Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,4520 га, кадастровий номер 6321655000:04:002:0218, яка знаходиться на території Білоколодязької селищної ради Чугуївського (колишнього Вовчанського) району Харківської області, шляхом скасування державної реєстрації договору оренди землі з кадастровим номером 6321655000:04:002:0218, укладеного 02.02.2015 між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «МАКС 500», код ЄДРПОУ 33814748, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.03.2015, номер запису про інше речове право 8991060. Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є власниками земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 8,4520 га, кадастровий номер 6321655000:04:002:0218, яка знаходиться на території Білоколодязької селищної ради Чугуївського (колишнього Вовчанського) району Харківської області, яку вони успадкували у 2014 році після смерті матері, по частині кожний. В грудні 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їм стало відомо, що право оренди на вищевказану земельну ділянку зареєстровано за ТОВ «МАКС 500» на підставі договору оренди землі б/н від 02.02.2015. Однак, вони не укладали та не підписували з ТОВ «МАКС 500» ніяких договорів оренди землі, тим паче не звертались до органів Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно із заявами про їх реєстрацію. На своє письмове звернення до відповідача в січні 2022 року їм було надано примірник договору оренди землі від 02.02.2015, який підписано лише директором ТОВ «МАКС 500», підписи їх (орендодавців) в ньому відсутні. У зв`язку з вищевикладеним просили позов задовольнити. Від представника позивача надійшла заява, згідно якої він просив позов задовольнити та розглядати справу у відсутності сторони позивача. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи, згідно із ст.128 ЦПК України, повідомлявся своєчасно та належним чином, відзив із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі є власниками земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 8,4520 га, кадастровий номер 6321655000:04:002:0218, яка знаходиться на території Білоколодязької селищної ради Чугуївського (колишнього Вовчанського) району Харківської області, кожний по частині, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАЕ 365425 від 26.09.2014 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 339684008 від 19.07.2023. З договору оренди б/н від 02.02.2015 вбачається, що належна позивачам земельна ділянка перебуває в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКС 500». Згідно з п. 41 договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Також, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.07.2023 за № 339684008 в реєстрі державним реєстратором Вовчанського районного управління юстиції Харківської області Чепіженком Д.М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 19888529 від 10.03.2015, внесено запис № 8991060 від 10.03.2015 про право оренди за ТОВ «МАКС 500» спірної земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 02.02.2015 б/н. Згідно з висновком експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл.проф. М.С. Бокаріуса» № 2750 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, складеного 10 липня 2024 року, підписи від імені [PERSON] та [PERSON] у договорі оренди землі від 02 лютого 2015 року б/н, в графі «Орендодавець», - виконані не [PERSON] та [PERSON] , а іншими особами. За змістом статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України\~передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України\~встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України\~і відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою\~статті 14 Закону України «Про оренду землі»\~(у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі) договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. За частиною першою\~статті 15 Закону України «Про оренду землі»\~істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей\~4-6,\~11,\~17,\~19\~цього\~Закону\~є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся. Відповідно до частини першої\~статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першої статті\~15, частиною першою статті 16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивачі як власники земельної ділянки, вважають порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їм майном, зокрема шляхом заявлення вимог про скасування державної реєстрації договору оренди землі. Враховуючи підстави позову, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини цієї справи, які підтверджують, що спірний договір позивачі не підписували та, відповідно, з істотними умовами цього договору не погоджувалися, суд доходить висновку, що договір оренди між позивачами та відповідачем не є укладеним, а обраний позивачами спосіб захисту порушеного права є ефективним. Отже вимога про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою підлягає задоволенню. Такі висновки суду відповідають висновкам, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі№ 145/2047/16-ц. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 у справі№ 125/702/17\~зазначено, що реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача (власника земельної ділянки) на розпорядження власністю - земельною ділянкою. З наданого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що 10.03.2015 державним реєстратором Вовчанського районного управління юстиції Харківської області на підставі договору оренди землі від 02.02.2015 за ТОВ «МАКС 500» зареєстровано право оренди належної позивачам спірної земельної ділянки. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 656/241/19-ц зазначено, що "у частині другій\~статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~(у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно із\~Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року,\~статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої\~статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~(у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього\~Закону. Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у цій справі), на відміну від положень частини другої\~статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Отже, враховуючи характер порушеного права, за захистом якого звернулися позивачі, беручи до уваги той факт, що запис про державну реєстрацію за ТОВ «МАКС 500» речового права - оренди належної позивачам земельної ділянки з кадастровим номером 6321655000:04:002:0218 вчинено на підставі рішення державного реєстратора № 19888529 від 10.03.2015, а вимога, заявлена позивачами, направлена на відновлення їх порушення права, суд, з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду, вважає, що право позивачів підлягає судовому захисту шляхом скасування державної реєстрації договору оренди землі. Частиною 1 статті 79\~ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору та витрат, пов`язаних з проведенням почеркознавчої експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: approved