Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

07.11.2024 [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області по справі № 709/1547/16-ц відповідач має сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини його заробітку. Також, рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області по справі № 709/2000/16-ц відповідач має сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/5 частини його заробітку. Однак відповідач навмисно частково не виконує рішення суду по сплаті аліментів, різним чином навмисно ухиляється від сплати аліментів, чим ставить їх дітей в тяжке матеріальне становище. Ця обставина підтверджується довідкою-розрахунком, яку їй надано Чорнобаївським ВДВС, з якої вбачається, що відповідач не в повній мірі сплачував аліменти на утримання дітей за період з грудня 2020 року по липень 2024 року та сума заборгованості на сьогоднішній час складає 158886 грн. 43 коп. На його неодноразове звернення до відповідача вирішити питання по сплаті аліментів в добровільному порядку він відмовляється, стосунків з ними не підтримує. Згідно ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до її розрахунку сума пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з грудня 2020 року по червень 2024 року становить 70323 грн. 35 коп., яку просить стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12.11.2024 позовну заяву залишено без руху та наданий строк для усунення недоліків (а.с. 16-17). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 39-40). 29.11.2024 представником відповідача адвокатом Охріменко Н.І. поданий до суду відзив на позов (а.с. 48-51), який мотивований наступним. Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості станом на 01 липня 2024 розмір заборгованості по аліментах становить 158866,43 грн. На даний час даний розмір заборгованості погашається утриманням в розмірі 5 % від заробітної плати. Всього з доходів відповідача утримується: 50 % заробітної плати (1/4 частина - аліменти на утримання сина [PERSON] , 1/5 частина - аліменти на утримання сина [PERSON] , 5 % - погашення суми заборгованості). Утримання аліментів на дітей в період часу з 2017 року по 2020 рік проводилось бухгалтерією за місцем роботи відповідача в ПП «Імперіал Плюс» в розмірі 50 відсотків від заробітньої плати, замість 45 %, в звязку із чим утворилась переплата по аліментах, яка як надлишкові кошти, зараховувалась в наступний місяць, що підтверджується розрахунком відділу ДВС. З 23 листопада 2020 року відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується довідкою від 31.10.2024 № 2855. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах станом на грудень 2020 року переплата по аліментних виплатах становила 59654,19 грн., в звязку з цим відділом ДВС заборгованість по аліментах не ставилась. Станом на 01.03.2023 по даних відділу ДВС виникла переплата по аліментах в розмірі 1543 грн., що підтверджується вимогою № 4944 від 04.04.2023. У звязку із наведеним, нарахування пені з грудня 2020 року по травень 2023 року є необгрунтованим, так як існували переплати, які відділом ДВС не ставились в заборгованість. Вини відповідача в заборгованості по аліментах немає, так як нарахування аліментів проводилось відповідно до рішень судів бухгалтерією військової частини [NUMBER] , яка направляла до відділу ДВС звіти про здійснені відрахування і виплати. В звязку з обставинами воєнного стану змнювалось розміщення бухгалтерії військової чатини, змінювались працівники бухгалтерії. Він не ухилявся від сплати аліментів, мав постійне місце роботи, а в період воєнного стану місце військової служби, де проводились утримання з його доходів, відповідно до рішень судів, і вплинути на розмір утримань, він не міг. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позові. Суду повідомила, що за її переконанням пеню за несвоєчасну сплату аліментів слід рахувати з грудня 2020 року по червень 2024 року, що за її розрахунками становить 70323 грн. 35 коп. Дійсно, відповідачу у розрахунку заборгованості по аліментам дежавним виконавцем до червня 2023 року ставилася переплата по аліментах, яка виникла в звязку із тим, що відповідачем самостійно були сплачені на її користь 57865 грн. та бухгалтерією ПП «Імперіал Плюс» проводились утримання в період з 2018 року по 2020 рік в розмірі 50 % від доходу відповідача, коли потрібно було стягувати 45 %, але вона вважає, що це не є переплатою по аліментах. В грудні 2020 року відповідач уклав контракт з військовою частиною [NUMBER] та пішов служити, однак до січня 2022 року не повідомляв про зміну місця роботи державну виконавчу службу, що підтверджується відомостями листа військової частини № [NUMBER] від 29.03.2023 № 257, відповідно до яких аліменти із заробітньої плати відповідача почали утримуватися лише з лютого 2022 року. Отже, за цей період державним виконавцем відповідачу нараховувалася заборгованість по аліментах. Відповідно до розміру надходжень по аліментах з березня 2023 року їй стало зрозуміло, що аліменти перераховуються військовою частиною не в повному розмірі, а саме на одну дитину, оскільки, як було зясовано пізніше з звіту військової частини [NUMBER] , відсоток (частка) стягнення становила 0,2330. Вона подзвонила відповідачу з проханням дізнатися у військовій частині щодо можливої помилки в нарахуванні аліментів, але він відмовив їй, оскільки, на його думку, нарахування аліментів здійснюється правильно. Після цього вона звернулася до державного виконавця, останній пообіцяв їй направити запит до військової частини з вимогою надати звіти по здійсненні відрахування та виплати, після отримання яких була зясована наявність помилки бухгалтерії у нарахуванні аліментів. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Охріменко Н.І. просила суд у задовленні позовних вимог відмовити повністю. Суду пояснила, що, на її думку, вини відповідача у наявності заборгованості по аліментам немає. З 2017 року по 2020 рік відповідач працював у ПП «Імперіал Плюс». За цей період він добровільно сплатив відповідачу аліменти в розмірі 59654 грн. 19 коп. Крім того, бухгалтерією ПП «Імперіал Плюс» невірно проводилися утримання із заробітньої плати відповідача, стягувалися аліменти в розмірі 50 % заробітку відповідача, хоча повинно було стягуватися 45 %. У звязку із чим виникла переплата по аліментах, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах приєднаним позивачем до позову. В 2020 році відповідач уклав контракт та пішов служити до військової частини [NUMBER] . Звертає увагу суду на те, що на цей час у нього була переплата по аліментам в розмірі 59654 грн. 19 коп., а тому заборгованість йому державною виконавчою службою не ставилася. 04.04.2023 начальник Чорнобаїського відділу ДВС у Золотоніському районі Черкаської області [PERSON] надіслав військової частині № [NUMBER] листа за № 4941, відовідно до відомостям якого повідомив головного бухгалтера військової частини, що станом на 01.03.2023 у боржника [PERSON] наявна переплата по сплаті аліментів в розмірі 1543 грн. 37 коп. У звязку із чим відповідачу не було підстав вважати про наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів. З 24.02.2022 по цей час відповідач приймає безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією російської федерації проти України та перебуває не за місцем знаходження військовї частини, що позбавляє його можливості здійснювати контроль за бухгалтерією військової частини. Акцентувала увагу на тому, що відповідач ніколи не ухилявся та не ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, а заборгованість виникла не по його вині, а внаслідок помилки бухгалтерії військової частини. Наразі він продовжує погашати заборгованість по аліментах, яка на час розгляду справи судом суттєво зменшилася. Звернула увагу суду на те, що неустойка (пеня) відовідно до положень законодавства є санкцією за ухилення від сплати аліментів, що відповідач не робив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, відповідно до довідки від 31.10.2024 перебуває на військовій службі. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині першій та другій\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини другої\~статті 141 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною четвертою\~статті 155 СК України\~ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя\~статті 181 СК України). Частинами першою та другою\~статті 196 СК України\~встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою\~статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) вказано, що положення\~ЦК України\~субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої\~статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У\~СК України\~не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196\~СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 зазначено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] на підставі рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.08.2016, справа № 709/1547/16-ц, повинен сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини його заробітку і всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 липня 2016 року і до повноліття дитини. 03.08.2016 Чорнобаївським районним судом Черкаської області на примусове виконання судового рішення був виданий виконавчий лист (а.с. 38). Також, рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21.09.2016, справа № 709/2000/16-ц, стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.09.2016 і до досягнення ним повноліття. 21.09.2016 Чорнобаївським районним судом Черкаської області на примусове виконання рішення суду був виданий виконавчий лист (а.с. 37). Відповідно до відомостям розрахунку заборгованості по аліментах станом на грудень 2020 року за боржником [PERSON] рахується переплата в розмірі 59654,19 грн. Як було встановлено державним виконавцем та зазначено останнім у поясненні до розрахунку «…2. При здійсненні перерахунку заборгованості починаючи з 2017 року за місцем отримання доходу в ПП «Імперіал Плюс» з дати відсутності заборгованості станом на 01.04.2023 було встановлено, що боржником самостійно на користь стягувача було сплачено 57865 грн. та бухгалтерією ПП «Імперіал Плюс» проводилось утримання в період з 2018 року по 2020 рік в розмірі 50 % від доходу боржника, коли стягнення було необхідним проводити в розмірі 1/4 та 1/5, що становило б 45%, що призвело до стягнення надлишкових коштів в сумі 6789 грн. 19 коп. В загальному з урахуванням надлишкових коштів та самостійної сплати сума до врахування в розрахунку становить 59654 грн. 19 коп., яка буде відображена в графі «8» як переплата (а.с. 34-36). Відповідно до відомостям вказаного розрахунку переплата по аліментах у відповідача рахується до травня 2023 року. У зв`язку із чим суд погоджується із позицією представника відповідача, що позивачем безпідставно була нарахована неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів з грудня 2020 року по травень 2023 рік, оскільки за вказаний період заборгованість відповідачу державним виконавцем не нараховувалася у звязку із наявністю переплати. Суд звертає увагу на те, що жодною із сторін не оскаржувався розрахунок заборгованості по аліментах виконаний державним виконавцем, а тому суд покладає його в основу судового рішення. Також, до матеріалів позовної заяви позивачем був доданий лист військової частини № [NUMBER] від 29.03.2023 № 257 адресований Чорнобаївському відділу ДВС Золотоніського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), відповідно до відомостям якого з грудня 2020 року по січень 2022 рік відсутні відомості щодо утримання з відповідача аліментів за місцем служби, а відрахування аліментів із заробітної плати відповідача починається з лютого 2022 року (а.с.28). В судовому засіданні позивачка акцентувала увагу на тому, що аліменти за цей період не відраховувалися, оскільки відповідач не повідомляв державну виконавчу службу про зміну місця роботи. В матеріалах справи відсутні відомості щодо дати направлення виконавчих листів на виконання до військової частини [NUMBER] та жодною із сторін не заявлялося клопотання щодо витребування матеріалів виконавчого провадження та не були надані постанови про відкриття виконавчого провадження із номером доступу до АСВП. Однак, суд звертає увагу на тому, що відповідно до відомостям розрахунку заборгованості до травня 2023 року заборгованість відповідачу по сплаті аліментів не ставилась у зв`язку з наявністю переплати. Також, відповідно до відомостям вимоги державного виконавця від 04.04.2023 № 4941 адресованої головному бухгалтеру військової частини № [NUMBER] , останньому, під час виконання виконавчих листів про стягнення аліментів з [PERSON] , слід врахувати факт наявності станом на 01.03.2023 переплати по сплаті аліментів в сумі 1543 грн. 37 коп. (а.с 53). \~ \~ \~ \~Отже, навіть припускаючи той факт, що відповідачем не було вчасно повідомлено державного виконавця про зміну місця роботи, можлива недобросовісна поведінка відповідача не впливає на обставини справи, а саме право нарахувати неустойку (пеню) за вказаний період, оскільки, як було встановлено судом, станом на 01.03.2023 у відповідача була переплата по аліментам, а отже заборгованість відповідачу державним виконавцем не нараховувалась. \~ \~ \~ \~Стосовно того, чи є вина відповідача у виникненні заборгованості по аліментах за період з червня 2023 року по червень 2024 рік, суд приходить до наступних виновків. \~ \~ \~ \~Відповідно до відомостям, які містяться у звітах військової частини [NUMBER] про здійснені відрахування та виплати щодо [PERSON] за період з 01.03.2023 по 31.12.2023 та за період з 01.01.2024 по 30.06.2024 з відповідача утримувалися аліменти в частці 0,2330 до заробітної плати відповідача, тобто не в повному розмірі (а.с. 31-32). \~ \~ \~ \~Згідно відомостям довідки № 29.04.2023 № 1361 [PERSON] з 24.02.2022 бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у звязку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с. 54). \~ \~ \~ \~Суд звертає увагу, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196\~СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Натомість в ході розгляду справи судом встановлено, що заборгованість по сплаті аліментів у відповідача виникла з червня 2023 року у зв`язку із невірним відрахуванням аліментів (не у повному розмірі) із заробітної плати відповідача бухгалтерією військової частини [NUMBER] , при цьому судом не встановлено, що відповідач, своєю наприклад недобросовісною поведінкою, якимось чином міг сприяти у виникненні рахункової помилки відповідальної за перерахування аліментів особи та враховуючи залучення відповідача до забезпечення оборони України, останній, на думку суду, не мав об`єктивної можливості контролювати хід виконання виконавчих листів. Також, приймаючи рішення по справі, суд враховує подальшу поведінку відповідача, який визнав наявність заборгованості та не ухиляється від її погашення. У зв`язку із чим суд вважає, що відповідач довів належними доказами відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментам за період з червня 2023\~року по\~червень 2024\~рік та приходить до висновку, що покладення на відповідача обов`язку сплатити нейстойку (пеню) за прострочення сплати аліментів не буде відповідати вимогам законності та справедливості, а тому відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, у задоволенні позовних вимог було відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ "Про судовий збір", судовий збір слід віднести за рахунок держави. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed