Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Представник позивача Костюшок П.М., що діє на підставі довіреності № 545 від 07.12.2023 (а.с. 29), звернувся до суду позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, реквізити IBAN № [NUMBER] в АТ «ТАСКОМБАНК») суму заборгованості за кредитним договором № 3785822046 від 5 січня 2022 року в розмірі 15615,71 грн, з яких: 10679,21 грн загальна заборгованість по тілу кредиту, 0,79 грн загальна заборгованість за відсотками, 935,71 грн загальна заборгованість по комісії. Також просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» понесені судові витрати. Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що 05.01.2022\~ між\~ТОВ «ФК\~«Центр фінансових\~рішень» та\~ [PERSON] було\~укладено кредитний\~договір №\~3785822046.\~Цей договір,\~паспорт кредиту\~та Умови\~отримання фінансових\~кредитів ТОВ\~«ФК «ЦФР»,\~які розміщені\~на сайті,\~з якими\~позичальник ознайомився\~до укладення\~договору та\~до яких\~позичальник приєднався\~підписавши договір,\~складають єдиний\~кредитний договір.\~На підставі\~договору відступлення\~права вимоги\~№ ТАСЦФР-10-2016\~від 07.10.2016,\~укладеного між\~ТОВ «ФК\~«ЦФР» та\~АТ «Таскомбанк»\~первісний кредитор\~передає новому\~кредитору свої\~права вимоги\~до позичальників,\~а новий\~кредитор набуває\~права вимоги\~первісного кредитора\~за кредитними\~договорами та\~договорами забезпечення\~до них\~та сплачує\~первісному кредитору\~за відступлення\~права вимоги\~грошові кошти\~в сумі,\~що дорівнює\~ціні договору.\~Сторони погодили,\~що первісний\~кредитор має\~право щоденно\~передавати новому\~кредитору свої\~права вимоги\~до позичальників,\~а новий\~кредитор зобов`язаний\~набувати такі\~права вимоги\~шляхом підписання\~відповідних реєстрів\~прав вимоги\~із зазначенням\~ціни договору\~та розміру\~заборгованості позичальників.\~15.05.2024\~між АТ\~«ТАСКОМБАНК» та\~ТОВ «ФК\~«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ\~З ПОВЕРНЕННЯ\~БОРГІВ» укладено\~договір факторингу\~№ НІ/11/19-Ф\~від 15.05.2024,\~відповідно до\~умов якого,\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» зобов`язується\~передати (сплатити)\~АТ «ТАСКОМБАНК»\~суму фінансування,\~а АТ\~«ТАСКОМБАНК» зобов`язується\~відступити ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~права вимоги\~за кредитними\~договорами,\~договорами поруки\~в обсязі\~та на\~умовах,\~що існують\~на дату\~відступлення прав\~вимоги.\~Відповідно до\~Додатку №\~1\~до Договору\~факторингу №\~НІ/11/19-Ф\~від 15.05.2024\~реєстру прав\~вимог (витяг\~з реєстру\~прав вимог),\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» набуло\~права грошової\~вимоги до\~відповідача в\~сумі 15\~615,\~71\~грн,\~з яких:\~10\~697,\~21\~грн -\~загальна заборгованість\~по тілу\~кредиту;\~0,\~79\~грн -\~загальна заборгованість\~за відсотками;\~4\~935,\~71\~грн -\~загальна заборгованість\~по комісії. 12.12.2024 ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 35). Позивач та його представник Костюшок П.М. належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 45, 46). Представник у судове засідання не з`явилася, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с. 3). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (а.с. 37, 38, 43, 44) про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Правом на подачі відзиву відповідач не скористалася. Ухвалою суду від 05.02.2025 встановлено заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини. 05.01.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3785822046, відповідно до якого кредит надається позичальнику у розмірі 11650,00 грн строком на 12 місяців. Порядок та умови надання кредиту: безготівковим шляхом протягом 3 банківських днів від дня укладення договору. Процентна ставка при наданні кредиту - 7%, щомісячні відсотки 2,7% (п.1.2 Договору). У пункті 1.3.Договору міститься порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення. У пункті 3.4. Договору вказано, що цей Договір, Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 30.08.2021 складають єдиний договір. Договір підписано власноручним підписом відповідача. (а.с. 5). Умови надання кредиту, а саме його строк, процентна ставка та порядок повернення узгоджені сторонами в паспорті кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5822046. У паспорті кредиту ТОВ «ФК «ЦФР» також вказано: загальні витрати за кредитом 4\~475, 29 грн, орієнтовна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом, грн 15 425, 29 грн, реальна річна процентна ставка 94,85 (а.с. 6). 05.01.2022 відповідачем також була підписана анкета-заява на отримання послуг в ТОВ ФК «ЦФР» (ідентифікаційний код: 35725063) (а.с. 7 зворот). 05.01.2022 ТОВ «ФК «ЦФР» було повідомлено відповідача, що права вимоги за кредитним договором № 3785822046 від 05.01.2022 будуть відступлені АТ «ТАСКОМБАНК», про що відповідача буде повідомлено шляхом направлення йому СМС повідомлення на його номер телефону. Позичальник визнає АТ «ТАСКОМБАНК» кредитором по кредитному договору № 3785822046 від 05.01.2022. Із вказаним повідомленням позичальник ознайомилась під особистий підпис (а.с. 7). На підтвердження розміру заявлених позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості за період із 15.05.2024 по 31.10.2024, відповідно до якого загальна заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» складає 15 615, 71 грн, з яких: 10 679, 21 грн загальна заборгованість по тілу кредиту, 0,79 грн загальна заборгованість за відсотками, 935,71 грн загальна заборгованість по комісії. 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір № ТАСЦФР-10-2016 про відступлення права вимоги, відповідно до п.2.1 якого первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення прав вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та в строки, встановлені договором. Згідно п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до Позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог (зразок якого наведено у Додатку 1 до цього Договору) із зазначенням Ціни договору та розміру Заборгованостей Позичальників. Підписані Сторонами відповідні Реєстрі прав вимог є невід`ємною частиною цього Договору. Передача Кредитних справ та іншої Документації за Кредитом регламентується окремим Договором зберігання, що укладається мік Сторонами. Розмір Заборгованостей Позичальників, Права вимоги до яких відступається згідно Реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому Реєстрі до цього Договору. Реєстр прав вимог складається Сторонами в паперовому та електронному вигляді (у форматі .xls). Реєстр прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за Кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками Сторін і скріплюється печатками Сторін (а.с. 11-12). 15.05.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік Позичальників, підстави виникнення Права Вимоги до Позичальників, сума Боргу та інші дані зазначаються в Реєстрі Прав Вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно о п. 2.3 Договору відступлення Права Вимоги і всіх інших прав, належних Клієнту за Кредитними Договорами та їх перехід від Клієнта до Фактора відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимог згідно Додатку №2, але не раніше здійснення оплати Фактором згідно п. 3.1 цього Договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно Боргу та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Прав Вимог підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Боргу та є невід`ємною частиною цього Договору (а.с. 13-14). 15.05.2024 сторонами було підписано акт прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги за Договором факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 (а.с. 15). Позивачем надано не підписаний сторонами та не завірений печатками витяг з реєстру з реєстру прав вимог до Договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, у якому вказано боржника: [PERSON] , номер кредитного договору № 3785822046, дата кредитного договору 05.01.2022, сума заборгованості за основною сумою позики 10679,21 грн, загальна заборгованість за відсотками 0,79 грн, сума заборгованості по коміії 4935,71 грн, сума заборгованості разом 15615,71 грн. Витяг сформовано та завірено представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» 25.11.2024 (а.с.16). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору У ч. ч. 1, 3\~ст. 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1\~ст. 633 ЦК України). Судом встановлено, що 05.01.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 3785822046, який був підписаний відповідачем власноручним підписом. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80\~ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст.\~95\~ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки на відміну від договору позики набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК). Це, в свою чергу, надає сторонам кредитного договору право на відмову від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором. Таким чином, укладення кредитного договору підтверджує наявність правовідносин, що наділяє сторін певними правами і обов`язками, однак сам факт укладення договору не є беззаперечним доказом наявності заборгованості. Згідно з правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі №426/4264/19. Матеріали справи не містять виписки з рахунків [PERSON] , як і не містять доказів видачі в будь-який спосіб кредитних коштів чи факт використання відповідачем кредитних коштів по договору укладеному із ТОВ «ФК «ЦФР». Тобто позивач, пред`являючи позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитними договорами у зв`язку із його невиконанням відповідачем, не надав доказів, що вказані договори були виконані кредитодавцем, зокрема що кредитні кошти були надані позичальнику. Крім того, надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами не містять даних про суми коштів, що були видані відповідачеві, сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, розмір відсотків по договорах, нарахованих за кожен день та період, протягом якого здійснювалось їх нарахування. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не доводять її наявність, походження і розмір. Розрахунки заборгованості, на які посилався позивач у позові не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначені розрахунки із зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документами, створеними самим позивачем, містять інформацію лише з моменту переходу права вимоги до позивача, а не з моменту отримання кредитних коштів відповідачем, тому інформація зазначена в них, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони були складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунку. Відповідно до ч. 1ст. 512\~ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.\~512, ст.\~514 ЦК України\~у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Суд зазначає, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 07.10.2016 боргові зобов`язання за кредитним договором від 05.01.2022 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 07.10.2016. На час укладення договору відступлення права вимоги ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Із вказаного слідує, що вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «ФУ «ЦФР» щодо [PERSON] на момент укладення договору відступлення права вимоги 07.10. 2016 не було, та сторони не могли передбачити, що 05.01.2022 цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачкою. У постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17 зроблено висновок, що відповідно до положень статей\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги щодо майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Отже між ТОВ «ФУ «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» на час укладення договору відступлення прав вимоги 07.10.2016 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідачки, які виникли після укладення цього договору. Відповідно до вимог чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Як наслідок таке право вимоги до відповідачки не могло перейти до АТ «Таскомбанк», а отже і до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. Крім того, умовами договору № ТАСЦФР-10-2016 про відступлення права вимоги, укладеного 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК», було визначено, що новий кредитор набуває права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог (зразок якого наведено у Додатку 1 до цього Договору) із зазначенням Ціни договору та розміру Заборгованостей Позичальників. Підписані Сторонами відповідні Реєстрі прав вимог є невід`ємною частиною цього Договору. Однак доказів на підтвердження переходу права вимоги до боржника [PERSON] від ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «ТАСКОМБАНК», а саме Реєстру прав вимог, до якого включено боржника [PERSON] із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальника, підписаного сторонами договору, який є невід`ємною частиною договору про відступлення прав вимоги, суду також надано не було. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позивачем позову, оскільки позивачем не доведено як наявності у відповідача заборгованості за вказаними договорами кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунку, так і те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, отже позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн покладається на позивача.

Outcome: dismissed