Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

І. Виклад позиції позивачки та заперечень відповідача. 1. 19.04.2024 року [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), з залученням третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області (далі - третя особа 1), Біляївської окружної прокуратури Одеської області (далі - третя особа 2), в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його дітей: [PERSON] , малолітнього, [INFO] , та [PERSON] , малолітнього, [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 2. Свої вимоги мотивує тим, що 21.11.2013 року сторони уклали шлюб від якого є двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згодом Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17.11.2022 року по справі № 496/2891/22 шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю. Відповідач з дітьми не спілкується з 2018 року, участі в утриманні та вихованні не приймає, діти повністю залишилися на утримані та вихованні позивачки. На утримання дітей з їх батька аліменти не стягувалися. У зв`язку з викладеним, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. 3. Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Представник третьої особи 1 в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. (а.с. 42) 5. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. (а.с. 43) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2024 року, цивільну справу № 496/2855/24, передано на розгляд головуючій судді Біляївського районного суду Одеської області Портній О.П. (а.с. 29) 7. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.05.2024 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. Окрім того відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк для надання відзиву на позов. (а.с. 32-33) 8. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.09.2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 45) 9. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 10. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідно до ст. 128 ЦПК України - шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень з повідомленням про вручення, які повернулися на адресу суду з відмітками «за відмовою адресата від одержання» (а.с. 40) та «не проживає» (а.с. 49), а також розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Біляївського районного суду Одеської області (а.с. 47), в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, а позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. 11. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 12. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 13. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 14. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , громадянин Азербайджанської Республіки, та [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, а/з № 6891. (а.с. 13) 15. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , громадянин Азербайджанської Республіки, та [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.05.2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, а/з № 4904. (а.с. 14) 16. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , набули громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України», що підтверджується, відповідно, копіями довідок №№ 353140, 364683, виданих 27.10.2014 року та 27.02.2017 року Головним управлінням державної міграційної служби України в Одеській області. (а.с. 15) 17. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17.11.2022 року у справі № 496/2891/22 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу задоволено та шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 20-21) 18. Відповідно до довідки № 219, виданої 01.03.2024 року Дачненською сільською радою Одеського району Одеської області, до складу сім`ї [PERSON] входять син - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 22) 19. Згідно характеристики [PERSON] , учня 4-Б класу, останній характеризується всебічно з позитивної сторони. Окремо зазначено, що батько не бере участі у навчанні та вихованні сина. (а.с. 18) 20. Згідно характеристики [PERSON] , учня 2-Б класу, останній характеризується всебічно з позитивної сторони. Окремо зазначено, що батько не бере участі у навчанні та вихованні сина. (а.с. 19) 21. Відповідно до листа ВП № 2 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області № 61-4/1410 від 23.03.2024 року, [PERSON] неодноразово ставала жертвою домашнього насильства та насильства за ознакою статті з боку [PERSON] , [INFO] , з яким проживала у шлюбі з вересня 2013 року по липень 2018 року. [PERSON] , [INFO] , емоційний та нестриманий. Не раз перебував в полі зору дільничого офіцера поліції, якому ввірено територію обслуговування Дачненської об`єднаної територіальної громади, схильний до протиправної поведінки. (а.с. 26). 22. Рішенням виконавчого комітету Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області № 60 від 19.03.2024 року, вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно його малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку, з метою захисту прав та інтересів дитини, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно його малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 24, 25) V. Оцінка Суду. 23. Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 24. Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. 25. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 26. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 27. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 28. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 29. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. 30. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 31. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини. 32. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. 33. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. 34. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських прав. Ухилення від виконання своїх обов`язків - це акт свідомої поведінки, тобто особа має реальну можливість виконати його, або не вчиняє відповідних дій. 35. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначений висновок зроблено Верховним Судом у своїх постановах від 04.09.2019 року у справі № 211/559/16-ц (провадження № 61-13258св19), від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 459/3411/18). 36. Під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (ч. 4 ст. 22 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). 37. Законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.06.2022 року в справі № 753/23626/17 (провадження № 61-15474св21)). 38. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх стан здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. 39. Як, роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 16 своєї постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 40. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. 41. Зазначена позиція узгоджується також з висновками ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року. 42. Судом встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні дітей, проживає окремо від них, не цікавиться їх життям, досить тривалий час не бачиться та не спілкується з дітьми, має низький батьківський потенціал та не здатний створити сприятливі умови для проживання та розвитку дітей. Вищезазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування батьком виконання батьківських обов`язків по догляду та вихованню дітей, що є підставою для позбавлення батьківських прав. 43. Європейський суд з прав людини у рішенні від 30.06.2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами Російської Федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що «якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У цій справі саме власна бездіяльність заявника призвела до втрати зв`язків між ним та його сином, і, як видається, була поштовхом до ухвалення рішення не на його користь у національному провадженні. Позбавлення заявника батьківських прав призвело лише до анулювання правових відносин між заявником та його сином». 44. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 45. Надані позивачкою докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, та підтверджують той факт, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дітей, не готує їх до самостійного життя, ніяким чином не цікавиться дітьми, а тому суд приходить до висновку про доцільність позбавити відповідача батьківських прав. 46. Окрім того, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 47. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини в батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. 48. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 49. Відповідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншою, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 50. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. 51. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 52. Зважаючи викладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, тому в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню, в межах позовних вимог. 53. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 54. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. 55. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 56. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 57. Відповідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. 58. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. 59. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачкою і документально підтвердженні. Зокрема, згідно квитанції ID: 7632-0808-4472-9306 від 17.04.2024 року (а.с. 27) позивачкою було сплачено 1211,20 гривень судового збору, який підлягає стягненню з відповідача. 60. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 61. Отже, у зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача, тобто 1211,20 гривень.

Outcome: approved