Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Іванівського районного суду Одеської області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до свого сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] [INFO] , на його користь на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів, щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання заяви та до досягнення ним повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2006 року в місті Маріуполь до 2022 року. За цей час народився син, [PERSON] , [INFO] . Позивач з сином виїхали з Маріуполя в лютому 2022 року, як розпочалася війна, [PERSON] залишилася там. Останній зв`язок али з нею влітку 2022 року, через Telegram. Вона повідомила, що її будинок зруйновано та її вивезли до Російської Федерації, м. Тольятті. Скинула копії своїх документів, згідно яких вона отримала тимчасовий захист в Російській Федерації. Більше зв`язку з нею не мали. Позивач з сином були зареєстровані в будинку матері позивача в [ADDRESS] . З того часу по теперішній проживають за цією адресою. [PERSON] навчається в 3 класі Северинівського ліцею Іванівської селищної ради, навчанням та вихованням [PERSON] займається батько, який систематично цікавиться успіхами сина, забезпечує його усім необхідним навчальним приладдям, відвідує класні та загальношкільні батьківські збори. Мати в школі не з`являлася, жодних батьківських зборів та позакласних заходів не відвідувала, не цікавилася дитиною. Позивач працював в компанії ТОВ «ПАНАТЕСТ-РЕГІОН» з 19.05.2021року по 13.12.2023 року на посаді водія. На даний час не працює. Таким чином, можна зробити висновок, що відповідачка не допомагає дитині матеріально, не цікавиться його життям та здоров`ям, не приймає участь у його вихованні на протязі двох років. Вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідачку доцільно позбавити батьківських прав. У справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 28\~листопада 2024\~року задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Служби у справах дітей Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області висновок про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 23 грудня 2024 р. закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду, а також задоволено клопотання позивача про виклик свідків. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позовної заяви з підстав, викладених в ній, просив задовольнити. Представник третьої особи служби у справах дітей Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області Дучева Є. Г. в судовому засіданні вказала, що дитина забезпечена всім необхідним, при цьому, мати жодних дій щодо виховання дитини не вчиняє, життям не цікавиться, просила задовольнити вимоги позовної заяви. Відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи у відповідності до абз.3 ч.1 ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ч.10 ст. 187 ЦПК України, в судове засідання не з`явилась, заяв та клопотань не надавала, відзиву на позовну заяву не подавала. За приписами ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Винятків, передбачених цією статей, які б перешкоджали розгляду справи, судом не встановлено. Згідно з п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). За вимогами ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У порядку ст. 178 ЦПК України відповідач не скористалась своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи, оскільки на те є всі підстави, передбачені ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені такі фактичні обставини справи. [INFO] народився [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 24 липня 2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. В графі «Батько» вказаного свідоцтва про народження вказано [PERSON] , а в графі «Мати» [PERSON] . [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] та матір`ю [PERSON] , про що свідчить довідка про склад сім`ї № 1155/03-110/24 від 13.09.2024 року, видана Іванівською селищної радою Березівського району Одеської області, та витяг №23 від 13.09.2024 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. За довідкою № 1152/03-110/24 від 13.09.2024 року, виданою Іванівською селищної радою Березівського району Одеської області, [PERSON] не проживає та не зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики № 89 на учня 3 класу [PERSON] , [INFO] , виданою 13.09.2024 року Северинівським ліцеєм Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області, [PERSON] з 01.09.2022 року і до нині навчається в Северинівському ліцеї Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області. З однолітками хлопчик товариський, спілкується з усіма учнями класу, добре йде на контакт з дорослими, навчається на високому рівні та обізнаний з усіх предметів, бере активну участь у ході уроку, намагається завжди бути першим, бере активну участь в позакласних заходах. Вихованням дитини займається батько, мати шкільним життям та навчанням хлопчика жодного разу не цікавилась. За актом обстеження житлово-побутових умов, проведеного 22 лютого 2024 року службою у справах дітей Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , дитина забезпечена всіма необхідними речами, сезонним одягом, іграшками, має навчальні посібники, місце для навчання, місце проживання відповідає санітарним нормам; продукти харчування наявні в повній мірі; також з`ясовано, що батько проживає разом зі своєю матір`ю та сином, а мати сина проживає в російській федерації, не піклюючись про дитину зовсім. Згідно з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав матір [PERSON] відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області № 438-ВК від 16 грудня 2024 року, на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини 09 грудня 2024 року, враховуючи інтереси дитини, комісія прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Окрім письмових доказів, судом також допитано свідка [PERSON] , повідомленого про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, який показав суду, що він є сусідом позивача, [PERSON] бачив лише перед війною, дитина проживає з позивачем вже 3 роки, дитина ходить в школу разом з його дочкою завжди охайний, оскільки батько і бабуся доглядають за дитиною належним чином. У разі чого батько їздить з дитиною по лікарнях, при цьому, мати участі в житті дитини не приймає. При ухваленні судового рішення по суті спору суд виходить з такого. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку\~\~\~\~і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої\~статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного\~з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання\~і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того,\~\~\~\~чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені\~статтею 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша\~статті 155 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята\~статті 7 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої\~статті 164\~СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11) Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. У постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що «зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21). Суд в оцінці обставин справи, яка розглядається, керується тим, що на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У справі, яка розглядається, судом встановлено, що відповідач з сином [PERSON] не проживає та не спілкується, проживає окремо від дитини, без поважних причин та свідомо не виконує свої батьківські обов`язки з виховання сина та його утримання, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та її подальшої долі, дитина не отримує від матері жодної допомоги для морального та фізичного розвитку. Відповідач не виявляє піклування та турботи до дитини, станом здоров`я дитини не піклується, фізичний та моральний розвиток дитини не підтримує, необхідних умов для проживання дитині не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, але з урахуванням обставин цієї справи, а саме довготривалим нехтуванням відповідачем своїх батьківських обов`язків, відсутності будь-яких доказів участі мати у житті дитини, а також об`єктивних причин, що перешкоджали б останній особисто спілкуватись із сином та повноцінно брати участь у його вихованні, на підставі оцінених доказів, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку про наявність виключних обставини для застосування крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд звертає увагу відповідача [PERSON] , що відповідно до положень частини першої\~статті 169 СК України\~мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо необхідності стягнення аліментів суд зазначає наступне. За приписами ч.3 ст. 166 ЦПК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із частиною другою\~статті 166 СК України\~особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою\~статті 181 СК України\~визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог частини першої\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною другою статті 182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частини другої статті 182 СК України. За змістом частин першої-третьої\~статті 183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідач є працездатною, інших стягнень на утримання непрацездатних осіб чи інших дітей також не має, доказів протилежного суду не надано. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено. Аліменти, на переконання суду, повинні бути стягнуті у частці від доходу платника аліментів. Враховуючи викладене вище, враховуючи обставини, що зазначені, суд приходить до висновку, що присудження аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача відповідає інтересам дитини і не порушує права кожної із сторін. Відповідно до\~статті 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 25.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. За змістом пункту 1 частини першої\~статті 430 ЦПК України\~у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. Відтак, суд з урахування задоволення позову, стягує з відповідача передбачений законом розмір судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved