Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що [INFO] народила дочку - [PERSON] . Вона, [PERSON] , належним чином виконувала свої батьківські обов`язки відносно дочки, забезпечувала її всім необхідним, як матеріально так і духовно. Батьківських прав не позбавлена. Станом на сьогоднішній день вона досягла пенсійного віку, перебуває на обліку, як пенсіонер, в ГУ ПФУ в Житомирській області. У неї погіршився стан здоров`я, вона ніде не працює. Отримує виключно пенсійні виплати, які є незначні. Забезпечити себе не може, навіть необхідним, в тому числі купити необхідні ліки. Вона неодноразово зверталась до своєї дочки з проханням надавати їй хоч якусь допомогу. Всі її звернення залишились поза увагою. Її донька є працездатною особою, може сплачувати на її користь аліменти. Матеріальну допомогу на її утримання відповідач не надає та відмовляється надавати, хоча згідно Сімейного кодексу України зобов`язана. З підстав, передбачених ст. 202 Сімейного кодексу України просить стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] , аліменти на утримання матері, [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] , у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. 10.01.2025 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 25.01.2025 року. У встановлений строк відзив на позов та будь-які клопотання, пов`язані з розглядом справи до суду не надійшли. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що позивач порушила спір з правовідносини, пов`язаних з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків , що врегульовані главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України). [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданим повторно 11.10.2024 року Коростенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Зміна прізвища відповідача на [PERSON] відбулась при реєстрації шлюбу, що стверджується витягами за №00047428979 від 11.10.2024 року, №2 від 15.07.2011 року, №00047429409 від 11.10.2024 року . Позивач, згідно паспортних даних, народилась [INFO] , отже є пенсіонером за віком, тобто непрацездатною особою, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» . Аналогічні положення містить норма ч. 3 ст. 75 СК України, згідно якої непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III груп. Відповідно до частини 1 статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. З аналізу вказаної норми закону слідує, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Статтею 51 Конституції України також передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). Підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від обов`язку утримувати своєї непрацездатної матері з урахуванням наявних у справі документів не встановлено. Відповідач будь-яких заперечень з приводу позовних вимог та доказів на їх спростування не подала. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19). Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Виходячи з вищенаведених вищенаведених норм закону обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків за певних визначених законом умов, не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 року в справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19). Отже, встановивши, що позивач є матір`ю відповідача, яка є непрацездатною особою, має єдиний дохід у вигляді пенсії, тому наявні підстави для задоволення позову у зазначеному у ньому розмірі Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат підлягає вирішенню у порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved