Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] через свого представника, адвоката Кудіна О.М., 16 грудня 2024 року звернулася до суду з цим позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» / далі ТОВ/ про визнання виконавчого напису, вчиненого 19 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 28650, щодо стягнення з неї заборгованості за договором позики на загальну суму 19 967,49 гривень таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12 грудня 2024 року їй заблокували всі банківські картки, в цей же день вона в додатку «Дія» виявила, що відносно неї 12 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А.М. відкрито виконавче провадження за заявою ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі виконавчого напису, вчиненого 19 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за № 28650, щодо стягнення з неї на користь товариства заборгованості за договором позики на загальну суму 19 967,49 гривень. Вона ніякої позики у ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» чи взагалі в будь-яких інших установах ніколи не брала, про що може свідчити відсутність її особистого підпису у будь-якому договорі, що може надати відповідач, в тому числі в електронному вигляді. ЇЇ даними могли скористатись інші особи, як це відбувається у більшості випадків. Вважає цей виконавчий напис не законним, таким, що винесений з порушенням законодавчої процедури вчинення виконавчих написів, не є таким, що вчинений відносно безспірної заборгованості, так як при вчиненні напису нотаріус не перевірив безспірність заборгованості. Крім цього кредитний договір, на основі якого вчинено виконавчий напис, нотаріально не посвідчено, що виключає можливість стягнення за ним коштів в порядку виконавчого напису нотаріуса. Тому звернулася до суду з цим позовом. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2025 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] , адвоката Кудіна О.М., про витребування письмових доказів, та витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» /юридична адреса: бульвар Вацлава Гавели, буд. 6, м. Київ, ЄДРПОУ 37616221/ - оригінал кредитного договору та всі матеріали, які слугували підставою для здійснення виконавчого напису нотаріуса за № 28650, щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики на загальну суму 19 967,49 гривень, які йому надавалися, з відповідними відмітками\~та\~реєстрацією; від Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни /юридична адреса: [ADDRESS] / - виконавчого напису, що зареєстрований в реєстрі за № 28650 щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики на загальну суму 19 967,49 гривень та всі матеріали, які слугували підставою для здійснення такого напису /а.с. 32/. Станом на 05 лютого 2025 року ухвала суду не виконана. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Кудін О.М., не прибули, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі /а.с. 46/. Представник відповідача у судове засідання не прибув, 21 січня 2025 року від директора ТОВ «СВЕА ФІНАНС», попередня назва ТОВ «Росвен Інвест Україна» /а.с. 68/, Кашпура М. до початку розгляду справи по суті надійшло клопотання про визнання позову в повному обсязі та зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу з 8000,00 грн на 2230,00 грн, мотивуючи тим, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до категорії малозначних і доводи, наведені в позовній заяві, ґрунтуються на загально відомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного суду, і практику за категорією таких справ слід вважати установленою. Саме такі висновки покладені в основу позовної заяви, а тому гонорар адвоката в розмірі 8000, 00 грн. - не відповідає критеріям співмірності /а.с. 47-48, 67/. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Яцишин А.М., в судове засідання не прибули, про дату, час, місце судового засідання повідомлені належним чином з урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, про причини неприбуття суд не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подали /а.с. 42-43, 45/. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, їх представників та третіх осіб. В зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК\~України не здійснювалось. Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 жовтня 2020 року за заявою ТОВ «Росвен Інвест Україна» приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Яцишиним А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63269589 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором № 2017052921558 від 29 травня 2017 року в сумі 19967,49 грн за виконавчим написом № 28650, виданим 19 серпня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Харою Н.С. /а.с. 10/. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18\~ЦК України нотаріус\~здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34\~Закону України "Про нотаріат", виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно із ст. 87\~Закону України "Про нотаріат"\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нормою ст. 88\~Закону України "Про нотаріат"\~визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до приписів якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2021 року № 296/5, зареєстрований в міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). При цьому ст. 50\~Закону України "Про нотаріат"\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172. З моменту прийняття цієї\~постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 26\~листопада 2014\~року №662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Так,\~виконавчий напис\~від 19\~серпня 2020\~року було\~вчинено в\~період часу,\~коли законодавством\~не була\~передбачена можливість\~вчинення виконавчого\~напису на\~підставі кредитного\~договору,\~укладеного в\~електронній формі,\~тобто після\~набрання законної\~сили постановою\~Київського апеляційного\~адміністративного суду\~від 22\~лютого 2017\~року в\~справі №826/20084/14,\~а тому\~у приватного\~нотаріуса виконавчого округу міста Києва Яцишина А.М. були відсутні правові підстави для прийняття у Товариства документів для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Відповідно у нотаріуса були відсутні правові підстави для його вчинення. Велика Палата Верховного Суду 21.09.2021 року у справі №910/10374/17 ухвалила постанову в якій зазначено, що подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, враховуючи, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус керувався нечинним в частині Порядком, грошова вимога стягувача не є безспірною, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат"\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В матеріалах справи відсутні будь - які відомості щодо заборгованості [PERSON] , а саме виписки по рахунку боржника, детального розрахунку заборгованості та інших доказів, які б підвереджували наявну заборгованість, що не дає можливість встановити факт реальної заборгованості позивача перед\~відповідачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що внаслідок вчинення оспорюваного виконавчого напису не забезпечено справедливий баланс інтересами позивача та суспільства, що не відповідає нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, позивач [PERSON] довила належними доказами невідповідність спірного виконавчого напису вимогам ст. ст.\~87,88 Закону України "Про нотаріат", тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд дійшов такого висновку. В позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 8000 ,00грн. Загальна сума судових витрат позивача не перевищує попереднього (орієнтованого) розрахунку витрат. На виконання вимог ст.137 ЦПК України адвокатом поданий акт здачі-прийняття наданих послуг від 13 грудня 2024 року. Представник відповідача подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 8000,00 грн до 2230,00 грн, мотивуючи тим, на 2230,00 грн, мотивуючи тим, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до категорії малозначних і доводи, наведені в позовній заяві, ґрунтуються на загально відомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного суду, і практику за категорією таких справ слід вважати установленою. Саме такі висновки покладені в основу позовної заяви, а тому гонорар адвоката в розмірі 8000,00 грн. - не відповідає критеріям співмірності. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. В обґрунтування вимог про стягнення витрат на правову допомогу представником позивача надано суду: копію договору про надання правової допомоги від 12 грудня 2024 року /а.с. 12/, копію акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги від 13 грудня 2024 року на суму 8000,00 грн /а.с. 13/, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 13/12/1 від 13 грудня 2024 року на суму 8000,00 сплачену [PERSON] за послуги адвоката за договором від 12 грудня 2024 року /а.с. 15/. Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2\~ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2\~рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Проаналізувавши детальний опис робіт виконаних робіт, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної справи документів, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, суд дійшов висновку про часткове стягнення витрат на правову допомогу, оскільки, як вбачається із акту здачі-прийняття наданих послуг від 18 липня 2024 року витрати на правову допомогу є фіксованими в сумі 8000,00 грн та складаються із ознайомлення з документами та матеріалами, складання позовної заяви, вивчення матеріалів виконавчого напису та постанов виконавця. Крім цього представник позивача, адвокат Кудін О.М., в судовому засіданні участі не приймав. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути із відповідача судові витрати на правничу допомогу в сумі 2230,00 грн. Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України\~\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з цим позовом сплатив судовий збір в сумі 1211,20 грн /а.с. 6/. До початку розгляду справи по суті відповідачем подано заяву про визнання позову. Враховуючи викладене, слід стягнути з відповідача 50 відсотків від понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат 2230,00 + 605,60 = 2835,60 грн.

Outcome: approved