Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ПРОЦЕНТ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що, що відповідно до укладеного кредитного договору №1785-1319-1 від 03.11.2023 з відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень строком на 365 днів, до 02.11.2024. Кредит надано відповідачу шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «ТАСКОМБАНК». При укладені договору погоджено сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5 % річних). Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з якими він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отримання кредиту. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФК ПРОЦЕНТ» перебувають в загальному доступі, оскільки опубліковані на сайті https://procent.com.ua. Сума кредиту по укладеному кредитному договору перерахована на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів або іншим способом за правилами міжнародних платіжних систем. Таким чином, виключно особа відповідача може отримати кредит на належну їй платіжну картку № [NUMBER] після укладення кредитного договору. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 055119 направлявся відповідачу 03.11.2023 о 13:23:19 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений у кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір був підписаний 03.11.2023 шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 055119 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому в договорі. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором щодо сплати нарахованих відсотків відповідно до Графіку платежів не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, починаючи з 03.11.2023 по 18.09.2024 у розмірі 56000,00 грн. Відсотки за користування кредитними коштами нараховувались відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом (1277,5% річних) та графіку платежів. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом, у якому він просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1785-1319-1 від 03.11.2023 по нарахованим та несплаченим процентам за період з 03.11.2023 по 18.09.2024 в розмірі 56000,00 грн, та не вимагає достроково повернути суму кредиту. Також просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 3028 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі\~ 10000 грн.\~ У судове засідання представник позивача (а.с.28-31) не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Від останнього за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності (а.с.81). Відповідач та його представник, адвокат Мовчан В.В., в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Від представника відповідача до суду надійшла заява, в якій він просить розглянути дану справу без участі сторони відповідача. Зазначає, що позовні вимоги не визнають оскільки позивачем не було здійснено перерахунку відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» в редакції ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023. Також заперечують розмір витрат на правову допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача, оскільки така сума є завищеною та не підтверджується доказами\~ (а.с.82). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З огляду на наведене вище, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом установлено, що 03.11.2013 відповідач за допомогою ІТС ТОВ «ФК ПРОЦЕНТ» уклав кредитний договір № 1785-1319-1 (а.с.6-11), що не заперечувалось відповідачем, за умовами якого відповідачу видано кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн, які перераховано на рахунок відповідача зазначений у Договорі, що підтверджується копією квитанції про перерахування кредитних коштів (а.с.12) та інформацією банку емітенту картки на яку було здійснено зарахування суми кредитних коштів, що була витребувана за клопотанням позивача (а.с.68-71). Умовами кредитного договору передбачено: процентна ставка за користування кредитними коштами 3,5 % від суми кредиту за кожен день, річна процентна ставка становить 1277,50 %, строк надання кредиту - 365 днів. Тип процентної ставки - фіксована процентна ставка. Періодичність сплати процентів за кредитом кожні 20 днів, перший період 23.11.2023 (п.1.1-1.9. Кредитного договору). Для мінімізації загальних витрат Позичальника за Кредитом Товариство рекомендує Позичальнику здійснити повне погашення нарахованих процентів та Кредиту згідно наступного розрахунку: дата видачі кредиту - 03.11.2023; дата платежу процентів першого періоду 2.11.2023; сума кредиту 5000,00 грн; нараховані проценти за користування кредитом 3500,00 грн; разом до сплати 8500,00 грн. Невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «ФК ПРОЦЕНТ» , які розміщені на сайті https://procent.com.ua. Сума загального розміру кредиту та загальних витрат за Кредитом, орієнтовна реальна річна процент ставка на дату укладення Договору зазначена в Додатку №1, що є невід`ємною частиною Договору. Продовження строку надання Кредиту, вказаного в п.1.3 Договору, не передбачено. Згідно п.п. 2.1.2. кредитного договору товариство має право вимагати від позичальника дострокового повернення Кредиту та сплати процентів за користування кредитом у разі порушення умов цього договору. Відповідно до п.п. 2.4.1, 2.4.4., 2.4.5. кредитного договору позичальник зобов`язаний: у встановлений Договором строк сплачувати нараховані проценти; виконувати умови даного Договору, систематично але не рідше ніж кожні 20 днів перевіряти наявність повідомлень від Товариства в Особистому кабінеті або CMC- повідомлень або повідомлення в месенджерах (Viber, Telegram, Whatsapp, тощо) повідомлення на електронну пошту, голосові повідомлення; у разі порушення строків повернення Кредиту, відповідно до умов Договору, сплатити проценти за неправомірне користування Кредитом (грошовими коштами) відповідно до п. 3.3. Договору. Згідно п. 4.4. кредитного договору разі прострочення з оплати чергового платежу нарахованих процентів за Кредитом, Позичальник зобов`язаний протягом 20 календарних днів сплатити заборгованість по простроченим нарахованим процентам, строк платежу яких настав, а також фактично нараховані проценти за користування Кредитом станом на дату оплати. Відповідно до п. 4.7. Кредитного договору у разі порушення Позичальником строків сплати нарахованих процентів на строк більше ніж на один календарний місяць, Товариство мас право вимагати повернення Кредиту, строк повернення якого ще не настав, в повному обсязі. Згідно п. 4.10. Кредитного договору сторони домовились, що Позичальник не має права ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку повернення Кредиту, встановленим цим Договором, на підставі поданого до Товариства звернення із зазначеною датою в паперовій або в електронній формі із застосування одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Відповідно до п.п. 8.1., 8.2. Кредитного договору цей Договір складено в електронному вигляді українською мовою, підписано Позичальником з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором та електронним підписом із електронною позначкою часу та/або електронної печатки з електронною позначкою часу уповноваженою особою Товариства. Договір створений та збережений в ІКС Товариства, перетворений електронними засобами у візуальну форму. Підписуючи даний Договір, Позичальник засвідчив, що: до укладення Договору уважно ознайомився з текстом Паспорту споживчого кредиту, Договору та Правилами, а також отримав від Товариства інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті Товариства, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; цей Договір не суперечить будь-яким договірним обмеження, що є обов`язковими для позичальника. Встановлено судом і те, що договір підписано відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 055119. Ним зазначено дату народження, свої паспортні дані, ідентифікаційний номер, адресу проживання, номер мобільного телефону, електронну адресу. Також судом встановлено, що відповідач був ознайомлений із розміром необхідних щомісячних внесків, які наведено в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за договором згідно затверджених Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки, яка є додатком №1 до кредитного договору, підписавши дану таблицю електронним підписом одноразовим ідентифікатором 055119. В Таблиці зазначено дату видачі кредиту/дату платежів, кількість днів у розрахунковому періоді, що становить 20 днів, чисту суму кредиту/сума платежу за розрахунковий період, сума кредиту за договором/погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом по 3500 грн, останній платіж 875 грн, реальну річну процентну ставку 620806,48 % та загальну вартість кредиту 68875,00 грн (а.с.10-11 зворот, 17-18). Отже, позивачем доведено те, що ТОВ «ФК ПРОЦЕНТ» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 5000,00 грн. Натомість, доказів того, що відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів у визначений Договором строк виконав належним чином, матеріали справи не містять. Із детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за Договором № 1785-1319-1 від 03.11.2023 встановлено, що станом на 18.09.2024 загальна сума заборгованості відповідача становить 61000,00 гривень, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту, 56000,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом (а.с.13-16 зворот). Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК ПРОЦЕНТ» по кредитному договору № 1785-1319-1 від 03.11.2023 в розмірі 61000,00 гривень, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за сумою кредиту; 56000,00 грн - заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом. При цьому, позивач пред`явив вимоги лише щодо стягнення виключно процентів за користування кредитом за період з 03.11.2023 по 18.09.2024. Вирішуючи даний спір, суд виходить із такого. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.\~ Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до норм ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис». Статтею 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики. За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору. Згідно вимог ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.\~ Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням за кредитними зобов`язаннями є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~ Відповідно до ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, кредитний договір № 1785-1319-1 від 03.11.2023 був підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора, чим підтверджено укладання між ним та ТОВ «ФК ПРОЦЕНТ» такого договору, оскільки без отримання реєстрації на сайті кредитора за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Вказаний Кредитний договір містить персональні дані відповідача, зокрема, його паспортні дані, номер картки платника податків, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти, а також номер банківської платіжної картки, на який перераховуватимуться грошові кошти, реквізити якої надано відповідачем. Також в даному кредитному договорі визначено предмет, порядок та умови надання кредитного договору. Даний факт відповідачем не заперечувався та стороною відповідача не спростований. Щодо посилання представника відповідача на зміни у ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», внесені ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, якими визначено обмеження у встановленні процентів, а саме: максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, дані зміни набули чинності з 24.12.2023. У зв`язку з чим представник відповідача вважає, що кредитною установою мав бути здійснений перерахунок процентів за договором задля приведення його у відповідність до змінених вимог Закону, суд зазначає таке. Із змісту статті 1056-1 ЦК України вбачається, що\~ фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Окрім того в п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», внесені ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ зазначено, що дія п.5 розділу І цього Закону (яким саме і передбачені обмеження нарахування процентів понад 1%, та визначений перехідний період) поширюється на договори\~ про споживчий кредит, укладені до набрання чинності чим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим законом. Водночас п. 1.9 Кредитного договору № 1785-1319-1 від 03.11.2023 передбачено, що продовження строку надання Кредиту вказаного в п. 1.3 (365 днів) не передбачено. Суд зауважує, що зміни до ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», якими внесені обмеження щодо розміру процентної ставки були