Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

До Чорнобаївського районного суду Черкаської області з Монастирищенського районного суду Черкаської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ТОВ "1\~Безпечне агентство\~необхідних кредитів" (далі - позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 16 квітня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 2213129, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача 57yjp3. Відповідно до умов п.2.1 договору позики позивач надав відповідачу у власність грошові кошти (позику) в сумі 10000 грн. перерахувавши кошти на банківський рахунок відповідача шляхом перерахування на картковий рахунок, який міститься в реквізитах договору, а саме № [NUMBER] . В п. 2.2 договору кредиту сторони визначили, що строк позики 30 календарних днів (з можливістю пролонгації строку кредитування п.6 договору) , а відповідач зобов`язаний повернути позику та сплатити відсотки у розмірі: -0,50% (в день) знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (застосовується під час строку позики); - 2,70% (а день) базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (застосовується у разі понадстрокового користування позикою); - 447,63% орієнтовна реальна річна процентна ставка. - 11500,00 грн загальна вартість кредиту. У порушення умов Договору, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 17 вересня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 16500,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000 грн.; заборгованість за процентною ставкою 0,50% - 1500 грн.; заборгованість за процентною ставкою 2.70% - 5000 грн. За таких обставин позивач, посилаючись на приписи законодавства, судову практику, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, судові витрати та витрати на правову допомогу. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2024 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Чорнобаївського районного суду Черкаської області. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У судове засідання сторони не викликалися. Віповідач про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки сторонами не направлено на адресу суду клопотань про інше. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. 16 квітня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 2213129, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача 57yjp3 (а.с. 10-12). Відповідно до умов п.2.1 договору позики позивач надав відповідачу у власність грошові кошти (позику) в сумі 10000 грн. перерахувавши кошти на банківський рахунок відповідача шляхом перерахування на картковий рахунок, який міститься в реквізитах договору, а саме № [NUMBER] . В п. 2.2 договору кредиту сторони визначили, що строк позики 30 календарних днів (з можливістю пролонгації строку кредитування п.6 договору) , а відповідач зобов`язаний повернути позику та сплатити відсотки у розмірі: -0,50% (в день) знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (застосовується під час строку позики); - 2,70% (а день) базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (застосовується у разі понадстрокового користування позикою); - 447,63% орієнтовна реальна річна процентна ставка. - 11500,00 грн загальна вартість кредиту. У порушення умов Договору, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 17 вересня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 16500,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000 грн.; заборгованість за процентною ставкою 0,50% - 1500 грн.; заборгованість за процентною ставкою 2.70% - 5000 грн. Таким чином відповідач має заборгованість перед позивачем, яка в добровільному порядку не погашена. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Також згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також суд приймає до уваги, що у ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» акцептом пропозиції укласти договір в електронній формі є відповідь особи, якій адресована пропозиція його укласти, про її прийняття. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання з-поміж іншого електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Підписавши договір позики відповідач підтвердив, що ознайомився з повною інформацією про позикодавця та його послуги, а також погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін, та насідки укладення цього договору йому зрозумілі. Після укладання в електронному вигляді зазначеного правочину, позичальнику були надані відповідні кошти від кредитора, права вимоги щодо стягнення заборгованості за якими увійшли до переліку тих, що передані за договорами факторингу позивачу у справі. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не надано. За таких обставини, оцінивши докази надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 3028,00 гривень. Що стосується судових витрат на правову допомогу у розмірі 7100 гривень. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Судом встановлено, що 02.09.2024 року між Адвокатським об`єднанням «Правовий курс» та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" був укладений договір про надання правової допомоги №0924-1. Наданий акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 21.10.2024 року, платіжна інструкція № 1d4679 від 24.10.2024 року. Пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На думку суду, понесені ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" витрати на правничу допомогу у розмірі 7100 грн. є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). З огляду на викладене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що клопотання представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 2000 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). На підставі викладеного вище,

Outcome: approved