Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «СУМИХІМПРОМ»\~ про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і свої позовні вимоги мотивує тим, що Вона працювала у відповідача з 28.09.1993 року. 06.05.2024 року її було звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. На день звільнення з роботи відповідачем не було проведено повний розрахунок та не виплачено нараховану заробітну плату. Заборгованість по заробітній платі складає 21313 грн. 41 коп.. Вказує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 07.05.2024 року, але не більше ніж за шість місяців в сумі -73960 грн. та судові витрати. Також просить поновити строк звернення до суду з даним позовом, оскільки при звільненні їй не було вручено письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні. Позивачка в письмовій заяві позов підтримала повністю, просить суд його задовольнити. Відповідач про день та час слухання справи повідомлений належним чином, представник в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи зі наступного: Судом встановлено, що позивачка працювала у відповідача з 28.09.1993 року. 06.05.2024 року її було звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу. На день звільнення з роботи відповідачем не було проведено повний розрахунок та не виплачено нараховану заробітну плату. Заборгованість по заробітній платі складає 21313 грн. 41 коп.. Згідно\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивача відповідачем не було виплачено належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~ст. 116 КЗпП України. Заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає\~ 21313 грн. 41 коп. (ця сума визначена з урахуванням утриманих податків і обов`язкових платежів), що підтверджується розрахунковим листком та довідкою. Факту наявності заборгованості заробітної плати відповідачем не спростовано, заперечень щодо суми такої заборгованості перед позивачем, станом на день винесення рішення суду, не подано. А тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином, на підставі\~статті 117 КЗпП України,\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.05.2024 року, але не більше ніж за шість місяців, тобто по 07.11.2024 року. Відповідно до\~постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 року\~нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 51072 грн. = (384грн. Х 133 робочих дні). Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України). З наведеної норми вбачається, що визначений ч. 2 ст. 233 строк звернення до суду із позовом повинен обраховуватися з дня отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані йому при звільненні. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що при звільненні письмове повідомлення він не отримував. Після звернення до роботодавця отримав довідку про доходи. Відповідачем таке твердження не спростоване, суду не надано доказів, які б підтверджували надання працівнику безпосередньо при звільненні письмового повідомлення про нараховані і виплачені суми. Відтак, з наданих матеріалів вбачається, що строк звернення до суду з позовом не пропущений. У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що 02.11.2024 року укладено договір про надання правничої допомоги. Факт надання\~адвокатом послуг\~позивачу підтверджується\~договором про\~надання професійної\~правової допомоги\~від 02.11.2024\~року та\~актом приймання-передачі\~адвокатських послуг\~за договором\~про надання\~правової допомоги\~від 11.11.2024\~року.Отже, стороною позивача документально доведено понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн., а тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат. Враховуючи викладене, а також те, що стороною відповідача не надано жодного доказу на спростування вимог позивача, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави 1211,20 грн. судового збору та на користь позивача 1211,20 грн. в рахунок відшкодування судового збору при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved