язку з істотним його порушенням однією зі сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору. Відповідно до положення статті 614, частини другої статті 615 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частин другої, третьої статті 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до статті 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Враховуючи, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, до відносин, які виникли на підставі Договору №27/06 від 27.06.2023 застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідає ознакам споживчого договору. Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення й використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своєї особистої потреби мають право, зокрема, на захист своїх прав державою, а також, на звернення до суду й інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. За положенням статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у пункті 8.3 договору, сторонами погоджено, що у разі порушення постачальником термінів виконання замовлення, він сплачує замовнику штраф у розмірі 0,05% від вартості договору за кожен день прострочки. Згідно із частиною першою статті 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки, відповідач (представник), не бажаючи взяти участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, тому судом розглянуто справу в межах заявлених вимог і на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем виконано умови договору повністю чи частково, як і не місять доказів, що саме позивачка ухилялася від отримання товару або вчиняла дії, які б свідчили про перешкоджання відповідачу виконати умови договору, зокрема, в частині поставки та монтажу товару. На претензію [PERSON] , ФОП [PERSON] гарантував, що зобов`язання будуть виконані та всі штрафні санкції будуть виплачені позивачу. За приписами частини другої статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Оскільки, відповідач ухилився від виконання взятого на себе за договором №27/06 від 27.06.2023 зобов`язання, своєчасно не виготовив виріб та не передав його у власність позивача [PERSON] , суд вважає наявними правові підстави для розірвання спірного правочину у зв`язку з невиконанням його умов ФОП [PERSON] , а також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 160000,00 грн., сплачені ним як аванс за договором. Ураховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав в обумовлений сторонами договору до 26.09.2023 та не повернув грошові кошти в розмірі 160000,00 грн, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення. Позивач просить суд стягнути з відповідача штраф, передбачений пунктом 8.3 договору у сумі 0,050 % вартості договору, у розмірі 40991,00 гривень (термін прострочення складає 358 днів (229000 х 0,0005 = 114,5 х 358 = 40991,00), а також, посилаючись на положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», - 3% вартості роботи з розрахунку суми боргу у розмірі 160000,00 грн. та терміну прострочення складає 358 днів, у розмірі 4707,07 грн (160000 х 0,03 = 4800 : 365 = 13,15 x 965 = 4707,70). Під час перевірки розрахунку позивача, судом встановлено, що термін прострочення у період з 27.09.2024 до 09.09.2025 (дата позову) становить 349 днів, а тому стягненню з відповідача підлягає штраф у розмірі 39960,50 гривень (229000 х 0,005 х 349 : 100 = 39960,50), та 4580,50 грн. 3% річних з розрахунку суми боргу у розмірі 160000,00 грн. (з 27.09.2023 до 31.12.2023 1262,47 грн. (160 000,00 x 3 % x 96 : 365 : 100) з 01.01.2024 до 09.09.2024 3318,03 грн. (160 000,00 x 3 % x 253 : 366 : 100). З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача у цій частині підлягають частковому задоволенню. Також, позивач, вказуючи, що у результаті невиконання відповідачем зобов`язань за договором, він зазнав душевних страждань, оскільки отримав негативні емоції, порушення звичного способу життя, необхідність звернення до суду за захистом порушеного права, просить стягнути з відповідача 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Виходячи з положень статей 16 та 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховує характер та обсяг душевних страждань, фізичного болю та страждань, яких позивач зазнав у результаті невиконання відповідачем зобов`язань за договором, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача 5000,00 грн. Оскільки згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача та стягується з нього в дохід держави в розмірі 2095,41 гривень.

Outcome: partial