Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

16.12.2024 позивач засобами поштового зв`язку звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] надміру виплачену суму допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 4\~000,00 грн. Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що на підставі поданої відповідачем заяви від 29.03.2022 позивачем їй було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам на період з 01.03.2022 по 30.04.2022 у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб» (далі за текстом - Закон № 1706-VІІ) та Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 (далі за текстом - Порядок № 332). Розмір призначеної допомоги на місяць становив 2\~000,00 грн та за період з 01.03.2022 по 30.04.2022 складав 4\~000,00 грн, які відповідачці виплачено 25.04.2022. Під час обміну інформацією з центральним рівнем 11.05.2022 унаслідок технічного збою в роботі сайтів [PERSON] було повторно нараховано допомогу у розмірі 4\~000,00 грн за той же період, тобто з 01.03.2022 по 30.04.2022. 19.11.2024 позивачем надіслано відповідачеві вимогу про необхідність повернення надміру сплачених коштів допомоги, проте кошти добровільно не повернуто. Ухвалою судді від 31.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено для розгляду по суті на 12.02.2025. У судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися в установленому законом порядку; представник позивача через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала; відповідач через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на відсутність її вини у рахунковій помилці. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 29.03.2022 [PERSON] \~звернулася до\~Департаменту соціальної\~політики Рівненської\~міської ради\~із заявою про надання їй\~допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (а.с. 8). На підставі\~заяви,\~відповідно до\~Закону України «Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб» та Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332,\~ [PERSON] було\~видано довідку\~№ 5612-5000602565\~від 29.03.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ; фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с. 10). Рішенням Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради\~про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 19.04.2022\~ [PERSON] , [INFO] ,\~призначено допомогу\~на проживання\~як внутрішньо\~переміщеним особам\~у розмірі\~2\~000 грн щомісячно на період з 01.03.2022 по 31.05.2022, тобто на 3 місяці (а.с. 9). У своїй позовній заяві позивач зазначає, що Департаментом було нараховано та надіслано 20.04.2022 на центральний рівень списки внутрішньо переміщених осіб за березень-квітень 2022 року, до якого було включено [PERSON] ; виплату профінансовано 25.04.2022 у розмірі 4\~000,00 грн за період з 01.03.2022 до 30.04.2022. Позивач зазначає, що 11.05.2022 під час обміну інформацією з центральним рівнем, у зв`язку з технічним збоєм, [PERSON] було повторно зараховано допомогу\~на проживання\~як внутрішньо\~переміщеним особам у розмірі 4\~000,00 грн за той же період з 01.03.2022 до 30.04.2022. Із довідки № 279 від 21.11.2024, виданої Департаментом соціальної політики Рівненської міської ради, убачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики Рівненської міської ради і отримувала допомогу внутрішньо переміщеним особам; станом на 21.11.2024 розмір переплати за період з 01.03.2022 по 30.04.2022 становить 4\~000,00 грн (о/р [NUMBER] ) (а.с. 7). 15.11.2024 Департамент соціальної політики Рівненської міської ради надіслав відповідачеві лист з вимогою про повернення надміру сплачених коштів допомоги у розмірі 4\~000,00 грн (а.с. 11,12). Листом від 25.10.2024 позивачем надіслано відповідачеві вимогу про повернення надміру сплачених коштів допомоги (а.с. 12). Статтею 2\~Закону України «Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб» передбачено,\~що Україна\~вживає всіх\~можливих заходів,\~передбачених Конституцією\~та законами\~України,\~міжнародними договорами,\~згода на\~обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного\~внутрішнього переміщення\~осіб,\~захисту та дотримання прав\~i\~свобод внутрішньо\~переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання aбo\~інтеграції за новим місцем\~проживання в Україні.\~ Як убачається з позовної заяви та листа на адресу відповідача від 15.11.2024, позовну вимогу про стягнення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам позивач мотивує, як змінами в законодавстві, так і перебоями в роботі сайтів, через які стався технічний збій, унаслідок чого кошти було сплачено помилково (а.с. 12). Однак, позивачем не конкретизовано, які саме сайти, яких установ, з яких технічних причин та за якими механізмами уможливили здійснення фінансової операції по перерахуванню бюджетних коштів, відповідних доказів суду не надано. Крім того, позивачем вказано, що збій мав місце 11.05.2022, тоді як кошти перераховані 24.05.2022. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із огляду на відсутність доказів, які б давали можливість встановити механізм\~та причину\~виникнення зазначеної\~помилки,\~а також з урахуванням факту здійснення виплат з проміжком в один місяць, суд відхиляє\~позивача про те,\~що причиною\~надмірної виплати\~коштів стала\~технічна помилка\~інформаційних систем,\~а не\~помилка в\~застосуванні закону.\~ Відповідно до частини першої\~статті 1212 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) особа, яка набула майно aбo зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого)\~без достатньої правової підстави (безпідставно\~набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно i тоді,\~коли підстава,\~на якій воно було набуте, згодом відпала. За приписами пункту 1 частини першої\~статті 1215 ЦК України\~не підлягає\~поверненню безпідставно набуті:\~заробітна плата i платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги,\~стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом,\~іншим ушкодженням\~здоров`я\~a6o смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо ix виплата проведена фізичною a6o юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з iї боку і недобросовісності з боку набувача. Отже,\~законом визначено\~дві умови,\~за наявності\~яких можливе\~повернення надміру\~сплаченої суми\~допомоги:\~по-перше,\~якщо така\~виплата є\~результатом рахункової\~помилки з\~боку особи,\~яка проводила цю виплати; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, i відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки\~та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Такий правовий\~висновок викладений\~в постановах\~Верховного Суду\~від 02.02.2018\~у справі\~№ 556/1231/17, від 26.06.2018\~у справі\~№ 174/404/16-ц,\~від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц. У пункті 1 частини першої статті 1215 ЦК України визначено характер помилки,\~яка може бути\~підставою для\~повернення коштів,\~а саме\~рахункова помилка,\~тобто не всі помилки є підставою для повернення надміру\~сплачених коштів\~допомоги, а лише ті, які пов`язані з помилками в розрахунках (арифметичні). За приписами статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтями\~76,\~77,\~79,\~80,\~81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не\~надано cуду\~належних допустимих,\~достатніх та\~достовірних доказів\~зловживань з боку\~відповідача, які б доводили її недобросовісність під час нарахування розміру допомоги та безпідставність отриманих грошових коштів. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08.04.2008, «Москаль проти Польщі» від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 та «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000). Суд указав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Із огляду на вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позову. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то відповідно до статті 141 ЦПК України підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат відсутні. Ураховуючи викладене,

Outcome: dismissed