внесені 22.11.2023 та набрали чинності 24.12.2023. Відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17 «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. У зв`язку з викладеним, аналізуючи зазначені вище норми закону, суд встановив, що обмеження зі встановлення розміру процентів за користування кредитними коштами починають діяти з 24.12.2023 по 21.04.2024 - денна ставка має бути не більше 2,25%, у період з 22.04.2024 по 19.08.2024 денна ставка не більше 1,5% та з 20.08.2024 не має перевищувати 1%. Однак, як вбачається з п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», дія внесених у ЗУ «Про споживче кредитування» змін поширюється на нові кредитні договори та кредитні договори укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Із матеріалів справи не вбачається та відповідачем не доведено, що строк дії договору продовжувався після його укладення, відповідно до п. 4.10. кредитного договору сторони домовились, що Позичальник не має права ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку повернення Кредиту. А тому розмір денної відсоткової ставки, встановлений позичальником у договорі № 1785-1319-1 від 03.11.2023, визначений в межах розміру, передбаченого ЗУ «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на час укладення відповідного договору. Враховуючи те, що строк дії кредитного договору не продовжувався, то відповідно законодавче обмеження по встановленню денної процентної ставки на даний кредитний договір не поширюється.\~\~ Відтак, оскільки кредитний договір був укладений 03.11.2023, тобто до внесення змін до ЗУ «Про споживче кредитування», яким не було передбачено обмежень щодо визначення процентів за користування позичковими коштами та умовами договору не передбачено його продовження, суд відхиляє позицію представника відповідача щодо незаконності нарахування відсотків у межах заявлених позивачем вимог.\~\~\~\~ Зі змісту розділу 8 договору, підписаного позивачем, вбачається, що підписуючи даний Договір, Позичальник засвідчує, що: до укладення Договору уважно ознайомився з текстом Паспорту споживчого кредиту, Договору та Правилами, а також отримав від Товариства інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб-сайті Товариства, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; цей Договір не суперечить будь-яким договірним обмеження, що є обов`язковими для позичальника. Отже, із встановлених судом фактичних обставин справи вбачається, що відповідач умови взятого на себе кредитного зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість з нарахованих та несплачених процентів у розмірі 56000,00 гривень за період з 03.11.2023 по 18.09.2024, які нараховувались відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом (1277,5% річних). Згідно ст. 627 та ст. 6 цього ЦКУ сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасної сплати відсотків, що призвело до порушення кредитного зобов`язання та виникнення у відповідача простроченої заборгованості за процентами, яка обґрунтована позивачем та доведена відповідними доказами, а відповідачем на спростування цього належних доказів не надано, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість на користь позивача по нарахованим та несплаченим процентам за період з 03.11.2023 по 18.09.2024 в розмірі 56000,00 грн. У зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із 3028,00 гривень сплаченого судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 1119 від 04.10.2024 (а.с.1). До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 Кодексу). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19). Враховуючи викладене вище, вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Судом встановлено, що на виконання вимог ст. 134 ЦПК України представником позивача у позовній заяві зазначено орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач сплатив за надання правової допомоги в сумі 10000 грн (а.с.5-5 зворот). В матеріалах справи наявна копія довіреності від 03.06.2024, згідно якої - ТОВ «ФК ПРОЦЕНТ», в особі директора Чужової Тетяни Євгеніївни, яка діє на підставі Статуту, уповноважує адвоката Руденка Костянтина Васильовича представляти інтереси в судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому (а.с.31). 03.06.2024 між адвокатом Руденком К.В. та позивачем ТОВ «ФК ПРОЦЕНТ» укладено договір про надання правової допомоги № 03/06/2024, предметом якого вказано, що виконавець зобов`язується надати Замовнику наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів Замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування (на підставі окремої довіреності), а Замовник зобов`язується прийняти такі Послуги та оплатити їх в порядку, в строки та на умовах, визначених цим Договором, про що свідчить копія вказаного договору(а.с.28-29). 24.07.2024 між адвокатом Руденком К.В. та позивачем ТОВ «ФК ПРОЦЕНТ» складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг №1 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг, згідно якого адвокат надав, а замовник прийняв наступні послуги: підготовка позовних заяв про стягнення заборгованості по боржникам ТОВ «ФК ПРОЦЕНТ» згідно реєстру №1 від 24.07.2024. Загальна вартість юридичних послуг складає 80 000,00 грн без ПДВ, про що свідчить копія вказаного акту (а.с.32). Згідно копії витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі, наданих послуг №1 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року від 07.06.2024 вартість послуг, які надавались, складається з наступного: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за Кредитним договором №1785-1319-1 від 03.11.2023 та клопотання про витребування доказів вартість 9000 гривень; складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику [PERSON] за Кредитним договором №1785-1319-1 від 03.11.2023 вартість 1000 гривень (а.с.33). Також адвокатом Руденком К.В. на підтвердження отримання ним та здійснення позивачем ТОВ «ФК ПРОЦЕНТ» витрат на правничу допомогу в сумі 80 000 грн надано копію платіжної інструкції від 25.07.2024 № 741 (а.с.34). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 .11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19), від 08.01.2024 у справі № 642/4993/17 (провадження № 61-3789св23) зроблено висновки, що: «суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved