Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

У жовтні 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просив суд стягнути з ТОВ «Краснолиманське»: -компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 9\~283,50 грн.; -середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 100\~000,00 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що з 21.03.2018 він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» та був звільнений 16.11.2020 за власним бажанням у відповідності до ст.38 КЗпП України. Оскільки, під час звільнення ТОВ «Краснолиманське» не провело повний розрахунок з [PERSON] , рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 25.08.2023 на його користь стягнуто: заборгованість по заробітній платі в сумі 216\~785,72 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 216\~785,72 грн.; вирішено питання розподілу судових витрат. Вказане рішення було виконано 29.09.2023. В подальшому, рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 29.01.2024, з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнуто компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 95\~385,72 грн. З огляду на те, що у вказаному рішенні від 29.01.2024 було встановлено, що компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою строків її виплати складає 104\~669,22 грн., в той час як до стягнення було заявлено лише суму у розмірі 95\~385,72 грн., позивач вважав за необхідне звернутися до суду з вимогою про стягнення різниці у сумі 9\~283,50 грн., а також середнього заробітку за затримку розрахунку, що становить 100\~000,00 грн. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24.10.2024, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, позовна заява містить клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, за необхідне, зазначити наступне. Так, судом встановлено, що відповідно до копії рішення Димитровського міського суду Донецької області від 25.08.2023 ухваленого за результатами розгляду справи №226/1279/23, з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 216\~785,72 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 216\~785,72 грн. Згідно копії рішення Димитровського міського суду Донецької області від 29.01.2024 ухваленого за результатами розгляду справи №226/2332/23, з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] стягнуто компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 95\~385,72 грн. Як вбачається з вказаного рішення [PERSON] просив суд стягнути компенсацію за період з листопада 2019 року до листопада 2020 року включно у розмірі 95\~385,72 грн. При цьому суд дійшов висновку, що загальний розмір компенсації за вказаний період повинен становити 104\~669,22 грн. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частини перша та друга статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина друга статті 16 ЦК України). Згідно загальних норм права, право особи на захист її прав та інтересів реалізується через подання позовної заяви. Під предметом позову розуміють певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. З огляду на те, що під час розгляду справи №226/2332/23 позивачем було пред`явлено вимогу про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати саме за період з листопада 2019 року до листопада 2020 року включно, яка була вирішена за результатами розгляду зазначеної справи, заявлена вимога про стягнення компенсації за вказаний період у даній справі не може бути задоволена, оскільки за відсутності посилання щодо конкретного часу її виникнення у вказаний період (з листопада 2019 року до листопада 2020 року) є неможливим встановлення правової природи її походження. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 100\~000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з позовної заяви, обґрунтовуючи вказану вимогу позивач посилається на те, що компенсація втрати частини заробітної плати, яка була стягнута за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 29.01.2024 є по своїй суті заробітною платою, а тому, у зв`язку з тим, що вона наразі є не виплаченою, наявні підстави для нарахування та стягнення середнього заробітку за механізмом передбаченим ст.117 КЗпП України. Частиною 1 статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Положеннями статті 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Чинне законодавство прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать як на підставі норм Закону України "Про оплату праці", так і відповідно до умов Колективного договору. У разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. За змістом статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Тобто, з зазначеного вбачається, що сума, яка стягується як компенсація втрати частини заробітної плати не може розглядатись як виплата, яка може бути прийнята за основу для нарахувань здійснених за механізмом передбаченим ст.117 КЗпП України, оскільки не є сумою, яка підлягає виплаті працівнику під час звільнення, у зв`язку з чим вказана позовна вимога не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed