Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

В жовтні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення сином навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22.04.2022 р. Білоцерківським міськрайонним\~ судом Київської області винесено рішення про стягнення аліментів та додаткових коштів з відповідача на утримання спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] . З 01.09.2023 р. син [PERSON] начається в Національному авіаційному університеті на факультеті комп`ютерних наук та технологій, строк закінчення навчання 30.06.2027 року, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Крім того, син є інвалідом з дитинства. Позивач вказує, що відповідач самоусунувся від батьківських обов`язків, а вона самостійно не в змозі забезпечити дитину матеріально на час її навчання, так як їй необхідні кошти для навчання та побутових витрат. Відповідач є працездатним за віком та спроможний надавати матеріальну допомогу своєму синові на час навчання. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2024 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 18 жовтня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Судом 05.11.2024 р. за вх..№58010 отримано заяву про усунення недоліків позовної заяви з додатками. Ухвалою судді від 13 листопада 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Судом 17.01.2025 р. за вх..№3372 отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи\~ з дати реєстрації позовної заяви до закінчення навчання. У відзиві зазначив, що в нього з позивачем є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , на утримання якої він сплачує аліменти. Він сплачує за навчання сина, забезпечує йог матеріальні потреби та надає кошти на заняття поза навчанням, тому визнає позовні вимоги частково. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом 29.11.2024 р. за вх..№63185 отримано заяву, в якій представник позивача за довіреністю [PERSON] просила розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В матеріалах справи наявна заява, яка була зареєстрована канцелярією суду 14.11.2024 р. за вх..№60117, в якій третя особа [PERSON] зазначив, що він дійсно перебуває на утриманні матері та не заперечує щоб аліменти стягувалися на її користь. Судом 06.02.2025 р. за вх..№7002 отримано заяву, в якій відповідач просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів). Суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін та прийняття судового рішення на підставі наявних матеріалів, оскільки всі учасники справи були належним чином та завчасно у відповідності до вимог ЦПК України повідомлені по дату, час та місце слухання справи, позивач надав заяву про розгляд справи у її відсутності, відповідач скористався своїм правом та подав суду відзив на позовну заяву, в якому висловив свою позицію щодо позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2022 року у справі №357/2139/22 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат було задоволено. Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] \~ в розмірі 1 / 3 частини з всіх видів доходу [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.03.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Після досягнення старшою дитиною повноліття аліменти на іншу дитину стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Стягнуто з [PERSON] \~ на користь [PERSON] \~ додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 9606,99 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , додаткові витрати в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, та до досягнення дитиною повноліття. Судом було встановлено, що сторони є батьками двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дітей Серія [NUMBER] від 20.09.2006 року та Серія [NUMBER] від 03.03.2010 року. Вказане судове рішення набрало законної сили 31.05.2022 р. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно витягів з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади за №15.2-03/26329 від 01.11.2024 року та за №2024/003844597 від 17.04.2024 року, позивач [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є студентом 2 курсу денної форми навчання факультету комп`ютерних наук та технологій Національного авіаційного університету\~ IV рівня акредитації. Термін навчання за освітнім ступенем бакалавр з 01.09.2023 р. по 30.06.2027 р.,\~ що підтверджується довідкою №628 від 23.09.2024 р. Зі змісту позовної заяви слідує, що [PERSON] навчається з метою отримання освітньо-кваліфікаційного рівня, здобуття професії та не має можливості працювати, оскільки в нього денна форма навчання, і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Статтею 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і /або/ у частці від заробітку /доходу/ платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За ч.3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як передбачено ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття /незалежно від форми навчання/, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вказано вище, син позивачки та відповідача народився [INFO] , тобто, досягнув повноліття та продовжує навчання. Суд також вважає, що він, у зв`язку з навчанням, потребує матеріальної допомоги, оскільки не працює, навчається на денній формі навчання, йому необхідні кошти для проживання, на проїзд, на харчування, для придбання одягу, необхідних для навчання канцелярських знарядь, підручників. Також, судом під час розгляду справи враховується позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду викладена у постанові від 21.02.2018 року (справа № 208/3075/16) у справах щодо призначення, зміни, стягнення аліментів. Так, відповідно до висновків Верховного Суду витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина та за правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду: від 21 березня 2018 року у справі № 308/2268/16-ц (провадження № 61-9486св18) та від 01 серпня 2018 року у справі № 539/2580/16-ц (провадження № 61-20377св18). Судом при вирішенні спору приймаються до уваги ті обставини, що відповідач та позивач мають спільну неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з відповідача на користь позивача стягуються аліменти. Однак, відповідач, як батько, зобов`язаний приймати участь у наданні матеріальної допомоги синові у зв`язку з навчанням, тягар його утримання не може бути покладений тільки на матір. Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з\~ [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , на час навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23-х років, що буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених обставину справі. За ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку з 16.10.2024 року. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 1211, 20 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial