Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Позивач, в особі свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач заначив, що спільне життя з відповідачем не склалося, між ними почали виникати спори з різних побутових питань, що призвело до погіршення сімейних відносин, з березня 2022 року сторони не підтримують шлюбних відносин, шлюб існує виключно формально, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. У шлюбі є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. 10 лютого 2025року представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за відсутності позивача та його представника, підтримав заявлені позовні вимоги та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в своїй заяві від 10 лютого 2025 року розгляд справи просить провести у її відсутності, час на примирення не надавати, позов про розірвання шлюбу визнає, після розірвання шлюбу залишає шлюбне прізвище " [PERSON] ". Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Шлюб зареєстрований 16 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції у Київській області, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 66. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 13 вересня 2016 року, [PERSON] народилася [INFO] . ЇЇ батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно із ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Фактично шлюбні відносини припинені, подружжя не веде спільного домогосподарства. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (частина 2 статті 104 СК України). Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За приписами ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно із ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Позивач у позовних вимогах просить суд залишити за ним понесені судові витрати, у зв`язку з чим, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, у порядку визначеному ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved