Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представниця позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Какун А.С. звернулась до суду із позовом (а.с. 1-6) до відповідача [PERSON] , в якому просить: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за: кредитним договором №7777848, в розмірі 81 262,32 грн., договором позики №76648889, в розмірі 38 359,87 грн., за договором позики №4354823, в розмірі 33 793,34 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.11.2023 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №7777848. Згідно із умовами договору, кошти були надані відповідачу у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на картку останнього. 27.02.2024 між ТОВ «Мілоан» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №27022024, відповідно до якого, ТОВ «Мілоан» відступило позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, в тому числі і за даним кредитним договором. Розмір заборгованості за цим кредитним договором становить 81 262,32 грн., з яких: 23 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 56 816,32 грн - сума боргу за відсотками; 1 446 грн - заборгованість за комісією. Стосовно договорів позики №76648889 та №4354823, зазначає, що 01.11.2023 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено дані договори. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до якого, право вимоги за даними договорами позики перейшло від первісного кредитора до позивача. Розмір заборгованості за цими договорами позики становить 38 359,87 грн та 33 793,24 грн. Зазначає, що з моменту отримання права вимоги за вказаним вище кредитним договором та договорами позики, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. У судове засідання представниця позивача не з`явилась, безпосередньо у позовній заяві та інших заявах (а.с. 121, 128-130) розгляд справи просила проводити без її участі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Комарницький Е.Г. у судове засідання призначене 31.01.2025 не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення такого був повідомленим у встановленому законом порядку, що підтверджується розпискою написаною ним власноручно (а.с. 135). Через канцелярію суду 31.01.2025 подав клопотання (а.с. 136), у якому зазначив, що позовні вимоги відповідач визнає частково (в розмірі 80 000 грн). Розгляд справи просить проводити без його участі. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 17.09.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Комарницький Е.Г. 19.11.2024 та 16.12.2024 подав заяви про відкладення розгляду справи. Сторони у судове засідання призначене 31.01.2025 не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, у зв`язку із чим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, 31.01.2025 фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З урахуванням того, що розгляд справи завершився за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 268 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 06.11.2023 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №7777848, відповідно до якого, кредитодавець зобов`язується надати позивальнику кошти у сумі 23 000 грн. Кредит надається на 105 днів. Пільговий період складає 15 днів (з 06.11.2023 по 21.11.2023). Поточний період складає 90 днів (до 19.02.2024). Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду нараховуються за ставкою 1,35%, а протягом поточного періоду - 3,50%. Комісія за надання кредиту становить 2 300 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту, одноразово, в момент видачі кредиту. Кредитні кошти надаються безготівково (а.с. 8-13). 27 лютого 2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Мілоан» було укладено договір факторингу № 27022024, відповідно до вимог якого, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників. (а.с. 15-16). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 27.02.2024 до договору факторингу №27022024 (а.с. 18), заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором №7777848 становить 81 262,32 грн. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №7777848 від 06.11.2023 (а.с. 19), станом на 31.07.2024 заборгованість відповідача [PERSON] не погашена та становить 81 262,32 грн. Як вбачається із договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №76648889 від 01.11.2023 (а.с. 26-28), між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено даний договір на таких умовах: сума позики 16 000 грн., строк позики 14 днів, процентна ставка 2,5% в день. Відповідно до договору факторингу №14/06/21 від 14.09.2021 (а.с. 29-30), між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» було укладено цей договір. За цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб - боржників. Також стороною позивача надано витяг з реєстру боржників №22 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 34), відповідно до якого, розмір заборгованості відповідача становить 38 359,87 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №76648889 від 01.11.2023 (а.с. 35), заборгованість відповідача перед позивачем становить 38 359,87 грн. Згідно із договором позики №4354823 від 01.11.2023 (а.с. 36-38), між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено даний договір на таких умовах: сума позики 12 000 грн., строк позики 30 днів, процентна ставка за перший день - 17,71%, з другого дня і до дня повернення позики - 3,00%. Також стороною позивача надано витяг з реєстру боржників №23 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 42), відповідно до якого, розмір заборгованості відповідача становить 33 793,24 грн. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Комарницьким Е.Г. надано копії довідок (а.с. 94-96), про те, що відповідач [PERSON] з 03.03.2024 перебуває на військовій службі у ЗС України та з 14.04.2024 по 16.06.2024 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України. У зв`язку із тим, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем ЗС України, який був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», його представник просив не стягувати з нього нараховані відсотки за кредитним договором та договорами позики. Представницею позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Канак М.С. подано письмові пояснення (а.с. 128-130), в якому вона зазначила, що п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не підлягає застосуванню у даній справі, оскільки відповідач [PERSON] був мобілізований пізніше ніж між ним та кредитодавцями виникли кредитні правовідносини. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору та договорів позики, непогашення відповідачем заборгованості за цими договорами, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. ІV. Оцінка суду: дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані сторонами на обґрунтування своїх позицій, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №7777848, суд вважає за необхідне зазначити таке. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 06.11.2023 уклав договір про споживчий кредит №7777848, згідно із яким, ТОВ «Мілоан» було йому надано кредит у розмірі 23 000 грн. 27.02.2024 право вимоги до відповідача [PERSON] від ТОВ «Мілоан» перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ», загальна сума заборгованості становить - 81 262,32 грн. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, наслідком неповідомлення боржника про проведену заміну кредитора у зобов`язанні є лише те, що боржник може виконати свої зобов`язання первісному кредитору і таке виконання буде вважатися належним. Отже, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Тобто неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Про що, в тому числі, вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15. Судом встановлено, що після отримання права вимоги до відповідача, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало нарахування штрафних санкцій на суму заборгованості відповідача за кредитним договором. Доказів належного виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів за цим договором сторона відповідача суду не надала, не подала будь - яких доказів на спростування користування наданими коштами, а також не подала будь - яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач [PERSON] порушив умови укладеного кредитного договору, у встановленому порядку та в строки не погашав заборгованість, суд приходить висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути 81 262,32 грн заборгованості за кредитним договором №7777848 від 06.11.2023. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договорами позики №76648889 та №4354823, то в цій частині позову слід відмовити, виходячи із такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України). Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018, справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Таким чином, суду необхідно з`ясувати обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та чи існували ці права на момент їх переходу. Так, з матеріалів справи встановлено, що договори позики №76648889 та №4354823 були укладений між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] 01.11.2023, а договір факторингу №14/06/21 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» і позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено 14.06.2021. Тобто, на момент укладення договору факторингу №14/06/21 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ». Також слід зазначити, що на час укладення договору факторингу сторонами не було досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про відповідача [PERSON] , як боржника, сформована у реєстрах прав вимоги через декілька років після укладення договору факторингу. Більше того із договору факторингу №14/06/21 судом встановлено, що відбулось відступлення прав грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав, без зазначення про виникнення таких зобов`язань у майбутньому. З урахуванням наведеного вище, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за даними договорами позики від первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «ЄАПБ», відповідно ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є належним позивачем у цій частині позову, що є самостійною підставою для відмови у даній частині позові. Таким чином, загальна сума заборгованості, яку слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ», становить 81 262,32 грн. Доводи сторони відповідача в частині того, що відповідач [PERSON] є призваним на військову службу за призовом під час мобілізації військовослужбовцем ЗС України, а тому він повинен бути звільненим від сплати нарахованих процентів за користування кредитом та позиками, не заслуговують на увагу, з огляду на таке. Так, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. В той же час, судом встановлено, що кредитний договір №7777848 був укладений 06.11.2023. Строк кредитування до 19.02.2024. Відповідач [PERSON] був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації 01.03.2024 (а.с. 71), тобто після закінчення строку дії договору. Отже, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у даному випадку не підлягає застосуванню. Відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 3 ст. 2 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вбачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі. V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №78858 від 16.08.2024 (а.с. 7), а тому, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача 81 262,32 грн боргу, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з нього на користь позивача 1 603,89 грн (81 262,32 грн х 3 028 грн : 153 415,43 грн) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного, ст. 207, 215, 526, 614, 626, 639, 1046, 1077, 1078, 1082 ЦК України та

Outcome: partial