Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Жовківського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить скасувати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, номер запису про обтяження : 2311550, дата, час державної реєстрації: 20.08.2005, 16:48:23, підстава для державної реєстрації: постанова серія та номер В1- 527 видана 26.07.2005 року видавник ВДВС Жовківського РУЮ; реєстратор - заявник: Жовківська державна нотаріальна контора, 80300, Львівська обл., Жовківський р-н, м.Жовква, вул.Воїнів УПА, 1, (03252) 2-24-34; вид обтяження: заборона на нерухоме майно, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; відомості про суб`єкт обстеження: особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , код: [NUMBER] , [ADDRESS] , виключивши його з Реєстру. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року прийнято позов до розгляду, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 10 грудня 2024 року. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 10 грудня 2024 року закрито підготовче провадження\~по справіта призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні 05 лютого 2025 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у ї відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Жовківського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області в судове засідання не з`явився. Від начальника Жовківського відділу ДВС у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Синицької Р.В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника Жовківського ВДВС у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Проти задоволення позову не заперечила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явилася, подала клопотання, в якому просила розгляд справи проводити у її відсутності. Проти задоволення позову не заперечила. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача та третьої особи, які не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані усіма учасниками справи заяви про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 26 липня 2005 року державним виконавцем Жовківського районного управління юстиції винесено постанову В1-527, якою накладено обтяження: заборона на нерухоме майно (невизначене майно, все майно). 20 серпня 2005 року Жовківською державною нотаріальною конторою як реєстратором за № 2311550 зареєстровано заборону на нерухоме майно [PERSON] код: [ADDRESS] , на підставі постанови В1-527. Жовківською державною нотаріальною конторою листом від 23.11.2023 року № 928/01-16 повідомлено, що інформація та постанова щодо накладення арешту на майно [PERSON] в нотконторі відсутні. Позивач звернулася до Жовківського відділу ДВС у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції з метою з`ясування причини накладення арешту. 12.08.2024 року листом № 25758 Жовківський відділ ДВС у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції позивача повідомив про наступне. У своїй діяльності органи державної виконавчої служби в частині документообігу, окрім іншого, керуються вимогами «Правила ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5. Так, згаданими Правилами встановлено, що строки зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих поводжень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. Зазначено, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про зняття арешту із належного їй майна. Суд бере до уваги наведене позивачем у позові про те, що вона не має можливості ознайомитися із виконавчим провадженням та надати підтвердження того, що воно є наявне, оскільки таке, зважаючи на строки зберігання, є знищене. Однак жодних виконавчих проваджень щодо позивача в Жовківському ВДВС у Львівському районі Львівської області немає. Враховуючи відсутність вказаного виконавчого провадження у системі АСВП, Жовківський відділ державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не має технічної змоги винести постанову про зняття заборони з майна. Згідно із ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ст .5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 73 Закону України "Про нотаріат" в редакції на час внесення відповідного повідомлення містить перелік випадків, коли державний нотаріус накладає заборону на відчуження об`єкта нерухомого майна. На час накладення заборони законодавством було встановлено, що накладені заборони та арешти підлягають обов`язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку, визначеному Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Реєстраторами Реєстру заборон є: державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональні філії. Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, судів та слідчих органів та постанови про арешт майна боржника органів державної виконавчої служби та інших осіб, визначених цим Положенням; вносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон (пункт 1.5). Користувачі Реєстру заборон - юридичні або фізичні особи, які мають доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу на підставі відповідних договорів з Адміністратором, та отримують витяги з Реєстру заборон для власних потреб (пункт 1.6). Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.05.2013 року у справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арештуз майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Правова природа у забороні на майно полягає у реальному забезпеченні зобов`язання, тоді як в даній справі наявні відомості про погашення зобов`язання шляхом сплати боргу. Оскільки не встановлено наявності на час звернення із позовом відповідного зобов`язання щодо оплати штрафу, сам позивач не є боржником за зобов`язанням на підставі якого виникла заборона, а існування такої заборони перешкоджає позивачеві у володінні майном, суд дійшов висновку про задоволення позову та скасування обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно.

Outcome: approved