Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до відповідачки, про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.01.2022 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено кредитний договір позики №3865163, відповідно до умов якого товариство надало відповідачці у власність грошові кошти, а відповідачка зобов`язалась повернути таку ж суму грошових коштів - 3 200,00 грн., сплатити проценти та всі інші платежі, пов`язані з виконанням Договору. Крім того, п.2.3.4. договором позики зазначено строк позики: до «08» лютого 2022 року (30 днів). Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти у обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Відповідачка свої зобов`язання, які встановленні кредитним договором не виконала. 02.11.2022 року ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №02-11/2022, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «МАНІФОЮ», включно і до [PERSON] за кредитним договором №3865163 від 09.01.2022 року. У зв`язку із відсутністю здійснення платежів виконання умов кредитного договору у відповідачки утворилася заборгованість за кредитом, яку відповідачка добровільно не повертає. Враховуючи викладене вище позивач просить стягнути заборгованість, що виникла станом на 02.11.2022 у загальному розмірі 19 859,52 грн.. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 18.11.2024 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відповідачка по справі повідомлялась судом про розгляд даного провадження належним чином, на адресу суду направила відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, посилаючи на те, що електронний договір який міститься у матеріалах справи не містить підписів сторін договору. Учасник справи, який подає копію електронного доказу повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного договору. Роздруківка електронного листування не може вважатися електронним документом у розумінні положень ст. 5 ЗУ « Про електронні документи та електронний документообіг». Тому наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом та не є належним доказом укладення договору. А відтак, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У свою чергу, від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вважає аргументи, наведені у відзиві на позовну заяву відповідачки безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Відповідачка стверджує, що її підписання договору з ТОВ «МАНІФРЮ» не відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству. У п. 6 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). На підтвердження вказаних вимог представником Позивача було надано копію підписаного електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Договору позики №3865163, Графік обов`язкових платежів за договором позики, Паспорт позики, Анкету клієнта. ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вважає, що докази додані до матеріалів справи є достатніми для вирішення справи по суті. Від відповідачки надійшли заперечення, з яких вбачається, що відповідачка не визнає надані позивачем розрахунки заборгованості, та не можуть бути доказом наявності будь-якої заборгованості у відповідачки та доказом отримання нею коштів у кредит. Таким чином, позивачем не доведено факту укладення сторонами договору від 09.01.2022 року №3865163. Згідно із вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності З матеріалів справи убачається, що 09.01.2022 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено кредитний договір позики №3865163. Відповідно до умов вказаного договору товариство надало відповідачці кредит в розмірі 3 200,00 грн. строком до «08» лютого 2022 року (30 днів). У свою чергу, позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором. Зазначений Кредитний договір як вбачається із його змісту, разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений. У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ "Про електронну комерцію". Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачці кредит у встановленому договором розмірі. На підтвердження факту укладення кредитного договору, суду надано анкету-заяву на кредит від 09.01.2022, копію договору позики № 3865163 від 09.01.2022 року, Паспорт позики від 09.01.2022, розрахунок за договором позики № 3865163 від 09.01.2022, графік нарахування процентів, довідку про ідентифікацію, розрахунок заборгованості за договором позики, платіжне доручення про перерахування коштів, витяг з реєстру боржників. Згідно з наданим витягом з реєстру боржників, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 19 859,52 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 3 200,00 грн., заборгованості за відсотками - 16 659, 52 грн.. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Так, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 статті 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 02.11.2022 року ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №02-11/2022, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «МАНІФОЮ», включно і до [PERSON] за кредитним договором №3865163 від 09.01.2022 року. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідачка не надала своєчасно Товариству, а потім новому кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином, в порушення умов кредитних договорів, а також вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачка зобов`язання за вказаними вище договорами не виконала. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за Договорами не погашає. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, на підставі оцінки викладених у позовній заяві аргументів, наданих позивачем доказів та вищенаведених положень закону суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved