Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

08.10.2024 позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в якому просила суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила,що вона, її сини [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вищезазначеній квартирі на підставі ордеру на житлове приміщення №1623 від 21.02.1990. Однак [PERSON] не проживає у в житловому приміщенні понад шість років без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивачка, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації відповідача у порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію. Враховуючи викладені обставини, позивачка була вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 22.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 18.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 11.02.2025 позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує,проти ухвалення заочного рішення заперечень не вказала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. В судовому засіданні свідок [PERSON] ,яка є сусідкою позивачки на протязі тридцяти років повідомила, що відповідач не проживає в спірній квартирі останні п`ять років.Ій відомо зі слів позивачки ,що він знаходиться за кордоном. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяв відповідача про розгляд справи без його участі, неповідомлення відповідача про причини неявки до суду, відсутність відзиву відповідача на позов та надання представником позивача заяви про розгляд справи за його відсутності, в якій не вказано заперечення проти ухвалення заочного рішення та яку суд розцінює як згоду на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що 21 лютого 1990 виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Полтави [PERSON] було видано ордер на житлове приміщення № 1623, житловою площею 39,32 кв. м., квартиру [ADDRESS] , з правом проживання її синів [PERSON] та [PERSON] , (а.с. 9-10). Відповідно до довідки КП ЖЕО №2 від 04.10.2024 №1751 за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Як вбачається з акту доданого до матеріалів позовної заяви, за адресою [ADDRESS] зареєстровано три особи,а фактично проживають дві особи. [PERSON] , проживає з 2019 року за межами України, у республіці Польща більше 5 років, що підтверджують сусіди (а.с. 18). Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців зокрема у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; З матеріалів справи вбачається , що відповідач є членом сім`ї наймача квартири, зареєстрований в ній, проте не проживає протягом тривалого часу, особистих речей не зберігає, витрат на утримання квартири не несе, а наявність його реєстрації створює матеріальні складнощі для позивача, внаслідок необхідності сплати збільшеної вартості комунальних послуг. З урахуванням наведеного ,позовні вимоги\~\~ [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved