Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини. Вимоги обґрунтовує тим, що 25.06.2024 вона розірвала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народились діти: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин вона разом із синами переїхала на постійне місце проживання в [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований та проживає в іншому місці, а саме в [ADDRESS] . Після припинення шлюбних відносин вона з відповідачем не спілкується. 16.09.2024 вона звернулася до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , тобто за її місцем реєстрації, але у реєстрації дітей їй було відмовлено у зв`язку із ненаданням згоди батька на реєстрацію дітей за місцем реєстрації матері. Зазначає, що спору щодо місця проживання дітей разом із нею, між нею та відповідачем ніколи не було. Просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання з одночасним зняттям із зареєстрованого місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди [PERSON] . Ухвалою суду від 08.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. 18.12.2025 позивачем [PERSON] подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої остання просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання з одночасним зняттям із зареєстрованого місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди [PERSON] . Ухвалою суду від 19.12.2025 залучено до справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Тиврівську селищну раду, як орган опіки та піклування, та зобов`язано надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала заяву відповідно до якої просить справу розглянути за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якої просить справу розглядати за його відсутності, уточнені позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якої просить справу розглядати за його відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Вінницької міської ради М.Бойко в судове засідання не з`явилась, подала заяву, відповідно до якої просить справу розглядати за її відсутності, при вирішенні спору просить врахувати за захистити законні права та інтереси дітей [PERSON] , [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Служби у справах дітей Тиврівської селищної ради в судове засідання не з`явився, подав заяву, відповідно до якої просить справу розглядати за його відсутності. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники в судове засідання не з`явилися, тому фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Водночас згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні, дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи їх на предмет належності, допустимості, достовірності, кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку наданих доказів у їх сукупності, дійшов такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що 25.06.2024 розірвано шлюб між сторонами, що стверджується рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області (а.с.6). Сторони є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.7,8). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою про місце його реєстрації № 105 від 19.06.2020 (а.с.9). Позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що стверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2024/014792253 від 09.12.2024 (а.с.64). Позивачу відмовлено у реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі п. 6 ст. 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні та ст. 33 Постанови КМУ від 07.02.2022 № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад", що стверджується заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини №777588-1 від 16.09.2024 (а.с.4). Також, позивачу відмовлено у реєстрації місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі п. 6 ст. 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні та ст. 33 Постанови КМУ від 07.02.2022 № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад", що стверджується заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) з одночасним зняттям із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) № 777586-1 від 16.09.2024 (а.с.5). Відповідно до висновку про доцільність надання дозволу на реєстрацію місця проживання дітей без згоди батька, комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тиврівської селищної ради вважає за доцільне надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.100). Статтею 27 Конвенції "Про права дитини" закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 18 даної Конвенції, повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Закон України "Про охорону дитинства" визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Статтею 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (пункт 67), «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (пункт 45). Відповідно до ст. 3 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд звертає увагу, що для правильного з`ясування усіх обставин, необхідних для ухвалення рішення в інтересах дитини, перед прийняттям рішення суд має надати можливість дитині висловлювати свою думку щодо питань, які стосуються її життя. Водночас суд дійшов висновку, що діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є малолітніми, на час розгляду справи їм виповнилося повних 3 та 4 роки відповідно, тому вони не досягли віку, який давав би можливість висловити свою думку з цього питання в судовому засіданні. У рішенні "Хабровські проти України" від 17.01.2016, суд зазначив, що важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов`язки, властиві ефективному "дотриманню" права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава користується певною свободою розсуду. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 242 ЦК України передбачено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до пунктів 14, 16, 17 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 07.02.2022 №265, дитина віком від 14 років самостійно декларує місце свого проживання за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання батьків або інших законних представників чи одного з них без їх згоди. Місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Відповідно до пункту 33 Порядку подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Отже, виходячи з вищезазначених норм закону, згода другого з батьків на реєстрацію місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, є обов`язковою. Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд приймає визнання позову відповідачем [PERSON] , оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved