Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

У квітні 2024 року позивач [PERSON] , через свого представника, звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про встановлення порядку спілкування з дитиною. Відповідно до позовної заяви [PERSON] 20.05.2017 зареєструвала шлюб з [PERSON] . Однак в подальшому сімейні стосунки не склались у зв`язку з чим рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 23.10.2020 шлюб було розірвано (справа №136/2183/19). Від шлюбу з відповідачем у них є спільна мальолітня донька - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з батьком. З плином часу, після розірвання шлюбу, відповідач почав чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною та прийнятті участі у її вихованні, а саме не дає їй можливості спілкуватися, зустрічатися з донькою, брати її до себе додому або ж приїздити до дитини. На неодноразові прохання надати їй можливість бачитись з дитиною відповідач відмовляє, при цьому жодних причин і мотивів своєї відмови не повідомляє, що суперечить інтересам дитини. Всі намагання позивача, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач спеціально створює обставини через які позивачка не може зустрічатися з донькою. Таким чином, на сьогоднішній день спільної домовленості між нею та відповідачем щодо порядку спілкування з дитиною не досягнуто. Саме тому було прийнято рішення звернутись з заявою до Служби у справах дітей Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, щоб останні вжили заходів щодо зміни поведінки батька, задля належного виконання ним батьківських обов`язків. У подальшому доводилось ще звертатись до Служби у справах дітей Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області 01.08.2023 та 06.10.2023 року з метою перевірки фізичного, психологічного станів дитини, а також умов її проживання з батьком. Як свідома громадянка, позивач розуміє свій батьківський обов`язок виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, батька, а як людина, яка має почуття, позивач має дуже велике бажання спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов, вирішувати абсолютно усі питання пов`язанні з її розвитком, як фізичним так і духовним, підвищувати її свідомість щодо оточуючого її світу, забезпечувати її усім необхідним. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування позивача із дитиною спричинить шкоду доньці не існує. Створення перешкод відповідачем спілкуванню позивача із донькою порушує не тільки її права як матері, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Участь обох батьків у вихованні спільних дітей, постійне спілкування з ними та турбота відповідає основоположним принципам Конституції України та законам України. Просить суд визначити їй як матері дитини способи участі у вихованні малолітньої дитини. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 29.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Відповідач у визначений судом строк подав відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Відповідач зазначає у відзиві, що обставини викладені в позовній заяві є надуманими, необґрунтованими, безпідставними та не відповідають дійсності. Як стверджує відповідач у відзиві, позивач із 2020 року жодного разу не приїжджала до дитини, не цікавилась її життям, навчанням, станом здоров`я. Позивачка лише 4 рази телефонувала до доньки, при чому кожна телефонна розмова закінчувалась психологічною травмою для дитини, що підтверджується відповіддю Служби у справах дітей Липовецької міської ради на звернення позивача від 03.07.2023 року. Позивачем не надано жодного доказу перешкоджання зі сторони відповідача щодо її спілкування з дитиною та прийнятті участі у її вихованні, а саме, коли і яким чином відповідач не давав їй можливості спілкуватися, зустрічатися з донькою, брати її до себе додому або ж приїздити до дитини, оскільки жодного разу на протязі 4-х років вона до дитини не приїздила. Неодноразові звернення позивача до Служби у справах дітей Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області із заявами щодо нібито перешкоджання відповідачем у її спілкуванні із дочкою носили виключно формальний характер, з метою створення підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки жодного такого факту комісії, які створювались за заявами позивача не встановили, оскільки їх і не було. Жодних перешкод із боку відповідача у спілкуванні позивача із їхньою донькою ним не чинилось взагалі А тому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю. Надалі, ухвалою суду від 05.11.2024 за клопотанням представника відповідача витребувано у Служби у справах дітей Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області письмовий висновок про встановлення порядку спілкування із дитиною позивачем [PERSON] . 12.12.2024 на адресу суду надійшов відповідний висновок служби у справах дітей від 25.11.2024 року із зазначенням доцільного порядку спілкування матері з дитиною. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за його відсутності. Позивачка [PERSON] 03.02.2025 через канцелярію суду надала заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити відповідно до письмового висновку Служби у справах дітей Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області від 25.11.2024. Відповідач позовні вимоги визнав, просив позов задовольнити згідно із висновком Служби у справах дітей Липовецької міської ради від 25.11.2024, розгляд справи просив провести без його участі, про що надав відповідну заяву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, однак надала заяву, в якій просила суд прийняти рішення відповідно до наданого на адресу суду висновку про порядок побачень матерів [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Розгляд справи просила провести у її відсутність. З огляду на те, що в судове засідання сторони не з`явились, а відповідач визнав позовні вимоги, тому суд проводить розгляд справи у даному підготовчому судовому засіданні (відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України), на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з матеріалів справи,позивач [PERSON] , 20 травня 2017 року зареєструвала шлюб з відповідачам [PERSON] у Липовецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, що підтверджується свідоцтвам серії [NUMBER] (а.с. 9). Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 23.10.2020 шлюб було розірвано (справа №136/2183/19). Від шлюбу з відповідачем у них є спільна малолітня донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) серії [NUMBER] від 17.12.2019 (а.с. 10). Дитина після розірвання шлюбу залишилась проживати з батьком. Сторони не можуть досягти спільної домовленості між собою щодо порядку спілкування з дитиною. У зв`язку з чим позивачка зверталась до Служби у справах дітей Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області 01.08.2023 (а.с. 13) та 06.10.2023 (а.с. 15), з метою перевірки фізичного, психологічного станів дитини, а також умов її проживання з батьком. Відповідно висновку про порядок побачення матері [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , затвердженого виконавчим комітетом Липовецької міської ради від 25.11.2024 за №291, встановлено порядок побачень матері з малолітньою донькою, а саме: 1. Під час літніх та зимових канікул мати [PERSON] з врахуванням бажання дитини [PERSON] , 2017 р.н., за погодженням з батьком дитини [PERSON] особисто забирає дитину за місцем її проживання з батьком ( [ADDRESS] ) та забирає її до місця свого проживання за адресою: [ADDRESS] . Термін перебування дитини за місцем проживання матері встановлюється з врахуванням бажання дитини [PERSON] та взаємною згодою батьків. По завершенню терміну перебування дитини за місцем проживання матері, мати [PERSON] особисто повертає дитину батькові [PERSON] за місцем його проживання в с. Зозів. 2. У випадку хвороби дитини під час її перебування з матір`ю, мати може на час хвороби дитини залишати її у себе за місцем свого проживання, обов`язково повідомивши про це батька [PERSON] . 3. Під час відпустки матері [PERSON] вона може за погодженням з батьком дитини [PERSON] та з врахуванням бажання дитини [PERSON] , 2017 р.н., забирати дитину за місцем свого проживання, враховуючи період навчання в школі. Після цього мати зобов`язана особисто повернути дитину батькові за місцем його проживання. 4. Під час перебування дитини з матір`ю вона зобов`язана створити належні умови для перебування дитини з нею, такі, що не шкодять життю, здоров`ю та моральному стану дитини. 5. Мати може необмежено спілкуватися з дитиною по телефону, враховуючи режим дня дитини. 6. Звернути увагу батьків на недопустимість їх перебування в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, вчинення сварок в присутності дитини. 7. У випадку порушення встановленого порядку спілкування з дитиною зацікавленим особам рекомендовано звертатися до суду. Відповідачем та позивачкою було визнано даний порядок у повному обсязі, про що надано до суду відповідні заяви. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, дійшов до наступного. В ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до положень ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського Суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», в яких зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на спілкування та виховання дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд зауважує, що право матері на спілкування з дитиною є її незаперечним правом, а спілкування дитини з матір`ю відповідає її інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дитиною, дослідивши наявні у справі докази, зважаючи на рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини і вимог статей 157, 158 СК України, суд, врахувавши саме інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, дійшов висновку про задоволення позову та визначення судом способу спілкування матері з донькою, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, що зокрема, визначений у рішенні компетентного органу, а саме у Рішенні виконавчого комітету Липовецької міської ради від 25.11.2024 №291 «Про затвердження висновку про порядок побачення з дитиною». Визначений судом спосіб участі у вихованні та спілкуванні дитини з матір`ю у формі встановлення порядку спілкування відповідає інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання дитини, створить умови для виконання матір`ю, яка проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення її права на особисте спілкування із донькою, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Саме такий спосіб участі матері у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі матері у процесі вихованні дитини. Отже, з огляду на надані докази учасниками справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved