Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про усиновлення одним із подружжя дитини другого з подружжя. Заявник зазначив, що бажає всиновити неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який є сином його дружини [PERSON] , за їх спільною згодою. Просить суд оголосити його усиновлювачем дитини та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримав заяву про усиновлення, просить заяву задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа, дружина позивача - [PERSON] та її син [PERSON] підтримали подану заяву, просять задовольнити її вимоги. Представник заінтересованої особи Звенигородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чепіга Н., подала заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, при ухваленні рішення поклалася на розсуд суду. Від представника заінтересованих осіб: органу опіки та піклування Звенигородської районної військової адміністрації Черкаської області, служби у справах дітей Звенигородської районної військової адміністрації Черкаської області Жмурко О. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника, заявлені вимоги підтримала. Суд, вислухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, застосувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Катеринопільському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №1 від 05.01.2018 року. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 19.12.2007 року, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 64. Батьком записаний [PERSON] . Згідно рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 07.11.2024 року, [PERSON] , [INFO] позбавлено батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішення суду набрало законної сили 09.12.2024 року. Згідно відомостей, що містить довідка по склад сім`ї від 03.12.2024 року за № 783/03-01, [PERSON] , дружина - [PERSON] та дитина - [PERSON] , [INFO] фактично проживають за адресою [ADDRESS] . Згідно відомостей, що містить довідка про доходи від 06.12.2024 року, [PERSON] працевлаштований на ФОП « [PERSON] », посада: продавець непродовольчих товарів, загальний дохід за шість місяців склав 50816,21 грн. Згідно із висновком від 12.12.2024 року про стан здоров`я [PERSON] , у останнього медичних протипоказань не виявлено. Згідно акта обстеження умов проживання [PERSON] від 20.12.2024 року, встановлено, що будинок [ADDRESS] повністю забезпечує потреби проживаючих, наявна власна свердловина та присадибна ділянка. Для проживання, навчання та виховання дитини у будинку створені відповідні умови: окрема кімната із спальним місцем, обладнана меблями, в помешканні чисто та зручно. За результатами бесіди з дитиною [PERSON] , він згоден на усиновлення. [PERSON] (як дружина та як мати) надала відповідно до ст.217 Сімейного кодексу України нотаріально засвідчену згоду на усиновлення заявником неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Звенигородської районної військової адміністрації Черкаської області про доцільність усиновлення та відповідність інтересам дітей №01-32/3976 від 23.12.2024 року, усиновлення [PERSON] неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] , [INFO] , повідомив суду, що має добрі стосунки з [PERSON] . Дитина виявила бажання на усиновлення та на зміну прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] ». На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Обов`язок держави забезпечити дитині захист і піклування, необхідні для її благополуччя, узгоджується з позиціями, викладеними у визнаних в Україні міжнародно-правових актах, зокрема, у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року (пункт 3 статті 10), Конвенції про права дитини 1989 року (стаття 3). Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 3 лютого 2009 року № 3-рп/2009 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення частини другої статті 211 Сімейного кодексу України (справа про різницю у віці між усиновлювачем та дитиною), згідно з положеннями Принципу 2 Декларації прав дитини 1959 року при прийнятті з цією метою законів пріоритетним має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 20 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема, усиновлення. 15 лютого 2011 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої)». Вказана Конвенція запроваджує сучасні правові стандарти у сфері усиновлення з метою максимального врахуванням найвищих інтересів дитини. Відповідно до статті 4 Європейської Конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами. Частиною п`ятою статті 24 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що усиновлення допускається виключно в інтересах дитини України відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Таким чином, суд звертає увагу на те, що основною і визначальною засадою усиновлення дитини є забезпечення її найвищих інтересів. Під інтересами дитини суд розуміє необхідність створення для неї сприятливих умов (як матеріального, так і морального характеру) для виховання і всебічного розвитку (у фізичному, психічному, духовному та іншому відношенні), максимально наближених, якщо це можливо, до обстановки, звичної для дитини у втраченій нею сім`ї. Усиновлення (удочеріння) є оформлена спеціальним юридичним актом (рішенням суду) передача на виховання в сім`ю неповнолітньої дитини на правах сина чи дочки (частина шоста статті 24 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частиною першою статті 208 Сімейного кодексу України, усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу). Усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини (частини перша статті 211 Сімейного кодексу України). Частина третя статті 211 встановлює, що усиновлювачами можуть бути подружжя, а також особи, зазначені у частинах п`ятій та шостій цієї статті. Відповідно до вимог частин першої-другої статті 217 Сімейного кодексу України, усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини батькам, опікунам чи іншим особам, з якими вона проживає, є нікчемною. Судом встановлено, що заявник має задовільні житлові умови, матеріальне забезпечення, фізично здоровий, не має фізичних недоліків та психічних захворювань, які б перешкоджали усиновленню, перешкод для усиновлення, зазначених у статті 212 Сімейного Кодексу України, не встановлено, усиновлення повністю відповідатиме інтересам дитини і дасть можливість забезпечити дитині стабільні та гармонійні умови життя, усиновлення є доцільним і здійснюється в інтересах дитини. З огляду на викладене, проаналізувавши доводи заявника, дослідивши матеріали справи, враховуючи висновок органу опіки та піклування про доцільність усиновлення та відповідність інтересам дитини, виходячи з найвищих інтересів неповнолітньої дитини, з метою забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, суд вважає за можливе дозволити заявнику [PERSON] , усиновити неповнолітню дитину, оголосивши його усиновлювачем [PERSON] , [INFO] . На підставі частини третьої статті 314 Цивільного процесуального кодексу України, суд за клопотанням заявника приходить до переконання про внесення до актового запису про народження дитини відповідних змін в частині зазначення прізвища та по-батькові дитини, а також про запис усиновлювача батьком, згідно заявлених вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 20 Конвенції про права дитини, ст. 4 Європейської Конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), ст.ст. 3-7, 207-234 Сімейного кодексу України, ст. 24 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved