Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

ТОВ "Споживчий центр" (надалі - позивач, кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідачка, позичальниця) про стягнення заборгованості за кредитним договором (оферти) № 19.09.2023-100001850 від 19.09.2023 (надалі - кредитний договір) у розмірі 18540,01 грн. та судовий збір за її подання. Свої вимоги мотивує тим, що 19.09.2023 року між сторонами укладений кредитний договір на умовах строковості, платності і поворотності. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачці кредит у розмірі 9 000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 19.09.2023, строком на 70 днів та зі сплатою процентів у розмірі 1,3% за 1 (один) день користування та комісії, пов`язаної з наданням кредиту, в розмірі 15% від суми кредиту, що становить 1350,00 грн. В свою чергу позичальниця свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 27.11.2023 рік утворилась заборгованість у розмірі 18540,01 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9000 грн., по процентах в розмірі 8190,01 грн., по комісії 1350,00 грн., чим порушує права та інтереси кркедитора. 19 грудня 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання, призначене на 14.01.2025 року, суд відклав на 11.02.2025 рік, оскільки щодо відповідачки були відсутні відомості про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання. В судове засідання, призначене на 11.02.2025 рік сторони не з`явилися. Позивач повідомлений про дату та час судового засідання через електронний суд. В прохальній частині позовної заяви (п.4) міститься прохання про проведення розгляду справи за відсутності позивача та погодження на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка була повідомлена про дату та час судового засідання шляхом скерування поштового рекомендованого відправлення з повідомленням про вручення за адресою реєстрації місця проживання (штрихкодовий ідентифікатор АТ «Укрпошта» 0610223528107). Направлення повістки рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки її отримання адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку - суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18). У справі "Гарячий проти України" (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції. Крім того, оскільки позивач подав позовну заяву через електронний суд, 16.12.2024 року надіслав відповідачці копію позовної заяви з додатками рекомендованим листом з описом вкладення ( штрихкодовий ідентифікатор АТ «Укрпошта» 0505216599971) і вона була проінформована про суть вимог позивача до неї та про суд, який розглядатиме її справу. Суд вважає, що для забезпечення участі сторони вжито всі можливі засоби, однак в судове засідання, призначене на 11.02.2025, вона не з`явилася. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала, тому у відповідності до вимог ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Кредитор зареєстрований як юридична особа, основним видом діяльності якого є кредитування, що підтверджується випискою з ЄДР. 19.09.2023 року сторони уклали кредитний договір, за яким відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 9000,00 грн. на строк 70 днів з дати його надання, без пролонгації. Дата надання/видачі кредиту - 19.09.2023 рік. Дата повернення ( виплати кредиту) - 27.11.2023 рік. Плата за користування кредитними коштами становить 1.3% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит Проценти розраховуються шляхом множення кредиту/залишку кредиту на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Комісія за надання кредиту становить 15% від суми кредиту та дорівнює 1350 грн. 00 коп, нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Мета отримання кредиту: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом перерахування на банківський рахунок споживача з використанням реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER]. Договір набирає чинності з дати отримання Кредитодавцем у інформаційній системі Кредитодавця від Позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником від Кредитодавця на номер телефону Позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі Кредитодавця. Для підписання та укладення договору використовується фінансовий номер [NUMBER]. Укладений між сторонами договір складається з відомостей щодо ідентифікації клієнта через систему BankID, пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки від 19.09.2023 року, паспорта споживчого кредитування з відомостями про загальну вартості кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку, підтвердження укладення кредитного договору. За своєю правовою природою вказаний договір є споживчим кредитом. Скріншотом з сайту Національного банку України підтверджується, що позивач являється абонентом Системи BankID Національного банку з 26.10.2020 року( інформація в електронному вигляді міститься на сайті НБУ - https://bank.gov.ua). Відповідачкою договір підписаний електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором Р156) 19 вересня 2023 року. Код Р156 був відправлений SMS повідомленням кредитором на фінансовий номер позичальниці [NUMBER]. Відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути в передбачені договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші передбачені платежі на умовах, визначених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується квитанцією ID 2367526011 від 19.09.2023 року, платник «Швидкий кредит» (сайт sgroshi.com.ua), призначення платежу - згідно Договору № 19.09.2023-100001850, сума - 9000,00 грн, карта отримувача - 516780*94. Заборгованість за кредитним договором, яка розрахована позивачем, становить 18 540,01 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 9000 грн., по процентам - 8190.01 грн., по комісії - 1350 грн. Проценти по кредиту нараховані з 19.09.2023 року до 27.11.2023 року. Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Розглядаючи спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». Відповідачка підписала договір за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК. У порушення вимог Закону, відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернула. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу, відповідачка не надала доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Водночас, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20(провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Суд погоджується із розрахованою сумую заборгованості по тілу кредиту та комісії, оскільки відповідачка не надала доказів щодо їх повного чи часткового погашення. Щодо правильності обчислення заборгованості по процентам, то перевіркою встановлено, що сума заборгованості по процентам становить 8190,00 грн. Така перевірка здійснена відповідно до п. 8 заявки від 19.09.2023 року): 9000,00 грн х 1,3%/100% х 70 днів=8190,00 грн. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 18540,00 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9000 грн., по процентах в розмірі 8190,00 грн., по комісії 1350,00 грн. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 2422 грн. 40 коп. судового збору. Сума судового збору повністю покладається на відповідачку, оскільки позов хоча і задоволено частково (різниця між заявленою сумою до стягнення і стягнутою судом сумою становить 1 коп), однак враховує правила математичного заокруглення.

Outcome: partial