Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

19.11.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вказує, що з 09.03.2012 по 05.07.2019 вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 05.07.2019 шлюб між ними було розірвано, а рішенням від 25.07.2019 з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки. Після розірвання шлюбу [PERSON] ні разу не бачив доньки, має велику заборгованість зі сплати аліментів. Усі питання щодо виховання та утримання доньки вирішуються нею самостійно без підтримки відповідача. Останній не піклується про доньку, її фізичний і духовний розвиток, не бере участі в її вихованні. Під час розмови [PERSON] повідомив, що не бажає спілкуватися з донькою, виховувати її, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. З 2020 року вона виховує доньку з теперішнім чоловіком [PERSON] , з яким вони зареєстрували шлюб 09.08.2024. Останній бажає усиновити [PERSON] і саме його вона називає батьком, а рідного батька не дуже пам`ятає. Посилаючись на викладене, позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] . У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Представник позивачки - адвокат Максименко Е.П. у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 49). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання останній відсутній, інформації щодо своєї адреси суду не надав, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена йому належним чином (а. с. 16, 52, 54). Представник третьої особи - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Грабар Т.Л. проти задоволення позовних вимог не заперечувала. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Заслухавши позивачку, представника третьої особи, малолітню [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 09.03.2012 по 05.07.2019 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а. с. 4 зв. - 6 зв.). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 05.06.2019, яке набрало законної сили 05.07.2019, шлюб між сторонами розірвано (а. с. 5 зв. - 7). 25.07.2019 відкрито виконавче провадження №59651552 щодо виконання судового наказу Білопільського районного суду Сумської області від 24.07.2019 у справі №573/1122/19 про стягнення з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] щомісячно аліментів у розмірі 1/4 всіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25.07.2019, на користь матері дитини [PERSON] (а. с. 17). Станом на жовтень 2024 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №59651552 складала 162662 грн 59 коп. (а. с. 7 зв. - 8). 09.08.2024 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим їй присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 12). Сім`ї [PERSON] і [PERSON] надано статус багатодітної, вони виховують неповнолітніх [PERSON] , 2008 р. н., [PERSON] , 2013 р. н., [PERSON] (а. с. 11 зв.). Згідно з довідкою Сумського закладу ЗОШ І-ІІІ ступенів №26 Сумської міської ради від 14.11.2024 [PERSON] з вересня 2018 навчається у вказаному навчальному закладі. Її мати [PERSON] приймає активну участь у батьківських зборах та житті класу, контролює навчання дитини. Батько [PERSON] протягом навчання доньки в закладі не з`являвся, з вчителями не спілкувався, успішністю дитини не цікавився (а. с. 11). З висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 27.12.2024 вбачається, що зазначене Управління вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] (а. с. 40). Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частиною 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року №69-V, визначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», №10383/09, §100, від 16.07.2015). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України). Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі ст. 12 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до положень ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996, ратифікованої Верховною Радою України 03.08.2006, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Згідно зі ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Малолітня [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що з 2018 року вона не бачила свого батька [PERSON] і не спілкувалася з ним навіть по телефону, хоча перешкод у спілкуванні йому ніхто не чинить. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї доньки, не проявляє до неї інтересу, позов слід задовольнити. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1211 грн 20 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved