Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 52171 грн. 74 коп. за кредитним договором № 6734963765 від 24.09.2020 року, за договором позики № 9289178 від 18.07.2020 року та за кредитним договором № 24303-05/2023 від 16.05.2023 року, а також стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.09.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6734963765 на підставі якого відповідачеві було надано кредит. 04.04.2024 позивач на підставі договору факторингу отримав право вимоги до відповідача за даним кредитним договором на загальну суму 29145 грн. 06 коп. 18.07.2020 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів»» та [PERSON] було укладено договір позики № 9289178 на підставі якого відповідачеві було надано позику. 14.06.2021 позивач на підставі договору факторингу отримав право вимоги до відповідача за даним договором позики на загальну суму 5226 грн. 68 коп. 16.05.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм»» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 24303-05/2023 на підставі якого відповідачеві було надано кредит. 27.12.2023 позивач на підставі договору факторингу отримав право вимоги до відповідача за даним кредитним договором на загальну суму 17800 грн. 00 коп. На даний час відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань та має заборгованість по сплаті кредитів, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Тальнівського районного суду Черкаської області Дьяченка Д.О. від 17.10.2024 року справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача адвокат Спаський А.Ю. подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги посилаючись на те, що відсутні докази перерахування коштів на будь-який рахунок, який належить відповідачу, відсутні докази того, що до позивача перейшло право вимоги за даними договорами. Також подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності посилаючись на те, що строк позовної давності за даними позовними вимогами становить 3 роки, кредитний договір №6734963765, був укладений 24.09.2020, договір позики №9289178 був укладений 18.07.2020, а позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за даними договорами у вересні 2024 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Представник позивача надав відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог. Представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитних договорів було надано кредити саме в сумах заявлених позовних вимог. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків: Згідно з кредитним договором № 6734963765 від 24.09.2020 року [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» уклали договір за яким [PERSON] отримала кредит в розмірі 18249 грн. на строк 36 днів. Згідно з договором позики № 9289178 від 18.07.2020 року [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» уклали договір позики за яким [PERSON] отримала кредит в розмірі 2050 грн. Дата повернення позики (останній день) 17.08.2020. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд вважає, що оскільки кредитний договір № 6734963765 від 24.09.2020 року був укладений на 36 днів, договір позики № 9289178 від 18.07.2020 року був укладений на 30 днів, а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за даними договорами 26.09.2024, тобто з пропуском строку позовної давності, що встановлений в ст. 257 ЦК України, а також враховуючи те, що представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності до даних вимог, то позов в цій частині задоволенню не підлягає. Щодо решти частини позовних вимог суд зазначає наступне: Відповідно до договору про надання фінансового кредиту №24303-05/2023 від 16.05.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надало кредит [PERSON] в розмірі 4000 грн строком на 360 днів. Згідно з договором факторингу №3072023 від 03.07.2023 р. право вимоги за даним кредитним договором перейшло від ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» до ТОВ «Стар Файненс груп». Згідно з договором факторингу №27122023-2 від 27.12.2023 р. право вимоги за даним кредитним договором №24303-05/2023 від 16.05.2023 перейшло від ТОВ «Стар Файненс груп» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості [PERSON] має заборгованість по кредитному договору в розмірі 17800 грн., з яких; 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 13800 грн. сума заборгованості за відсотками. Дана заборгованість розрахована позивачем із моменту отримання права вимоги до відповідача, тобто з 27.12.2023. Судом встановлено, що даний кредитний договір з позичальником було укладено в електронній формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно зі ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Перша судова палата Касаційного цивільного суду у своїй правовій позиції у Постанові ВСУ № 61-20799 св 19 по справі № 561/77/19 від 16.12.2020 щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора зазначає:«……Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із ч. 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа….» Таким чином, суд приходить до висновку, що кредитний договір, що був укладений позичальником з [PERSON] в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, оскільки без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) та без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори, які є предметом позову не були б укладені. Крім того, суд зазначає, що незважаючи на заперечення відповідача щодо укладення кредитного договору від її імені та отримання коштів, відповідач не зверталася до правоохоронних органів із заявою щодо вчинення відносно неї шахрайства та не оскаржувала правомірності укладення кредитних договорів. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №24303-05/2023 від 16.05.2023. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, то вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат по оплаті судового збору в розмірі 3028 грн. підлягають до задоволення частково, на суму 1009 грн. 34 коп., виходячи з того, що позовні вимоги позивача задоволені на 1/3 частину від заявлених. На підставі викладеного,

Outcome: partial