Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у серпні 2024 р. позивачі звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд скасувати (припинити) та вилучити (виключити) з Державного реєстру речових прав запис: Вид обтяження: арешт нерухомого майна, Номер запису про обтяження: 41237497; скасувати (припинити) та вилучити (виключити) з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна запис: Тип обтяження: арешт нерухомого майна, Реєстраційний номер обтяження: 33133; скасувати (припинити) та вилучити (виключити) з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна запис: Тип обтяження: арешт нерухомого майна, Реєстраційний номер обтяження: 36123. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , набуте нею на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.11.2006 у справі №2-37/06. У рамках зазначеної справи у червні 2004 судом було вжито заходи забезпечення позову шляхом арешту, зокрема на вказану квартиру. У свою чергу, 03.08.2007 ухвалою суду скасовано заходи забезпечення позову, зокрема скасовано арешт з нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого, обставини та підстави після серпня 2007 року припинилися і перестали існувати. Разом із тим, відомості (записи) про обтяження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна з серпня 2007 по подень звернення до суду із даним позовом не були припинені та вилучені, як самостійно Державними реєстраторами, так і діями позивача у позасудовому порядку. Така обмеженість порушує права позивача відносно своєї власності, зокрема вільно, на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 29.10.2024 визначено суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 45-46). Ухвалою судді від 31.10.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (а.с. 48-49). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 59-60). Ухвалою судді від 05.11.2024 витребувано докази за клопотанням представника позивача (а.с. 61-62). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідачу надсилалася ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї. Відзив на позовну заяву до суду не направив, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07.11.2006 у справі №2-37/06 виділено [PERSON] та визнано за нею право власності, зокрема, на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21-27). Відповідно до ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 03.08.2007 у справі №2-37/06 скасовано ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 16.06.2004 та ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 27.09.2004 у справі №2-37/06 про арешт майна, у тому числі, на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29-32). Згідно постанови про скасування арешту від 13.08.2007 виданої державним виконавцем Дацьком Я.О. ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, арешт, накладений 18.06.2004 постановою державного виконавця на все майно, що належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] , за минуванням потреби скасовано (а.с. 40). Як вбачається з рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій №74575067 від 14.08.2024 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Поди С.П. у проведенні реєстраційних дій за заявою [PERSON] , а саме у припиненні арешту нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , відмовлено (а.с. 39). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 401037080 від 26.10.2024, містяться відомості (записи) щодо обтяження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , а саме: Вид обтяження: арешт нерухомого майна, Номер запису про обтяження: 41237497; Дата, час державної реєстрації: 21.06.2004 15:37:50; Державний реєстратор: Набок Віталій Миколайович, Департамент з питань реєстраці виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ; Документи, подані для державної реєстрації: постанова, серія та номер: 729/10, виданий 18.06.2004, видавник: Відділ державної виконавчої служби у Святошинському районі м. Києва; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57361069 від 30.03.2021 10:15:44, Набок Віталій Миколайович, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м.Київ; Тип обтяження: арешт нерухомого майна, Реєстраційний номер обтяження: 33133; Зареєстровано: 17.06.2004 13:19:52 за №33133 реєстратором: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, 03148, м.Київ, вул. Гната Юри, 9; Тип обтяження: арешт нерухомого майна, Реєстраційний номер обтяження: 36123; Зареєстровано: 21.06.2004 15:40:30 за №36123 реєстратором: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, 03148, м.Київ, вул. Гната Юри, 9 (а.с. 17-18). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Приписами ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні положення наведені й в п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Між тим, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved