Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

20 січня 2025 року до Кіцманського районного суду Чернівецької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" (далі - позивач) із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 3050159 від 20 листопада 2020 року у розмірі 13079,47 грн, судові витрати у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Короткий зміст заяв по суті справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 20.11.2020 [PERSON] подала заявку на отримання кредиту № 3050159, у зв`язку з чим ТОВ "МІЛОАН" на підставі платіжного доручення було перераховано відповідачу на картковий рахунок кредитні кошти у сумі 10000 грн. У позовній заяві позивач стверджує, що 10.08.2021 згідно умов Договору відступлення прав вимоги № 06Т, ТОВ "МІЛОАН" відступлено право вимоги за кредитним договором № 3050159 від 20.11.2020 на користь ТОВ "Діджи Фінанс", яке набуло право вимоги до відповідача. За змістом позовної заяви, у зв`язку з тим, що відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, у неї утворилася заборгованість, яка становить 13079,47 грн: з яких 5826 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6483,47 грн. заборгованість за відсотками та 770 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Представник позивача стверджує, що ТОВ "Діджи Фінанс" були вжиті заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення досудової вимоги про сплату заборгованості за договором № 3050159 від 20.11.2020 на адресу відповідача, однак відповідач в добровільному порядку не вчиняє дій для погашення заборгованості, що стало підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку. 07.02.2025 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, мотивуючи тим, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що відповідач отримала кредитні кошти, в подальшому порушила обов`язок із їх повернення, тобто не виконувала або неналежним чином виконувала умови договору позики №1697733 від 29.03.2021 року. Також, відповідач зазначає, що додатки до позовної заяви не містять первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які підтверджують наявність заборгованості відповідача за кредитними договорами. Відповідач вважає, що розрахунок заборгованості не є належним доказом наявності заборгованості та її розміру та не є первинним документом у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", позивач не довів наявність заборгованості у розмірі, вказаному у наданих ним розрахунках. Щодо підтвердження факту відступлення прав вимоги відповідач вказує, відповідно до п. 7.1 договору про відступлення прав вимоги від 29.07.2021 року укладеного між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Діджі фінанси" в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги, новий кредитор сплачує кредитору плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 2377752,76 грн без ПДВ до 02.09.2021 включно за таким графіком…. При цьому оплата прав вимоги, які підлягають відступленню згідно цього договору, до кожного окремого боржника, визначається згідно з додатком № 1 до цього договору. Однак, відповідач вважає, що позивачем додано до зазначеного договору незаповнений бланк додатку № 1 підписаний представником ТОВ "Мілоан" та ТОВ «Діджи фінанси» з якого зробити висновок про перехід права вимоги до нового кредитора не можливо, оскільки реєстр в цьому додатку не заповнений. Також, відповідач у відзиві зазначає, що позивачем завищено позовні вимоги до відповідача. Відповідно до п. 1.2 договору № 100447675 від 10.04.2021 ціна договору становить 10000 грн., отже сума до сплати відсотків за користування кредитом не повинна перевищувати 5000 грн. Щодо спливу строку позовної давності, відповідач стверджує, що строк виконання зобов`язань відповідно до п. 1.3 договору про споживчий кредит № 100447675 від 10.04.2021 передбачено 30 днів (строк кредитування)., а п. 2.3.1.2 цього договору передбачено пролонгацію кредитування, але на строк не більше 60 днів. Зокрема, відповідач вважає, що згідно вихідного №3493112449 позивачем сформовано позовну заяву 20.12.2024 року, яка потрапила до суду 18.12.2024, тобто і формування заяви і скерування її до суду відбулось після спливу строку позовної давності у цих правовідносинах. На підставі наведеного відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 11.02.2025 року представник позивача через систему "Електронний суд" надіслала відповідь на відзив, обґрунтовуючи її тим, що 20.11.2020 р. за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТзОВ "МІЛОАН" (далі - ТОВ "МІЛОАН", Товариство, Кредитодавець), [PERSON] подала заявку на отримання кредиту № 3050159. Представник позивача зазначає, що відповідачу було направлено від первісного кредитора електронним повідомленням (SMS) на номер телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор, який при введенні відповідачем підтверджує прийняття умов договору, що також доступний у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства за адресою: https://miloan.ua/. Отже, представник позивача вважає, що наявність одноразового ідентифікатора та доступ до нього через особистий кабінет є підтвердженням того, що відповідач мав змогу ознайомитися з умовами кредитного договору та підтвердити свою згоду на їх виконання, що в свою чергу свідчить про належне виконання всіх процедур, передбачених договором. Представник позивача стверджує, що предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором № 3050159 від 20.11.2020, тоді як відповідач на першому аркуші відзиву зазначає кредитний договір № 1697733 від 29.03.2021, який не має жодного відношення до предмету справи, а на четвертому аркуші відзиву згадується кредитний договір № 100447675 від 10.04.2021, який також не стосується предмету розгляду справи № 718/135/25 за позовом ТОВ "Діджи фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3050159 від 20.11.2020. Враховуючи вищевикладене, представник позивача вважає, що поданий відповідачем відзив на позовну заяву жодним чином не спростовує доводи позивача, а отже, на її думку, позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 січня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 13 лютого 2025 року об 11 год 00 хв. 24 січня 2025 року до суду через систему "Електронний суд" надійшло клопотання позивача про розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача, в якому позивач просив задоволити позов у повному обсязі, щодо проведення заочного розгляду справи не заперечив. У поданій відповіді на відзив, яка надійшла до суду 11.02.2025 року представник позивача просить здійснювати розгляд справи за його відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дачу, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 20.11.2020 між ТОВ "МІЛОАН" (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №3050159 (індивідуальна частина), відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (п.1.1. договору). Відповідно до п.1.2. договору сума кредиту становить 10000,00 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 20.11.2020. Згідно до п. 1.4 кредитного договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 20.12.2020. У п. 1.5.1 кредитного договору встановлено, що комісія за надання кредиту: 770 грн., яка нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно до п. 1.5.2. проценти за користування кредитом: 3150,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,05 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. П.1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. ТОВ "МІЛОАН" свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало [PERSON] кредитні кошти на суму 10000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №33570689 від 20.11.2020. З відомості ТОВ "МІЛОАН" про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 3050159 вбачається, що [PERSON] отримала кредитні кошти, частково сплачувала заборгованість за вказаним договором, однак не повністю сплатила свої зобов`язання з погашення кредиту, у зв`язку з чим за нею виникла заборгованість за договором № 33570689 від 20.11.2020 у сумі 13079,47 грн. 10.08.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "Діджи Фінанс" було укладено договір факторингу № 06Т, відповідно до умов якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ "Діджи Фінанс" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами Пунктом 1.1 договору встановлено, що кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками. Згідно витягу з додатку до Договору факторингу № 06Т від 10.08.2021 вбачається, що ТзОВ "Діджи Фінанс" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13079,47 грн: з яких 5826 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6483,47 грн. - заборгованість за відсотками та 770 грн. заборгованість за комісією. 27.09.2024 позивач як новий кредитор у зобов`язанні за кредитним договором №3050159 від 20.11.2020, скерував відповідачу досудову вимогу про погашення заборгованості, зі змісту якої вбачається, що боржник повідомлений про відступлення права грошової вимоги факторові та про обов`язок боржника сплатити наявну заборгованість новому кредитору. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагається, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також Іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Щодо стягнення з відповідача суми плати за комісією, суд зазначає наступне. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У п.1.5.1. кредитного договору № 3050159 від 20.11.2020 передбачено, що комісія за надання кредиту: 770,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,70 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Отже, наявними у справі доказами належним чином підтверджено обставини щодо обґрунтованості нарахування відповідачу комісії за надання кредиту. Щодо відступлення прав вимоги. Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст.512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст.512 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст.ст.1077-1078 ЦК України). Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо відзиву на позовну заяву, поданого відповідачем, суд зазначає наступне. Відповідачем подано відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, однак, як вбачається з відзиву відповідачем [PERSON] зазначено кредитний договір № 1697733 від 29.03.2021, а не спірний кредитний договір № 3050159 від 20.11.2020, а також, вказує кредитний договір № 100447675 від 10.04.2021, який також не стосується розгляду справи № 718/135/25 за позовом ТОВ "Діджи фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, відповідач стверджує щодо спливу позовної давності відповідно до п. 1.3 договору про споживчий кредит № 100447675 від 10.04.2021 передбачено 30 днів (строк кредитування), а п. 2.3.1.2 цього договору передбачено пролонгацію кредитування, але на строк не більше 60 днів. Зокрема, відповідач вважає, що згідно вихідного №3493112449 позивачем сформовано позовну заяву 20.12.2024 року, яка потрапила до суду 18.12.2024, тобто і формування заяви і скерування її до суду відбулось після спливу строку позовної давності у цих правовідносинах. Однак, у змісті відзиву відповідача на позовну заяву про стягнення заборгованості, вона просить застосувати строк позовної давності, але як досліджено з матеріалів справи дана вимога стосується інших договірних відносин. На підставі наведеного, суд критично оцінює доводи відповідача, викладені нею у відзиві на позовну заяву, оскільки вони не стосуються договірних відносин у даній справі, містять покликання на інші реквізити кредитного договору, аніж ті, що є предметом доказування у даній справі, а тому відхиляються судом як необґрунтовані. З вищевказаних підстав, суд не бере до уваги покликання відповідача на сплив строку позовної давності, оскільки вказане покликання обґрунтоване іншими реквізитами кредитного договору та іншою датою надходження позовної заяви до суду. Висновки суду. Судом встановлено, що свої зобов`язання за кредитним договором №3050159 від 20.11.2020, який був укладений згідно чинного законодавства, первісний кредитор ТОВ "МІЛОАН" виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредитні кошти, права вимоги за кредитним договором до [PERSON] перейшло до нового кредитора - позивача у даній справі у передбаченому чинним законодавством порядку, натомість доказів погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед позивачем у даній справі за кредитним договором №3050159 від 20.11.2020 відповідач суду не надала. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що на професійну правничу допомогупозов є обґрунтованим та підлягає до задоволення у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. за подання позовної заяви. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. Вказані витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами: актом про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 30.11.2024; детальним описом робіт виконаних адвокатом Іриною Стародуб від 30.09.2024; додатковою угодою № 3050159 до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01.11.2024. За таких обставин, суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом наданих послуг, з відповідача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача, що становить 6000,00 гривень.

Outcome: approved