Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом та просить суд визнати за [PERSON] , право на земельну частку (пай) розміром 6,56 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на території Зеленодольської ОТГ (бувшої Великокостромської сільської ради) Криворізького (бувшого Апостолівського) району Дніпропетровської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0238918 від 5 червня 1997 року зареєстрований у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0274, виданого на підставі рішення № 454-р Апостолівської районної державної адміністрації від 27 травня 1997 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка за життя склала заповіт на все своє майно на позивача. Заповіт на належне матері майно на ім`я позивача було складено 23 серпня 1994 року, інших спадкоємців немає. Позивач протягом шестимісячного строку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, тому що проживав постійно та був зареєстрований зі спадкодавцем. 18 листопада 2020 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване за номером №1559, на житловий будинок з надвірними побудовами, розташований в [ADDRESS] , спадкова справа № №166/2020. Згодом позивач згадав про те, що матері було виділено земельну ділянку (пай) на території Великокостромської сільської ради Апостолівського (зараз Криворізького) району Дніпропетровської області. Позивачем було знайдено відповідний підтверджуючий документ, а саме Сертифікат на право на земельну частку (пай) члену корпоративного сільськогосподарського підприємства КСП «Степове» площею 6,56 га., без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, на території Великокостромської сільської ради, серії ДП № 0238918 від 03 червня 1997 року зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 0274, виданого на підставі рішення № 454-р Апостолівської районної державної адміністрації від 27 травня 1997 року, який посвідчує право матері на дану земельну ділянку. 26 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на право на земельну ділянку (пай), посвідчену сертифікатом серія ДП № 0238918 від 03 червня 1997 року, виданим Апостолівської районною державною адміністрацією 05.06.1997 року, однак цього ж дня позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним надано неналежний документ, який підтверджує право власності спадкодавця на вказане вище майно, а саме сертифікат ДП № 0238918, виданий Апостолівською районною державною адміністрацією 05.06.1997 року, який оформлений неналежним чином, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому просить розглянути справу за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У ст. 55 Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] видане виконкомом Великокостромської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 11. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно Апостолівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), 15.09.2020 року встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] . Встановлено, що 18 листопада 2020 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване за номером №1559, на житловий будинок з надвірними побудовами, розташований в [ADDRESS] , спадкова справа № 166/2020. Згідно Заповіту, який було складеного 23 серпня 1994 року, встановлено, що все майно де б воно не було і з чого воно не складалось, взагалі все те що буде належати [PERSON] на день її смерті та за законом матиме на нього право вона заповідає своєму синові [PERSON] . Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) члену корпоративного сільськогосподарського підприємства КСП «Степове» площею 6,56 га., без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, на території Великокостромської сільської ради, серії ДП № 0238918 від 03 червня 1997 року зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 0274, виданого на підставі рішення № 454-р Апостолівської районної державної адміністрації від 27 травня 1997 року, встановлено, що він посвідчує право матері [PERSON] на дану земельну ділянку. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 лютого 2024 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Богомоловим В.І. позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] , на право на земельну ділянку (пай), посвідчену сертифікатом серія ДП № 0238918 від 03 червня 1997 року, виданим Апостолівської районною державною адміністрацією 05.06.1997 року, оскільки ним надано неналежний документ, який підтверджує право власності спадкодавця на вказане вище майно, а саме сертифікат ДП № 0238918, виданий Апостолівської районною державною адміністрацією 05.06.1997 року, який оформлений неналежним чином. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельну ділянку, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно п.1 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, з огляду на встановлені обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved