Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє її представниця адвокатка Креховецька Н.М., звернулась до суду із позовом (а.с. 1-9) до відповідача [PERSON] , в якому просить: - стягнути з відповідача на її користь 60\~285,50 грн додаткових витрат, понесених нею на лікування дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час проживання в шлюбі, в них народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З відповідача [PERSON] на її користь, на утримання неповнолітніх дітей та на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, стягуються аліменти. Зазначає, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , мають стоматологічні захворювання, що потребує дороговартісного лікування. Нею понесено на стоматологічне лікування дітей 11\~300 злотих, що, згідно із офіційним курсом НБУ на день пред`явлення даного позову, становить 120\~571 грн. Посилаючись на норми СК України, в частині участі батьків у додаткових витратах на дитину, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 1/2 частину вартості понесених нею витрат, що становить 60\~285,50 грн. У судовому засіданні представниця позивачки [PERSON] адвокатка Креховецька Н.М. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представниця відповідача [PERSON] адвокатка Кос Т.В. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог посилаючись на їх безпідставність. Зазначила, що понесені позивачкою витрати на стоматологічні послуги охоплюються розміром аліментів, які стяються з відповідача. Вважає, що рахунки - фактури не є належним доказом понесених позивачкою витрат. Стороною позивачки не надано належних доказів про те, що відповідач може сплатити розмір додаткових витрат саме в такому розмірі. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 05 вересня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Представниця відповідача [PERSON] адвокатка Кос Т.В. 04.10.2024 через канцелярію суду подала клопотання про витребування доказів. 06.11.2024 представниця позивачки [PERSON] адвокатка Креховецька Н.М. через канцелярію суду подала заперечення щодо задоволення даного клопотання. Ухвалою суду від 22.01.2025 у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено. Представницями сторін 06.11.2024, 09.11.2025 подано додаткові докази. Судові засідання призначені 13.11.2024, 29.11.2024, 12.12.2024, 23.01.2025 та 28.01.2025 були відкладені у зв`язку із поданими клопотаннями представниць сторін. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду розірвано. Останні є батьками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей та повнолітнього сина, який продовжує навчання. Вказані вище\~обставини визнаються\~представницями сторін,\~останні підтвердили\~дані обставини\~під час\~надання пояснень\~і у\~суду немає\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~та добровільності\~їх визнання,\~а тому\~ці обставини\~у відповідності\~до ч.\~1\~ст.\~82\~ЦПК України,\~не підлягають\~доказуванню. Стороною позивачки на підтвердження понесення додаткових витрат на лікування дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , надано такі докази: - акт виконаних робіт сімейної стоматології «Усмішка» (м. Долина) від 04.10.2024, відповідно до якого, [PERSON] проведено реставрацію жувальної групи (глибокий карієс) (а.с. 86); - перекладену довідку стоматології «DentalSand» (м. Ґдиня (Польща)) від 07.10.2024, згідно із якою, позивачка [PERSON] записалась в дану клініку для продовження лікування зубів дітей: [PERSON] і [PERSON] . Двоє дітей відчували біль. Клініка надає лише платні послуги (а.с. 93); - перекладену копію фіскального чека від 21.06.2024, на суму 200 злотих, однак в такому не вказано ні платника за надані послуги, ні пацієнта, якому дані послуги були надані (а.с. 18-19); - перекладену копію фіскального чека від 03.06.2024, на суму 100 злотих, однак в такому не вказано ні платника за надані послуги, ні пацієнта, якому дані послуги були надані (а.с. 20-21); - перекладену копію фіскального чека від 03.06.2024, на суму 300 злотих, однак в такому не вказано ні платника за надані послуги, ні пацієнта, якому дані послуги були надані (а.с. 22-23); - перекладені копії рахунків фактур: від 19.08.2024, на суму 900 злотих; від 19.08.2024, на суму 100 злотих; від 30.04.2024, на суму 200 злотих; від 29.12.2023, на суму 800 злотих; від 27.12.2023, на суму 800 злотих; від 17.01.2024, на суму 400 злотих; від 22.12.2023, на суму 100 злотих; від 28.05.2024, на суму 2\~700 злотих; від 28.02.2024, на суму 800 злотих; від 22.12.2023, на суму 300 злотих; від 28.02.2024, на суму 500 злотих; від 07.08.2024, на суму 200 злотих; від 02.07.2024, на суму 200 злотих; від 29.03.2024, на суму 2\~500 злотих; від 14.02.2024, на суму 200 злотих. Загальна сума вартості стоматологічних послуг становить 10\~700 злотих (а.с. 24-53, 199, 200); - скриншот сайту офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ (а.с. 54), відповідно до якого, 29.08.2024 вартість одного злотого становить 10,6768 грн. Стороною відповідача надано суду перекладену копію рішення Гданського центру зайнятості від 10.10.2024 (а.с. 101), відповідно до якої, відповідач [PERSON] з 10.10.2024 є безробітною особою та він не отримує допомоги по безробіттю. На спростування того, що відповідач [PERSON] є безробітним, стороною позивачки надано перекладену копію звіту про здійснення детективної діяльності від 25.11.2024 (а.с. 140-164), відповідно до якого, відповідач працює в компанії, не зважаючи на те, що з 10.10.2024 зареєстрований як безробітний. Отже, судом встановлено, що позивачка [PERSON] понесла додаткові витрати на стоматологічне лікування дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 1/2 частину яких просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо участі у додаткових витратах на утримання своїх дітей. ІV. Оцінка суду: заслухавши пояснення представниць сторін, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Саме суди є останньою правовою інстанцією в державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів. Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Згідно із ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, вони необхідні для того, щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватися відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Оскільки тягар доказування покладено на сторону позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь - якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини. До особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї, у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то вона страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико - соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно - курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно - курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Слід зазначити, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Так, судом встановлено, що позивачкою [PERSON] понесено додаткові витрати на стоматологічне лікування дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, стороною позивачки підтверджено належними доказами лише оплату вартості стоматологічного лікування, в розмірі 10\~700 злотих. Інші надані стороною позивачки докази, а саме: копії перекладених фіскальних чеків (а.с. 18, 20, 22) суд не бере до уваги, оскільки в таких не зазначено ні платника, ні пацієнта, якому надавались такі послуги. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.1999 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як передбачено ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд приходить висновку, що позивачкою [PERSON] доведено факт понесення нею додаткових витрат на стоматологічне лікування синів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 10\~700 злотих, що у відповідності до офіційного курсу НБУ на день пред`явлення даного позову становить 114 241,76 грн., 1/2 частину розміру яких (57 120,88 грн) слід стягнути з відповідача [PERSON] на її користь. Дані витрати позивачки [PERSON] стосуються особливих обставин, а саме необхідності стоматологічного лікування синів, і такі витрати є додатковими, оскільки зумовлені негативними (хвороба) фактами. Надані стороною позивачкою докази не спростовані стороною відповідачки. При цьому, посилання сторони відповідача на те, що такі витрати могли бути проведені за програмою безкоштовного медичного обслуговування в Польщі, суд не бере до уваги, оскільки стороною відповідача не надав власних доказів, які спростовували б доводи сторони позивачки. З огляду на положення ст. 180, 185 СК України, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (ст. 141 СК). Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України, кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. В матеріалах справи наявні довідки та докази, які підтверджують як вид наданих послуг, так і вартість таких і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування дитини. Виходячи з того, що сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, не заслуговують на увагу посилання сторони відповідача на те, що відповідач [PERSON] є безробітним, оскільки належних доказів того, що він не може працювати з поважних причин, ним не надано, як і не надано ним доказів щодо його дійсного майнового стану. В той же час,суд не бере до уваги наданий стороною позивачки звіт про здійснення детективної діяльності від 25.11.2024, згідно із яким, детективом зроблено ствердження про те, що відповідач [PERSON] працює, оскільки у відповідності до норм чинного законодавства, даний звіт суд не може віднести до жодного із доказів. Більше того, даний звіт фактично побудований на припущеннях, адже достовірно не встановлено, що спостереження велось саме за відповідачем і що саме останній є працевлаштованим та отримує дохід. Відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 3 ст. 2 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вбачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі. V. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що позивачка при пред`явленні даного позову до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому, беручи до уваги, що позов задоволено частково, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь держави 1 147,62 грн (57 120,88 грн х 1\~211,20 грн : 60\~285,50 грн) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Щодо понесених судових витрат стороною позивачки, то згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Беручи до уваги, що представниця позивачки заявила про те, що докази про розмір понесених її довірителькою витрат на професійну правничу допомогу буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення, суд на підставі п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне у резолютивній частині вказати про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. На підставі викладеного, ст. 55 Конституції України, ст. 7, 180, 181, 185 СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial