Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

29.10.2024 [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач є сином [PERSON] та [PERSON] . 02.11.2005 батьки позивача розлучилися. Після розірвання шлюбу батьків позивач залишився проживати з матір`ю. Також у даному шлюбі народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. Позивач вказав, що після досягнення повноліття продовжує навчання та з 01.09.2021 навчається у відокремленому структурному підрозділі «Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного університету імені Івана Пулюя», де є студентом відділення інформаційних технологій, менеджменту, туризму та підготовки іноземних громадян та навчається за кошти державного бюджету. Дата завершення навчання 30.06.2025. 16.01.2023 рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи стягнення з 07.10.2022 і до закінчення навчання позивача, але не довше, ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку. Разом з тим після постановлення зазначеного рішення суду від 16.01.2023 припинене стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у сумі 1500 грн щомісячно та на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у сумі 2000 грн, щомісячно з підстав досягнення дітьми двадцятитрьохрічного віку. Поряд з цим з часу присудження розміру аліментів збільшились потреби позивача, що зумовило додаткові витрати, зокрема на навчання, харчування, розвиток тощо. При цьому мати позивача і надалі самостійно несе витрати на навчання та утримання двох інших повнолітніх дітей. Крім цього, на утриманні матері позивача перебуває її непрацездатна мати [PERSON] . Також позивач вказав, що і надалі навчається на денній формі навчання, а тому не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно забезпечувати свої потреби, зокрема купляти посібники, канцелярське приладдя, одяг, взуття, оплачувати витрати на проїзд до навчального закладу. Позивач зазначив, що матеріальний стан відповідача значно покращився, оскільки відповідач має постійне місце роботи та отримує дохід. За таких підстав позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на його утримання на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.01.2023 з твердої грошової суми у розмірі 1500 грн щомісячно на аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до закінчення позивачем навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. 21.11.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 17.12.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. 17.12.2024 судове засідання відкладене на 17.01.2025 у зв`язку із неявкою відповідача. 17.01.2025 судове засідання відкладене на 13.02.2025 у зв`язку із неявкою відповідача. У судовому засіданні 13.02.2025 представник позивача адвокат Молень І.Й. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що з часу присудження аліментів витрати позивача, пов`язані з навчанням, значно збільшились у зв`язку із підвищенням цін на житло, одяг та харчування, підручники. При цьому відповідач перестав сплачувати аліменти на утримання двох інших повнолітніх дітей, що навчались, а також збільшився середньомісячний розмір доходу відповідача, що свідчить про покращення його матеріального стану. У судовому засіданні 13.02.2025 відповідач [PERSON] позов визнав частково та вказав, що має можливість сплачувати аліменти на повнолітнього сина у розмірі 1/10 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. Додатково вказав, що позивач отримує дохід від продажу мобільних телефонів та на його ім`я нещодавно зареєстрований транспортний засіб, що, на думку відповідача, свідчить про те, що позивач отримує дохід та може самостійно частково забезпечувати свої потреби. Зазначив, що у добровільному порядку не надає допомогу двом іншим повнолітнім дітям, які продовжують навчання. У судове засідання 13.02.2025 позивач [PERSON] не з`явився, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд установив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 02.11.2005 був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 16). У даному шлюбі народився [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міського управління юстиції (а.с. 13). Також у даному шлюбі народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 14, 15). Як вбачається з довідки відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради № 1829/28-03 від 26.09.2024, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Також згідно з довідкою Відокремленого структурного підрозділу «Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного університету імені Івана Пулюя» № 09/22-789 від 16.09.2024 [PERSON] за кошти державного бюджету навчається на 4 курсі денної форми здобуття освіти за спеціальністю 123 «Комп`ютерна інженерія» Відокремленого структурного підрозділу «Тернопільський фаховий коледж Тернопільського національного університету імені Івана Пулюя». Термін навчання з 01.09.2021 до 30.06.2025 (а.с. 18). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.01.2023 ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи стягнення з 07.10.2022 і до закінчення навчання позивача, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років (а.с. 20-23). Поряд з цим відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина 1\~ст. 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених\~статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, ст.\~182,\~183 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок неодноразово наводив Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 22.05.2019 у справі № 444/2619/16-ц; від 18.09.2019 у справі №127/12177/17-ц. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України). Так, ч. 1, 2 ст. 199 СК України визначають, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18. Так, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно були визначені судом 16.01.2023. При цьому, виходячи з ринкових цін на товари та послуги, яких щоденно потребує позивач, та рівень інфляції в країні, розмір раніше визначених на його утримання аліментів є недостатнім для забезпечення належного життєвого рівня та здійснення витрат, пов`язаних із навчанням. Так, визначаючи розмір аліментів, які підлягали стягненню з відповідача на користь позивача, суд у судовому рішенні від 16.01.2023 врахував, що середньомісячна заробітна плата відповідача на той час становила 19289,76 грн, з яких відповідач також сплачував 3500 грн аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] . Відтак фактичний дохід відповідача складав 15789,76 грн щомісячно. Разом з тим з довідки про доходи комунального закладу загальної середньої освіти «Ліцей № 4 імені Павла Жука» (а.с. 37) вбачається, що розмір доходу [PERSON] збільшився та за період з 01.01.2024 до 30.09.2024 становить 217782,43 грн. Фактичний дохід після вирахування податків та зборів складає 21914,36 грн щомісячно, що на 6125 грн більше, ніж на час визначення попереднього розміру аліментів. Указане також підтверджується тим, що згідно з постановами про закінчення виконавчого провадження № 69222446 від 08.08.2023 (а.с. 32-33) та № 66922650 від 29.04.2024 (а.с 34) відповідач припинив сплачувати аліменти на утримання інших двох повнолітніх дітей. Такі обставини дають підстави дійти висновку, що з моменту винесення судового рішення від 16.01.2023 матеріальне становище відповідача покращилось, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів. При цьому суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що позивач отримує дохід від продажу мобільних телефонів та на його ім`я зареєстрований транспортний засіб, оскільки докази на підтвердження таких обставин суду не надані. Клопотання про витребування цих доказів відповідач суду не заявляв. Також суд враховує, що мати позивача продовжує самостійно утримувати двох повнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , які після досягнення двадцяти трьох років все ще продовжують навчання. При цьому останній навчається на платній формі навчання та така оплата здійснюється матір`ю дітей самостійно, відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу дітям не надає. Такі обставини підтверджується довідкою від 19.09.2024, договором про надання платної освітньої послуги від 27.08.2024 і квитанцією від 20.09.2024 (а.с. 28-30) та довідкою від 09.09.2024 (а.с. 31), а також визнавались і не заперечувались відповідачем у судовому засіданні. Суд також враховує, що матір`ю позивача укладені договори на отримання житлово-комунальних послуг за адресою, де проживають позивач та інші повнолітні діти відповідача. Указане свідчить про те, що саме мати дітей здійснює оплату за такі комунальні послуги та забезпечує належний рівень проживання і навчання дітей. За таких підстав суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що його мати не в змозі самостійно та у повному обсязі належним чином забезпечити усі необхідні потреби позивача. При цьому Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Поряд з цим відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відтак, зважаючи на зміну з часу ухвалення судового рішення від 16.01.2023 необхідного рівня матеріального забезпечення позивача, на збільшення витрат на утримання, що впливає на майновий стан позивача, на покращення майнового стану відповідача, а також на часткове визнання відповідачем позову, суд вважає, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя позивача будуть аліменти в розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про зміну способу стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 605,60 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 605,60 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial