Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

\~\~\~До Березанського міського суду Київської області на підставі ухвали Баришівського районного суду Київської області від 05.12.2024 року надійшла позовна заява акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитні договори: 1) 10.09.2020 року кредитний договір № 1001680862701, за яким позичальнику видано кредит у сумі 15\~000, 00 гривень; 2) 04.03.2020 року кредитний договір № 1001567522301, за яким позичальнику видано кредит у сумі 10\~000, 00 гривень. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.09.2024 року складає: по кредитному договору № 1001680862701 від 10.09.2020 року 25\~191, 27 грн., з яких: 14\~248, 73 грн. заборгованість за кредитом; 4, 88 грн. заборгованість за процентами; 10\~937, 66 грн. заборгованість за комісією. По кредитному договору № 1001567522301 від 04.03.2020 року 13\~462, 21 грн., з яких: 6\~570, 86 грн. заборгованість за кредитом; 2, 10 грн. заборгованість за процентами; 6\~889, 25 грн. заборгованість за комісією. Тобто, загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09.09.2024 року складає 38\~653, 48 грн. Позивач направив письмові вимоги відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у сумі 38\~653, 48 грн. та судові витрати в розмірі 2\~422, 40 грн. Представник позивача акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в прохальній частині позовної заяви розгляд справи просив проводити без його участі. Вказав, що проти винесення судом заочного рішення в справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. За таких обставин, суд прийняв рішення про заочний розгляд за наявними матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого порядку не заперечує, а належним чином повідомлений відповідач в судове засідання повторно не з`явився, не повідомив причини своєї неявки та не подав відзиву. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, надані на підтвердження вказаних обставин, встановив наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] 04.03.2020 року підписав заяву № 1001567522301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до платіжної інструкції № TR.41368748.34386.8810 від 04.03.2020 року [PERSON] здійснено переказ коштів на його платіжну картку, згідно договору № 1001567522301 від 04.03.2020 року в сумі 10\~000, 00 грн. (а.с. 72). 10.09.2020\~року між\~АТ "Перший\~Український Міжнародний\~Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір № 1001680862701. Відповідно до платіжної інструкції № TR. 44189922.45291.8810 від 10.09.2020 року [PERSON] здійснено переказ коштів на його платіжну картку, згідно договору № 1001680862701 від 10.09.2020 року в сумі 15\~000, 00 грн. (а.с. 73). Як встановлено, [PERSON] отримав можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами, та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується розрахунками заборгованості за кредитними договорами № 1001567522301 від 04.03.2020 року (а.с. 75-78) та за кредитним договором № 1001680862701 від 10.09.2020 року (а.с. 79-81) станом на 09.09.2024 року. На підтвердження своїх вимог позивачем надано виписки за кредитним договором № 1001567522301 від 04.03.2020 року, [PERSON] за період з 04.03.2020 року по 09.09.2024 року, яка є регістром аналітичного обліку, вміщує записи про здійснені операції за певний період часу та є підтвердженням виконаних операцій (а.с. 87-88; 89-91). Окрім того, позивачем надано виписку за кредитним договором № 1001680862701 від 10.09.2020 року, [PERSON] за період з 10.09.2020 року по 09.09.2024 року, яка є регістром аналітичного обліку, вміщує записи про здійснені операції за певний період часу та є підтвердженням виконаних операцій (а.с. 92-94). Отже, виписки за договором є належним доказом підтвердження отримання та користування відповідачем кредитними коштами. Позивач направив письмове повідомлення за вих. № КНО-44.2.2/555 від 09.09.2024 року відповідачу [PERSON] на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, з вимогою виконати зобов`язання перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк», а саме погасити заборгованість протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була (а.с.66). Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами, не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, в результаті чого станом на 09.09.2024 року виникла заборгованість за кредитним договором № 1001567522301 від 04.03.2020 року 13\~462, 21 грн., з яких: 6\~570, 86 грн. заборгованість за кредитом; 2, 10 грн. заборгованість за процентами; 6\~889, 25 грн. заборгованість за комісією та за кредитним договором № 1001680862701 від 10.09.2020 року 25\~191, 27 грн., з яких: 14\~248, 73 грн. заборгованість за кредитом; 4, 88 грн. заборгованість за процентами; 10\~937, 66 грн. заборгованість за комісією. Як встановлено, відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає. Статтею 55 Конституції України гарантовано право особи на судовий захист. Так, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова відповідача від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). При цьому, порушенням зобов`язання в розумінні статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Так, за змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитом є грошові кошти, надані банком або іншою фінансовою установою позичальнику у відповідному розмірі, зобов`язання з повернення яких на умовах та в строки, встановлені договором, покладається на позичальника. У випадку порушення позичальником строків виконання таких зобов`язань, вони стають простроченими. Окрім того, як встановлено в пункті 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В частині 2 статті 1050 ЦК України зазначено, що у випадку, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Так, за правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Таким чином, за встановлених судом обставин, відповідач скористався наданими банком кредитами проте ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що призвело до виникнення станом на 09.09.2024 року заборгованості у сумі 38\~653, 48 грн. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Судом враховано, що частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства визнано справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України). Як визначено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З урахуванням вказаного, судом встановлено, що відповідач [PERSON] скористався наданими банком кредитами, проте ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. Доказів зворотного суду надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено. Відтак, позовні вимоги акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved