Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що їй, відповідачам та їх матері належало по частці кожному у майні колишнього колгоспного двору, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями, що в [ADDRESS] , при цьому відповідачі втратили право на частку у даному майні, з підстав зазначених у позовній заяві, а мати сторін [PERSON] померла [INFO] . Тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на частку у майні колишнього колгоспного двору, а саме у житловому будинку з господарськими будівлями, що в [ADDRESS] та визнати за позивачкою право власності на вказане нерухоме майно, що належало її матері [PERSON] . Ухвалою Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2024 року відкрито провадження у справі. 20 січня 2025 року Підгаєцьким районним судом постановлено ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачами позову [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Причин своєї неявки суду не повідомила. В судове засідання представник позивача не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Подала до суду клопотання про розгляд справи у її та відсутності позивача, у якому вказує, що позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. В судове засідання відповідачі не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, визнання ними позову та прохання про розгляд справи у їх відсутності викладено у адресованих суду заявах, які долучено до матеріалів справи, що не суперечить положенню ч.3 ст.211 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. У відповідності із ст.123 ЦК України (в редакції 1963 року) частка члена колгоспного двору в майні двору визначається: 1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ); 2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ); 3) при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях члена двору. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Згідно ст.126 ЦК України (в редакції 1963 року) працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв`язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20, роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Судом встановлено, що позивач народилася [INFO] в сім`ї: батька - [PERSON] та матері - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 грудня 2004 року. Позивач 26 червня 1998 року зареєструвала шлюб із [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище із дошлюбнолго [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26 червня 1998 року. Встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, що в [ADDRESS] , належав колгоспному двору, що складався із 4-ох членів, головою якого була - спадкодавець [PERSON] та члени колгоспного двору: син - [PERSON] , [INFO] : дочка - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наведеним нижче. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 20 травня 1991 року виданого на підставі рішення виконкому Бережанської районної ради №264 від 16 жовтня 1990 року "Про оформлення права власності на жилі будинки", житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] , належить колгоспному двору, що складається з 4-ох членів, головою якого була [PERSON] . Згідно архівного витяга від 13 травня 2024 року виданого архівним сектором Підгаєцької міської ради, в погосподарській книзі с. Носів Підгаєцького району Тернопільської області за 1991-1995 роки записано: особовий рахунок № [NUMBER] , група господарства на 01.01.1991 року - колгоспн. Відомості про членів домогосподарства: [PERSON] , 1920 року народження - голова. Твердження позивача, її представника та відповідачів про те, що сторони, більше трьох років підряд не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, а тому втратили право на частку у майні двору, суд не приймає до уваги, оскільки такі повністю спростовані матеріалами справи. Зокрема, із архівного витяга від 05 червня 2024 року виданого архівним сектором Підгаєцької міської ради видно, що в погосподарській книзі с. Носів Підгаєцького району Тернопільської області за 1986-1990 роки записано: особовий рахунок № [NUMBER] . Номер по земельнокадастровій книзі - 44, група господарства на 01.01.1990 року, список членів господарства: [PERSON] , 1920 року народження - голова сім`ї; [PERSON] , [INFO] - син (у графі 23. "Відмітка про зовсім вибулих членів господарства" вказано - "вибув під №301"); [PERSON] , [INFO] - дочка (у графах 18, 23 "Відмітка про тимчасово вибулих членів господарства" та "Відмітка про зовсім вибулих членів господарства" вказано відповідно - "20.04.1984 року на роботу" та "20.04.1984 року в Тернопіль"; [PERSON] , [INFO] - син (у графі 23. "Відмітка про зовсім вибулих членів господарства" вказано - "10 листопада 1989 року в Угринів"). У архівному витязі від 28 червня 2024 року виданому архівним сектором Підгаєцької міської ради вказано, що в погосподарській книзі с. Носів Підгаєцького району Тернопільської області за 1985-1990 роки записано: особовий рахунок № [NUMBER] . Номер по земельнокадастровій книзі - 315. Група господарства на 1989 рік - колгосп. Список членів господарства: [PERSON] - мати; [PERSON] - дочка; [PERSON] - зять; [PERSON] - внука; [PERSON] - зять; [PERSON] - правнук. Тобто, вищевказаним підтверджується той факт, що відповідач [PERSON] з 1989 року став проживати у житловому будину з господарськими будівлями (особовий рахунок № [NUMBER] ), що належав колгоспному двору, який складався із шести чоловік. Встановлено, що відповідач [PERSON] вибув із членів господарства, що в [ADDRESS] - 10 листопада 1989 року. Отже, матеріалами справи спростовуються твердження відповідачів з приводу того, що вони протягом 1987 - 1991 років, тобто більше трьох років підряд до 15 квітня 1991 року, не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору за адресою: [ADDRESS] . Щодо втрати права на частку у майні колишнього колгоспного двору, відповідачами, суд вказує, що будь-яких належних та допустимих доказів того, у матеріалах справи, немає, а визнання даного факту відповідачами, який спростовується матеріалами справи, без наявності інших доказів цього, не є беззаперечним доказом, який би підтверджував даний факт, а тому у задоволенні позовних вимог у цій частині, слід відмовити. Суд, вважає за необхідне вказати, що якщо відповідачі згідні щоб право власності на вищевказаний житловий будинок (в цілому) зареєструвала їх рідна сестра - позивач [PERSON] , то вони в будь-який момент можуть розпорядитися своєю часткою у даному майні, на користь останньої, саме через органи нотаріату, а не через суд, так як суд не може виконувати (підміняти) функції нотаріуса. В силу ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем не заявлено вимоги про визнання її такою, що втратила право на частку у майні колишнього колгоспного двору. За змістом ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч.1 ст.1223 ЦК України). Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями ч.ч.1, 2 ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Судом встановлено, що кожному з вищезгаданих членів (сторонам та їхній матері) колгоспного двору, що в [ADDRESS] належить по частці даного нерухомого майна. Мати сторін [PERSON] 26 лютого 2010 року в Носівській сільській раді Підгаєцького району Тернопільської області склала заповіт, розпорядженням якого все належне їй майно, заповіла позивачці. Той факт, що ім`я позивачки у архівному витязі від 05 червня 2024 року виданому архівним сектором Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області помилково вказано [PERSON] , замість вірно [PERSON] , окрім свідоцтва про її народження та про укладення шлюбу, підтверджується інформацією Носівського старостинського округу Підгаєцької міської ради Тернопільського району Тернопільської області, в якій вказано, що на території даного старостинського округу осіб із прізвищем, ім`ям та по батькові - [PERSON] чи [PERSON] , окрім [PERSON] , [INFO] , яка є дочкою [PERSON] , що померла [INFO] , не було і немає. Мати сторін [PERSON] померла [INFO] , що видно із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Із матеріалів спадкової справи №159/2015 від 30 липня 2015 року наданої суду завідуючим Підгаєцької державної нотаріальної контори, на виконання ухвали Підгаєцького районного суду від 19 грудня 2024 року, вбачається, що позивач до шести місяців з часу відкриття спадщини, подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, а також постійно проживала разом із своєю матір`ю на час відкриття спадщини, тобто прийняла спадщину (довідка виконавчого комітету Носівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області від 20 травня 2015 року за вих.№349). Із нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 січня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №41, вбачається, що позивач після смерті своєї матері [PERSON] , успадкувала земельну ділянку площею 0,6532 га, кадастровий номер: 6124885800:01:001:0401, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Носівського старостинського округу (колишньої Носівської сільської ради) Тернопільського (в минулому Підгаєцького) району Тернопільської області. Позивач зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері, однак в цьому їй було відмовлено у зв`язку з тим, що у поданих документах міститься невідповідність, а саме: в свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок виданому виконкомом Бережанської районної ради 20 травня 1991 року, вказано, що дане нерухоме майно належить чотирьом членам колгоспного двору головою якого є [PERSON] , при цьому не визначено власників будинку та частин, яка належить кожному учаснику, в тому числі частка, яка належала спадкодавцю, що вбачається із письмової відмови Підгаєцької державної нотаріальної контори від 03 вересня 2024 року за вих.№590/01-16. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача в межах нею понесених. На підставі наведеного,

Outcome: partial