Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на наступне. Позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] який розірвано за рішенням Іванівського районного суду Одеської області справа №499/925/20 від 11.11.2020 року. Від спільного проживання у них є двоє неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Після розірвання шлюбу та припиненням сімейних стосунків відповідач не приймає участі у матеріальному забезпечені дітей. Після розірвання шлюбу з відповідачем діти залишилися проживати з позивачкою, перебувають на її виховані та повному утримані. Місце спільного проживання з дітьми підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщені будинку, осіб за №105 від 16.09.2024 року, та довідка №104 від 16.09.2024 року видані виконавчим комітетом Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області про перебування дітей на її утриманні. Довідку про доходи додає. Відповідач у добровільному порядку стабільної матеріальної допомоги дітям не надає. Відомо що відповідач офіційно працевлаштований, окрім їх спільних дітей на його утримані інших осіб немає. Вказані обставини змусили позивачку, звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Позивачка просить суд ухвалити рішення яким, стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Після досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, стягнення аліментів здійснювати у розмірі однієї чверті заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. У судове засідання позивачка не з`явилась надала заяву про слухання справи у її відсутність на позовних вимогах наполягала, не заперечувала у разі неявки відповідача розглянути справу заочно. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Відповідач\~ у\~встановлений судом\~строк відзив\~на позов\~ не\~подав,\~клопотань не\~заявляв.\~У судове\~засідання \~не з`явився,\~про причини\~неявки не\~повідомив.\~ Про дату\~та час\~судового засідання\~був повідомлений\~належним чином,\~шляхом направлення\~копії ухвали\~з позовною\~заявою та\~судової повістки\~на зареєстровану\~адресу місця\~проживання. На адресу суду повернувся конверт, з позначкою про неможливість вручення адресату (адресат відсутній за вказаною адресою). Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Повторний судовий виклик відповідач отримав, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, тому пор наявність справи в суді та про дату і час судового засідання був повідомлений належним чином, порте в судове засідання повторно не з`явився. Втретє відповідач про дату час та місце судового засідання був повідомлений також належним чином відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Суд визнає неявки відповідача з неповажних причин. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що постановлено ухвалу суду. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] який розірвано за рішенням Іванівського районного суду Одеської області справа №499/925/20 від 11.11.2020 року. Від спільного проживання у них є двоє неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Після розірвання шлюбу та припиненням сімейних стосунків відповідач не приймає участі у матеріальному забезпечені дітей. Після розірвання шлюбу з відповідачем діти залишилися проживати з позивачкою, перебувають на її виховані та повному утримані. Місце спільного проживання з дітьми підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщені будинку, осіб за №105 від 16.09.2024 року, та довідка №104 від 16.09.2024 року видані виконавчим комітетом Коноплянської сільської ради Березівського району Одеської області про перебування дітей на її утриманні. Положеннями статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст..150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Згідно вимогам ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, наявність у відповідача на утриманні інших осіб, на утриманні позивачки інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~ Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач ухиляється від матеріального забезпечення своїх дітей, відомості про обмеження або про стан здоров`я відповідач не повідомляв, інформації про інших осіб на своєму утриманні не надавав, будь яких доказів на спростування обставин зазначених позивачкою не надавав, судом отримано відомості з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та /або про суми ходохів, отриманих самозайнятими способами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан та доходи, відповідно до ст.182 СК України, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Виходячи з такого та беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь держави у розмірі 1211,20 гривень . Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved