Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

29.11.2024 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що кожен із сторін має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв`язку з цим шлюбні стосунки були фактично припинені. Вважає, що шлюб між сторонами є лише формальним, оскільки особисті відносини між нею та відповідачем вже тривалий час мають негативний характер,між сторонам відсутнє нормальне спілкування. Продовжувати такі шлюбні відносини позивач не бажає та вважає, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин сторін, оскільки вказані обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між сторонами в минулому не принесли жодних результатів. На підставі викладеного просила суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 16.12.2024 року провадження по справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. До судового засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 травня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), актовий запис № 39, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. З матеріалів\~справи вбачається,\~що кожен із сторін має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв`язку з цим шлюбні стосунки були фактично припинені. Кожен із сторін живе окремим життям за своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Сторони шлюбних стосунків не підтримують, не мають спільного бюджету, не ведуть господарства. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви вбачається, що сторони не виявили бажання зберегти сім`ю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 СК України. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін в розумінні ст.112 СК України, тому позов в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved