Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Посилався на те, що він та відповідачка [PERSON] , проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без державної реєстрації шлюбу та фактично перебували у сімейних відносинах в період з 2019 року по лютий 2024 року. До державного органу реєстрації актів цивільного стану за реєстрацією шлюбу, не зверталися,оскільки не вбачали в цьому потреби. Вказує, що [INFO] у них народилась донька, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08листопада 2024, актовий запис №156. Зазначає, що ще задовго до народження дитини спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки щодо виховання дитини. Фактично сімейні відносини між ними припинилися на початку 2022 року. Стверджує, що після народження дитини, відповідачка виїхала закордон і залишила дитину на його утримання та виховання. З того часу він самостійно здійснює догляд, забезпечує життєві потреби дитини, дбає про її розвиток та виховання. Вказує, що на даний момент донька проживає разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Це підтверджується довідкою про склад сім`ї від 12 листопада 2024 року. Зазначає, що мати дитини, [PERSON] , після виїзду за кордон зв`язок не підтримує, участі у вихованні дитини не бере, жодним чином не цікавиться її життям та благополуччям. Стверджує, що доведення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідне йому для подальшого поділу спільно набутого майна. Вказує, що встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини необхідно йому для здійснення заходів щодо оздоровлення дитини, безперешкодного переміщення з дитиною по країні, можливу зміну місця проживання, а також отримання соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним із батьків. У зв`язку з наведеним, просив встановити факт, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, без державної реєстрації шлюбу в період з 2019 року по лютий 2024 року; Встановити факт, що батько [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та утримує малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , без участі матері. В судове засідання сторони не з`явились. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив заяву задовольнити. Від відповідачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо їх задоволення. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, без державної реєстрації шлюбу та фактично перебували у сімейних відносинах в період з 2019 року по лютий 2024 року. /а.с. 39-41/. [INFO] у сторін народилась донька, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 листопада 2024, актовий запис №156. /а.с. 9/. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Так, статтею 1 СК України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення чинного законодавства. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. При цьому, надані позивачем докази є належними та допустимими, з точки зору Закону, та підтверджують факт його проживання однією сім`єю з [PERSON] , наявності спільного побуту, спільного відпочинку, та ведення спільного господарства. /а.с. 14-16/. Відповідно до ч. ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст.ст.77- 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Як встановлено при розгляді справи, встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу дасть позивачу підстави для подальшого поділу спільно набутого майна. Разом з тим, встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству України і не порушує чиїх - не будь прав або охоронюваних законом інтересів. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, повноваження суб`єктів владних повноважень визначені Конституцією та законами України. Оскільки факт самостійного виховання та/або утримання дитини не може бути встановлений у позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини необхідно для соціального забезпечення життєдіяльності позивача та його дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Між сторонами відсутній спір щодо місця проживання та виховання їх спільних дітей. Донька проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 12 листопада 2024 року. /а.с. 10/. Відповідачка виїхала закордон, що підтверджується копією закордонного паспорта останньої. (а/с 12). Крім того, факт одноособового утримання та виховання позивачем малолітньої дитини підтверджується також й письмовими поясненнями людей, близьких до їхнього оточення. (а/с 13, 39-41). У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає що позивачем доведений факт, що [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та утримує малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, зважаючи на наявність договору щодо узгодженого сторонами місця проживання та порядку утримання їх спільної дитини, згоди самої матері дитини (а.с. 43), суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved