Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

03.09.2024 до Решетилівського районного суду Полтавської області від Зіньківського районного суду Полтавської області надійшла цивільна справа № 530/1435/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - для розгляду за підсудністю. 10.07.2024 позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просить суд стягнути на його користь з відповідачки заборгованість за договором № 357976-КС-011 про надання кредиту від 23.09.2023, що становить 120221,44 грн, яка складається з: - суми прострочених платежів про тілу кредиту - 30000,00 грн; - суми прострочених платежів по процентах - 87045,84 грн; - суми прострочених платежів за комісією - 3175,60 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідачки на свою користь сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.09.2023 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено договір № 357976-КС-011 про надання кредиту (Споживчий креди. Електронна форма) (далі - договір, договір кредиту), шляхом обміну електронними повідомленнями, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». З метою укладення вищевказаного договору позивач направив відповідачці пропозицію (оферту), яку 23.09.2023 року [PERSON] підписала і прийняла (акцепт). ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направило відповідачці, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-7315, на номер телефону [NUMBER] , який нею був використаний. Відповідно до пункту 1 договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає позичальнику кошти у розмірі 30000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15013259 процентів за кожен день користування кредитом. Пунктом 2 договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Графік платежів, які повинна здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору, визначений пунктом 3. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 30000,00 грн. шляхом перерахування та банківську карту позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідкою про видачу коштів. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором № 357976-КС-011 належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 357976-КС-011 [PERSON] , на виконання умов договору здійснила часткову оплату на загальну суму 6500,00 грн. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 03.09.2024 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою суду від 05.09.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 10.09.2024 АТ «Райффайзен Банк» засобами поштового зв`язку на виконання ухвали суду від 10.09.2024 надіслано запитувану інформацію на електронному носієві- компакт-диску. Ухвалою суду від 01.11.2024 повторно витребувано від АТ «Райффайзен Банк» (код ЄДРПОУ 14305909, адреса місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 4-А) у паперовому вигляді інформацію, а саме: - чи випускалася банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] за період з 23.09.2023 по 09.03.2024 включно. 22.11.2024 від АТ «Райффайзен Банк» на виконання ухвали від 01.11.2024 надійшла витребувана інформація. 13.09.2024 через систему «Електронний суд» надійшла заява, у якій представник позивача прохає розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 76). Відповідно до позовної заяви, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», прохає здійснювати розгляд справи без його представника, а також не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду (а.с 2 - 9). У призначене підготовче судове засідання 02.10.2024, сторони не з`явилися, про час, дату і місце розгляду справи, були повідомлені належним чином, шляхом направлення конвертів з повістками за встановленим місцем реєстрації осіб. Також відповідачці були надіслані копія позовної заяви з додатками. Сторони кореспонденцію отримали, про що свідчать підписи на рекомендованих поштових повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с. 82,83). Ухвалою суду від 28.11.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 8:00 год 14.01.2025, про що сторонам направлені судові повістки. У судове засідання на 14.01.2025 сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені шляхом направлення конвертів з повістками за встановленим місцем реєстрації осіб. 17.12.2024 до суду повернувся конверт надісланий на ім`я [PERSON] з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 120). Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з неявкою сторін, суд розгляд справи відклав на 10.02.2025. Відповідачу надіслано судову повістку шляхом направлення конвертів з повістками за встановленим місцем реєстрації особи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення у якому міститься підпис відповідачки (а.с. 127). Також повідомлення про судовий розгляд, здійснено шляхом оголошення про виклик [PERSON] на веб-сайті Судова влада України (а.с. 122). SMS-повідомлення щодо документу «Судова повістка про виклик до суду» на 10.02.2025 на 9:30 год, 14.01.2025 11:58 год доставлено [PERSON] (а.с. 124). У встановлений судом строк, відповідачка правом на надання відзиву не скористалася, хоча копію позовної заяви з додатками отримала, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотання про розгляд справи за її відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від [PERSON] до суду не надходило. Відповідачка не надала суду своїх заперечень проти зазначених у позові обставин. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідачка, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду представника позивача, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 10.02.2025 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 23.09.2023 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено договір № 357976-КС-011 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) шляхом обміну електронними повідомленнями, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с. 27 - 31). Умовами договору № 357976-КС-011 про надання кредиту від 23.09.2023 передбачено загальний розмір наданого кредиту 30000,00 грн (пункт 2.1.). Відповідно до пункту 2.7., вищевказаного правочину, термін дії договору визначено до 09.03.2024. Строк, на який надається кредит:24 тижні (пункт 2.3). Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 78000,00 грн (пункт 2.8.). Пункт 2.9. кредитного договору передбачає, що орієнтовна реальна процентна ставка становить 9168,16 процентів. Пункти 2.10 та 2.11 договору про надання кредиту містять дату видачі кредиту - 23.09.2023 та дату повернення кредиту - 09.03.2024. Пункт 3.5. вищевказаного договору передбачає, що у разі недостатньої суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитодавця у такій черговості: 1)у першу чергу - прострочена сума кредиту на прострочені проценти за користування кредитом; 2)у другу чергу - сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3)у третю чергу - неустойка (штраф) та інші платежі відповідно до договору. Пунктом 2.4. даного договору закріплена стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,00000000 яка є фіксованою та знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15013259, яка також є фіксованою. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір комісії може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 09.03.2024 (пункт 7.1. договору). Підписуючи цей договір, позичальник підтвердив, що до укладення договору про надання кредиту, він отримав від кредитодавця (в т.ч. кредитного посередника) інформацію та документи, надання яких передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про умови договору і правила, що розміщені на сайті кредитодавця (пункт 7.3.1. договору). Позичальник ознайомлений з договором та правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав договір з вільним волевиявленням (пункт 7.4.4. договору). Пункт 7.7. договору №357976-КС-011 про надання кредиту від 23.09.2023, передбачає, що всі додатки та додаткові угоди до нього, що чинні на момент застосування, становлять один правочин та, якщо інше прямо не вказано в них, мають тлумачитися і застосовуватись як один і той самий юридичний документ. Даний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом пропозиції укласти договір (оферти) кредитодавцем та її прийняття (акцептування) позичальником ( п.7.10. договору). Договір №357976-КС-011 про надання кредиту від 23.09.2023, містить реквізити сторін, підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7315, 23.09.2023 15:37:12 Книш І.А. та підписаний кредитодавцем, шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису [PERSON] (директор управління аналізу ризиків) (а.с. 27 - 31). ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 23.09.2023 з метою укладення договору про надання кредиту надіслало [PERSON] пропозицію (оферта) укласти договір №357976-КС-011 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а.с. 13-17). 23.09.2023 [PERSON] прийняла (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір №357976-КС-011 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма). Даний правочин містить реквізити сторін та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-7315, 23.09.2023 15:37:12 [PERSON] (а.с. 21-25). Окрім того, невід`ємною частиною договору є паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого сума кредиту - 30000,00 грн, строк кредиту - 169 днів, комісія за надання кредиту - 45000,00 грн, загальні витрати за кредитом - 48000,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту - 78000,00 грн, реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 9168,16 (а.с 11 - 12). ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 30000,00 грн, що підтверджується довідками, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», відповідно до якої на карту: [NUMBER] зараховано 23.09.2023 25000,00 грн та 5000,00 грн (а.с 34). Також на підтвердження зазначеного, на виконання ухвали суду від 01.11.2024, АТ «Райффайзен Банк» надало виписки про рух коштів по рахунку № [NUMBER] (карта № [NUMBER] ), який належить [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , за період з 23.09.2023 по 09.03.2024 (вихідний № 81-15-9/10908-БТ від 14.11.2024), із яких вбачається, що на вищевказаний рахунок 23.09.2023 зараховано кошти в сумі 25000 грн та 5000 грн (а.с. 105 -112). Порядок повернення кредиту та розмір щомісячного платежу, визначений графіком платежів, який міститься в умовах договору №357976-КС-011 про надання кредиту від 23.09.2023 та у паспорті споживчого кредиту (а.с. 11-12 та а.с. 27-31). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом на підставі кредитного договору 357976-КС-011 від 23.09.2023 (а.с. 18-20), [PERSON] надано кредит в сумі 30000 грн., стандартна процентна ставка в день 2,0000, відсоткова ставка за користування кредитом 1,15013259, період кредитування з 23.09.2023 по 09.03.2024, всього нараховано станом 09.03.2024 відсотків - 87045,84 грн, всього нараховано комісії станом на 09.03.2024 - 3175,60 грн. У період кредитування, вбачається, що [PERSON] сплатила 6500 грн, з них зараховано по відсотках - 5175,60 грн, по комісії - 1324,40 грн. Залишок заборгованості за кредитним договором, станом на 24.06.2024, складає - 120221,44 грн, з них заборгованість: по тілу кредиту - 30000,00 грн, по відсотках - 87045,84 грн, по комісії - 3715,60 грн (а.с. 18 - 20). Із довідки про стан заборгованості [PERSON] за договором №357976-КС-011 про надання кредиту від 23.09.2023, виданої ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», вбачається, що станом на 25.06.2024 загальна заборгованість за договором становить - 120221,44 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 30000,00 грн, заборгованість по відсотках - 87045,84 грн та заборгованість по комісії - 3175,60 грн (а.с. 32). Договір №357976-КС-011 про надання кредиту від 23.09.2023, був укладений відповідно до Правил надання споживчих кредитів, затверджених наказом ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» від 27.06.2022 № 13-О (а.с. 39-48). 08.07.2024 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надіслало листом з описом вкладення на ім`я [PERSON] , на адресу [ADDRESS] , позовну заяву про стягнення заборгованості з додатками (а.с. 30). Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частина 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з пунктом 2 ч. 1ст. 208 ЦК України передбачено, що в письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України). Згідно абз. 2 ч. 2ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У пункті 5 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ч. 1 ст.10, ч. 1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 404/502/18 від 23.03.2020, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Окрім цього, до аналогічних висновків щодо правомірності використання електронного цифрового підпису при укладенні кредитного договору дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Можливість укладення договору вищезазначеним способом також підтверджується правовою позицією Верховного суду, яка записана у постанові від 23.03.2020 у справі № 404502/18. Верховний Суд практично застосував умови договору з застосуванням електронного цифрового підпису щодо кредитування, які розміщені на веб-сайті кредитодавця. Паперовий екземпляр не був підписаний, лише електронний договір. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Також Верховний Суд у цій постанові, акцентував увагу на те, що не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. З досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідачем була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір позики, розміщений на веб-сайті ТОВ «БІЗЕС ПОЗИКА» та направлений позичальнику через особистий кабінет, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з пунктом 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом статтей 6,7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 (справа №910/1162/19) та від 19.01.2022 (справа №202/2965/21). Відповідно до вимог законодавства, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно ч. 5 ст. 100 ЦПК України, якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734-VIII). За змістом ч. 2 ст. 9 Закону №1734-VIII до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 599 ЦК України, передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи позицію Верховного суду, яка закріплена у постанові ВС від 08.07.2020 у справі № 754/17518/15-ц, у ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому ґрунтується цивільне право - обов`язковість договору, тобто з укладення договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки, а не лише суб`єктивні права, які вони мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у справі № 355/385/17 від 23.01.2019. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надало відповідачці [PERSON] кошти за договором про надання кредиту на умовах строковості і платності, однак такі кошти не були повернуті відповідачкою. З матеріалів справи також слідує, що сторони погодили умови кредитування, в тому числі кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, розмір процентної ставки, строк кредитування, дані обставини не заперечуються відповідачем. Таким чином, встановлено, що взятих на себе зобов`язань за договором №357976-КС-011 про надання кредиту від 23.09.2023, [PERSON] не виконала, у зв`язку з чим станом на 26.06.2024 виникла заборгованість в розмірі 120221,44 грн.: з них заборгованість: по тілу кредиту - 30000,00 грн, по відсотках - 87045,84 грн, по комісії - 3715,60 грн Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з комісії, з яких: 3715,60 грн - в рахунок комісії суд зважає наступне. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зробила висновок про нікчемність умов кредитного договору щодо оплатності послуги з надання інформації. А в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 - визначила, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного до 13 січня 2006 року, стосовно встановлення додаткової плати (комісії) за обслуговування споживчого кредиту є оспорюваною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умов, якими встановлено плату щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути проінформований про строки і суми належних платежів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання (а) чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з пунктом 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Враховуючи наведені правові висновки, банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Отже, оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частини перша та друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Ураховуючи наведене, вимоги пункту 2.5 договору № 357976-КС-011 про надання кредиту, щодо нарахування комісії за надання кредиту 4500,00 грн. - є нікчемними. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону. Як унормовано положеннями ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. За таких обставин, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», без належних на те правових підстав нарахувало комісію на загальну суму 3175,60 грн., а відтак позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про стягнення з [PERSON] суми прострочених платежів за комісією в сумі 3175,60 грн - є необґрунтованими з наведених вище підстав і задоволенню не підлягають. Окрім того, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що сплачені [PERSON] кошти в сумі 6500 грн., були зараховані на погашення заборгованості, по відсотках - 5175,60 грн та на погашення заборгованості по комісії - 1324,40 грн. Оскільки, суд прийшов до переконання про відсутність підстав для нарахування комісії за споживчим кредитним договором, то сплачені відповідачкою кошти в сумі 1324,40 грн та зараховані позивачем на погашення заборгованості по комісії, слід зарахувати на погашення заборгованості по відсотках. Таким чином заборгованість по відсотках складає - 85721,44 грн (87045,84 - 1324,40 = 85721,44). Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості в загальному розмірі 115721,44 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 30000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 85721,44 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №4349 від 27.06.2024 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 56). Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість у загальній сумі 120221,44 грн. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 115721,44 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 96% (115721,44 х 100:120221,44 = 96%). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 96%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 2325,50 грн (2422,40 х96% = 2325,50). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526,610,611,625,634, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial