Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~11.12.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що 27.10.2021 року між ним, як найманим працівником, та «Biovela-Utenos Mesa», як роботодавцем було укладено трудовий договір № 9390, за умовами якого він повинен був працювати на посаді оператора обладнання із заробітною платою 852 Євро на місяць та надбавкою 1% за роботу в умовах, які відрізняються від звичайних умов праці. Дія договору розпочиналася на наступний день після його прибуття у м. Утена Литовської Республіки. На той момент він мав право на виїзд за межі України, оскільки за станом здоров`я є непридатним до військової служби та виключений з військового обліку. Попри зазначене, 08.11.2022 року під час спроби перетину кордону в міжнародному пункті пропуску «Ягодин», начальником відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « [INFO] » капітаном [PERSON] прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону України, у зв`язку з відсутністю підстав для перетину кордону під час дії воєнного стану. Разом з тим, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 року у справі № 480/692/23, яке залишене без змін судовими рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанції, вищевказане рішення [INFO] (в/ч [NUMBER] ) визнано неправомірним та було скасованим. Тобто, відмова йому у перетині державного кордону України з боку відповідача була незаконною. Вказує, що такими діями посадової особи [NUMBER] [INFO] (в/ч [NUMBER] ) йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків. Дані обставини потягли за собою вимушені зміні в його житті, порушення планів на роботу та проживання за кордоном, унеможливили фінансовий заробіток, який йому був необхідний для лікування та реабілітацію свого батька. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 75000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2024 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами (а.с. 24). 16.01.2025 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначила, що позивачем до свого позову не долучено жодного доказу на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди. Доводи [PERSON] про порушення планів на роботу не заслуговують на увагу, оскільки останній не позбавлений можливості працевлаштуватися в Україні. У свою чергу, трудовий договір із «Biovela-Utenos Mesa» був укладений позивачем за рік до спроби перетину кордону. Рішення у справі № 480/692/23 саме по собі не є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 44-46). Відповідь на відзив на позовну заяву від [PERSON] у встановлений судом процесуальний строк на адресу суду не надходив, як клопотання про продовження строку подання такого процесуального документа. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Враховуючи, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо подання письмових документів по суті спору, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у справі доказами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 27.10.2021 року між [PERSON] , як найманим працівником, та ЗАТ «Biovela-Utenos Mesa», як роботодавцем було укладено трудовий договір № 9390, за умовами якого він повинен був працювати на посаді оператора обладнання із заробітною платою 852 Євро на місяць та надбавкою 1% за роботу в умовах, які відрізняються від звичайних умов праці. Дія договору розпочиналася на наступний день після його прибуття у м. Утена Литовської Республіки. Даний правочин, з огляду на його зміст, є безстроковим (а.с. 15-18). 04.11.2022 року позивачем було придбано проїзний квиток на рейс сполученням Кривий Ріг (Україна) Щецин (Республіка Польща) вартістю 1200 грн. Дата відправлення 07.11.2022 року о 15:00 (а.с. 19). 08.11.2022 року начальником відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « [INFO] » [INFO] капітаном [PERSON] прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України № [NUMBER] , яким на підставі ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року громадянина України [PERSON] , тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у зв`язку з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, так як останній не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїду за кордон (а.с. 7). Однак, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.03.2024 року у справі № 480/692/23, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2024 року та ухвалою Верховного суду від 29.08.2024 року, вищевказане рішення [INFO] визнано неправомірним та було скасовано (а.с. 8-14). При розгляді справи № 480/692/23 судами було констатовано наступне: « [PERSON] визнаний непридатним до військової служби та виключений з військового обліку згідно з довідкою [INFO] від 09.08.2022 року № 3/1640 та військового квитка [NUMBER] . Оскільки позивач виключений з обліку за станом здоров`я за Наказом Міністерства оборони «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» № 402 від 14.08.2008 року, то він не є військовозобов`язаною особою та має право перетинати кордон». Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивач вказував, що протиправні дій [INFO] (в/ч [NUMBER] ), які полягали у відмові його пропуску через державний кордон України для виїзду за межі держави позбавили його можливості реалізувати своє право на працевлаштування та проживання за кордоном, а також можливості отримання достойного заробітку, у зв`язку з чим йому було завдано моральної шкоди у вигляді душевних страждань та відчутті невизначеності. Суд вважає доведеним, що посадова особа відповідача діяла не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені положеннями чинного законодавства, а відтак в діях останнього беззаперечно є вина. Суд оцінює критично доводи представника відповідача щодо недоведеності позивачем факту порушення його планів на роботу, оскільки трудовий договір із ЗАТ «Biovela-Utenos Mesa» є безстроковим та такий приводиться у дію з моменту прибуття [PERSON] до роботодавця та початку виконання ним своїх посадових обов`язків. Також суд вважає твердження сторони відповідача щодо можливості позивача працевлаштуватися на території України такими, що не мають жодного правового підгрунтя, оскільки [PERSON] , в силу положення ст. 43 Конституції України, є вільним у виборі заробітку на життя. Крім того, суд приймає до уваги те, що в умовах воєнного стану ринок праці в Україні значно звузився, а середній заробіток у кожному з регіонів держави є істотно нижчий, аніж той, який визначений трудовому договорі ЗАТ «Biovela-Utenos Mesa». Суд враховує наявність в позивача інвалідності ІІІ групи, а також захворювання (а.с. 20-21), що також певним чином звужує для нього коло посад, на яких він здатен працювати. Суд також враховує, що [PERSON] є внутрішньо-переміщеною особою із регіону, яка перебуває під окупацією рф (а.с. 6), тобто останній відноситься до чутливої категоріє населення, які потрапили в особливу (негативну) життєву ситуацію та змушенні прикласти вагомі зусилля для відновлення звичного ритму життя. З огляду на встановлені обставини справи, беручи до уваги характер та обсяг моральних страждань, що були обумовлені перенесеними душевними хвилюваннями, порушенням звичайного ритму життя та його планування, породженням відчуття невизначеності, а також ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, суд вважає обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування моральної шкоди у сумі 10000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [INFO] (військова частина [NUMBER] ) про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірної діями. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду із позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 11 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», а тому із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial