Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

У серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить: - усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; - надати їй право на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування вимог зазначається, що [INFO] померла рідна сестра позивача - [PERSON] . Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 49 від 27 січня 2020 року та довідки про причину смерті від 27 січня 2020 року причиною смерті стали серцево-судинна недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба, ожиріння, цереброваскулярна хвороба. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина щодо належного їй майна. 16 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ліфановою І.О. відкрито спадкову справу № 16/2020 до майна померлої [PERSON] за заявою чоловіка [PERSON] 21 липня 2020 року з відповідною заявою про прийняття спадщини померлої [PERSON] звернулася позивач у справі. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2020 року заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ліфановій І.О. видавати свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] . Позивач посилається на те, що при житті [PERSON] мала ряд тяжких захворювань, перебувала у безпорадному стані та систематично потребувала стороннього догляду. Відповідач жодним чином не брав до уваги вразливий стан здоров`я своєї дружини, не забезпечував її ні плановим медичним лікуванням, ні наданням первинної медичної допомоги у екстрених випадках, матеріально не забезпечував, ліків не купував, реабілітацією не займався. У той же час догляд за хворою сестрою здійснювала позивач у справі, вона опікувалася нею, забезпечувала належне лікування та надавала матеріальну допомогу. Під час систематичних візитів до сестри позивач спостерігала, що умови проживання [PERSON] неможливо розцінювати як прийнятні для особи, яка має тяжкі захворювання. У травні 2008 року позивач уклала кредитний договір з АКБ «УкрСиббанк» № 11343449000 для придбання земельної ділянки у селі Зазим?я. У зв`язку зі станом здоров`я сестри, кошти отримані на підставі вказаного правочину, були спрямовані позивачем на забезпечення необхідного їй лікування, придбання ліків, медичного обладнання та проходження реабілітації. У результаті позивач не набула у власність земельну ділянку, прострочила виконання своїх грошових зобов`язань та отримала вимогу про дострокове погашення кредиту. Позивач, крім надання допомоги своїй сестрі за її життя, також взяла на себе питання поховання. З підстав усунення відповідача від права на спадкування за законом, а також про зміну черговості одержання права на спадкування за законом позивач звернулася до суду. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання (суддя Селезньова Т.В.). 30 вересня 2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] у забезпеченні доказів. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2021 року дану справу прийнято до розгляду у загальному провадженні та призначено судове засідання (суддя Василишин В.О.). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 квітня 2021 року витребувано докази у справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2024 року [PERSON] поновлено строк на подачу клопотання про витребування доказів у справі та витребувано докази. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] - Бутенко О.А. позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивач систематично у період з 2008 по 2020 роки надавала матеріальну та моральну допомогу своїй сестрі [PERSON] , яка була інвалідом першої групи та потребувала догляду й опіки. Відповідач самоусунувся від надання допомоги своїй дружині та перешкоджав їй виконати свою волю щодо розпорядження власним майном. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що у 2008 році у його дружини [PERSON] стався інсульт, деякий час вона перебувала у пригніченому стані, проходила реабілітацію. Після стала вести звичайний спосіб життя, виконувала вказівки лікарів, до останніх днів свого життя робила всі справи по кухні, слідкувала за собою. Після проходження реабілітації лікарі порадили [PERSON] їздити на екскурсії, проводити більше часу на вулиці та працювати на землі. Після перенесеного дружиною інсульту він перестав їздити у відрядження по роботі, а у 2013 році вийшов на пенсію. Позивач час від часу приїжджала до них, при бажанні могла прибрати, однак потреби у цьому не було. Додав, що позивач була з сестрою у лікарні у місті Броварах, та впродовж тижня в інституті після проведеного оперативного втручання. Представник відповідача адвокат Тетарчук І.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позиція позивача побудована на припущеннях, які не підтверджені доказами, лише емоціями. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ліфанова І.О. у судове засідання не з`явилася, направляла до суду повідомлення про розгляд справи у її відсутності у зв`язку з робочою зайнятістю. Вислухавши пояснення позивача, її представників, заперечення відповідача, його представника, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] у селі Княжичі Броварського району Київської області померла [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 28 січня 2020 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 49 та довідки про причину смерті № 49 від 27 січня 2020 року [PERSON] померла [INFO] у віці 64 роки, причина смерті: серцево-судинна недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба, ожиріння, цереброваскулярна хвороба. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як між сестрами підтверджується свідоцтвами про їх народження, свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 17 вересня 1992 року та свідоцтвом про шлюб, виданими 20 червня 2009 року. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] 12 січня 1980 року у Київському відділі державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 118, прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи 20 червня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 20 червня 2009 року. Зі спадкової справи № 16/2020, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що 16 травня 2020 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ліфанової І.О. із заявою про прийняття спадщини звернувся чоловік померлої, відповідач у справі [PERSON] 21 липня 2020 року заяву про прийняття спадщини подала позивач [PERSON] . Згідно зі статтями 1216 та 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Правило абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Таким чином, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. Ураховуючи наведене, вирішуючи такі справи, суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 206/68/15-ц (провадження № 61-2254св18), постанову Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 441/509/16 (провадження № 61-27049св18). Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України): перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування). Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дає змогу стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції, як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими юридичними фактами, як відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти, як зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої-п`ятої черги. Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених обставин (постанови Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц (провадження № 61-40302св18), від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 09 жовтня 2019 року у справі №552/8452/17 (провадження №61-48561св18), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18), від 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16 (провадження № 61-1300св20), від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц (провадження № 61-23350св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14 (провадження № 61-14159св19), від 22 квітня 2021 року у справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21), від 24 січня 2024 року у справі № 640/19045/17 (провадження № 61-11041св23). Заявляючи вимогу про усунення від права на спадкування за законом, а також про зміну черговості одержання права на спадкування за законом, позивач посилається на ту обставину, що [PERSON] через тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, при цьому відповідач систематично та тривалий час не здійснював за нею належного догляду. Відповідно до виписки з історії хвороби № 6954, складеної Броварською центральною районною лікарнею, [PERSON] , 1955 року народження, проходила стаціонарне лікування у період з 28 квітня 2008 року по 20 травня 2008 року, з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, гостре порушення мозкового кровообігу по геморагічному типу з формуванням інсульт-гематоми в басейні лівої ПМА з грубим правобічним геміпарезом з вираженим церебрастенічним синдромом. Згідно з Дублікатом виписного епікризу з історії хвороби № 3628, виданого Державною установою «Інститут нейрохірургії ім. Академіка А.П. Ромоданова Національної академії медичних наук України» у період з 05 червня 2008 року по 19 червня 2008 року [PERSON] знаходилася на обстеженні та лікуванні у відділенні судинної нейрохірургії інституту з діагнозом повторне ГПМК по типу геморагії, оперована 06 червня 2008 року. Відповідно до довідки № 130/128 від 07 вересня 2020 року, виданої Комунальними закладом Київської обласної ради «Обласне бюро медико-соціальної експертизи», та інформації наданої на ухвалу суду від 16 квітня 2021 року, [PERSON] , 1955 року народження, вперше оглянута Броварською міжрайонною МСЕК 25 липня 2008 року та визнана особою з інвалідністю першої групи від загального захворювання, довічно за наслідками повторних гострих порушень мозкового кровообігу (ГПМУ 28 квітня 2008 року, 02 червня 2008 року). Рішення МСЕК прийнято відповідно до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03 грудня 2009 року. [PERSON] видано довідку серії КИО-1 № 304325 до акту огляду МСЕК № 885 від 25 липня 2018 року, а виписка з акту огляду МСЕК направлена за місцем призначення пенсії. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] проходила лікування у Державній установі «Інститут геронтології імені Д.Ф. Чеботарьова» у період з 01 по 21 жовтня 2008 року, з 30 січня 2009 року по 19 лютого 2009 року, з 28 травня 2009 року по 12 червня 2009 року, з 30 вересня 2009 року по 16 жовтня 2009 року, з 26 січня 2010 року по 11 лютого 2010 року, з 11 листопада 2010 року по 26 листопада 2010 року, з 01 серпня 2011 року по 12 серпня 2011 року, з 13 березня 2012 року по 27 березня 2012 року, з 03 жовтня 2012 року по 12 жовтня 2012 року, з 01 квітня 2013 року по 12 квітня 2013 року, з 25 жовтня 2013 року по 08 листопада 2013 року, з 02 лютого 2015 року по 12 лютого 2015 року, з 03 по 12 лютого 2016 року. Клінічний діагноз: стан після розриву мішковидної аневризми лівої ПМА (28 квітня 20008 року) та перенесеного геморагічного інсульту (02 червня 2008) в басейні лівої ПМА у виді легкого лівостороннього геміпарезу, елементів сенсорної афазії на фоні дисциркуляторної гіпертонічної атеросклеротичної енцефалопатії ІІІ ступеня. На підтвердження факту надання матеріальної допомоги позивач посилається на отримання кредитних коштів та їх використання для лікування сестри [PERSON] . Так, з матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11343449000, за яким банк надав позичальнику кредиту розмірі - 100 000 доларів США 00 центів, що дорівнювало еквіваленту 505 000 грн. 00 коп. Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору цільове призначення кредиту - для особистих потреб позичальника, а саме на споживчі цілі, придбання земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, село Зазим?я. Згідно з пунктом 2.1 кредитного договору виконання зобов`язань за цим договором забезпечується наступним чином: заставою нерухомості, а саме нежитлового приміщення, загальною площею 44,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є власністю [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . Позивач [PERSON] допитувалася судом в якості свідка, у судовому засіданні показала, що була дуже близькою зі своєю рідною сестрою [PERSON] . Сестра дітей не мала, спочатку проживала зі своїм чоловіком у місті Києві, далі стосунки між ними зіпсувалися, що привело до розлучення у 1992 році. У 2000 роках [PERSON] отримала у власність земельну ділянку у селі Княжичі та стала будувати будинок. Вона активно допомагала їй коштами та купувала будівельні матеріали. У квітні 2008 року у [PERSON] стався інсульт, лікарі хотіли її госпіталізувати, однак [PERSON] був проти госпіталізації. 28 квітня 2008 року вона поїхала до сестри та побачила, що та у жахливому фізичному стані, викликала швидку допомогу та привезла її до лікарні. [PERSON] до лікарні не поїхав. 04 червня 2008 року у сестри стався повторний інсульт, при цьому [PERSON] поїхав на роботу. Після проведеного оперативного втручання вона доглядала за сестрою, а після забрала її до себе додому. За її сприяння та ініціативи [PERSON] систематично щорічно проходила лікування у інституті геронтології. У 2009 році вона дізналася, що сестра планує укласти шлюб з [PERSON] . Вважає, що відповідач мав корисливий мотив, а саме збагачення за рахунок хворої дружини. Додала, що відповідач чинив їй перешкоди у спілкуванні з сестрою, тримав дружину закритою, можливості самостійно вийти з будинку сестра не мала. Після того, як оформив довіреність на своє ім`я на отримання пенсії не забезпечував [PERSON] адекватного лікування. Останні роки життя стан здоров`я [PERSON] був безпорадний, вона потребувала постійного догляду. Після того, як вона дізналася, що сестра померла, спільно з сином стала займатися її похованням. [PERSON] тримав у себе всі особисті документи дружини, в тому числі й паспорт та не давав їй можливості розпорядитися майном на користь її сина. Свідок [PERSON] показала, що позивач перебувала у дружніх стосунках зі своєю сестрою [PERSON] , після перенесених інсультів стан здоров`я останньої значно погіршився, вона потребувала сторонньої допомоги і догляду, так як не могла сама себе обслуговувати, спроможна була лише приготувати їжу. Позивач допомагала своїй сестрі, доглядала за нею у лікувальних закладах. [PERSON] жила у своєму будинку. Зі слів останньої свідку відомо, що позивач позичила їй велику суму коштів, при цьому за домовленістю вона повинна була відчужити своє майно на користь сина [PERSON] - [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що з [PERSON] була знайома з 1985 року, остання була весела та привітна. Після перенесеного інсульту стан здоров`я [PERSON] погіршився, вона потребувала стороннього догляду, при цьому всіх пам`ятала та впізнавала. Позивач постійно доглядала за нею, перебувала у лікарні під час проходження лікування, надавала матеріальну допомогу, купувала їжу, прибирала у будинку. Обходитися без сторонньої допомоги [PERSON] не могла. Останні десять років до [PERSON] було тяжко потрапити, але двічі на рік вона особисто бувала у її помешканні. Про відносини з чоловіком [PERSON] померла нічого не говорила, була потайною, однак коли вона відвідувала її, то у будинку було дуже брудно, накурено, одяг [PERSON] був у занедбаному стані. Стан здоров`я [PERSON] погіршувався і вона потребувала лікування. Похованням [PERSON] займалася [PERSON] спільно з сином, [PERSON] також був присутній. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] була її сусідкою по дачному будинку, постійно приходила до неї для живого спілкування. При цьому [PERSON] погано виглядала, одяг був старий та брудний, належний догляд, якого вона безпосередньо потребувала за нею не здійснювався. У неї склалося враження, що [PERSON] боялася свого чоловіка, оскільки просила не розповідати йому про придбання за гроші овочів. У [PERSON] була хвора нога у виразках, яку ніхто не лікував. Їй також відомо, що померла перенесла інсульти та операцію, стан її здоров`я значно погіршився, вона стала безпорадною, набрала зайву вагу, паралельно їй діагностували цукровий діабет. [PERSON] не могла самостійно обходити себе, потребувала стороннього догляду. Їй відомо, що позивач допомагала своїй сестрі, приносила продукти харчування, готувала їжу. У будинку [PERSON] було брудно, не прибрано, накурено, земельну ділянку ніхто не обробляв, померла нормально не харчувалася, хотіла їсти, при нагоді вона її годувала. Додала, що з позивачкою вона познайомилася лише після смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що працювала спільно з [PERSON] знала її 19 років. У 2008 році у останньої стався інсульт, до лікарні її привезла сестра [PERSON] , яка і у подальшому доглядала за нею під час проходження лікування. [PERSON] перебувала у тяжкому стані 1 місяць 18 днів, після проведеної операції в інституті нейрохірургії догляд здійснювала позивач. Після операційний період [PERSON] проживала у своєї сестри, після пішла жити до себе у будинок. У 2016 році відповідач [PERSON] заявив, що сам дає дружині пігулки і потреби проходити лікування у закладі не має. Після 2016 року [PERSON] лікування не проходила, стан її значно погіршувався, вона потребувала сторонньої допомоги, однак [PERSON] їй цього не забезпечував. Зі слів позивача їй відомо, що відповідач [PERSON] ображав її нецензурною лайкою та виганяв з будинку. Свідок [PERSON] показала, що померлу знає з 1975 року, з часу навчання в інституті, вони спільно жили з одному гуртожитку, спілкувалися до самої смерті [PERSON] . Відповідач був її начальником. У 1999 році познайомилася з позивачкою до цього спілкувалася з нею по телефону. Померла була у дуже гарних стосунках зі своєю сестрою, любила її та її сина. Останні роки життя стосунки у подружжя [PERSON] були недоброзичливими, відповідач не хотів, щоб померлу відвідувала члени її родини та друзі. Їй було відомо про домовленість між [PERSON] та [PERSON] , що у разі настання певних подій, їх особисте майно відходить родинам кожного з них. При житті померла скаржилася їй на відсутність коштів для лікування, погіршення здоров`я, холод у будинку, відсутність документів для посвідчення заповіту, в тому числі її паспорту, що був зачинений у сейфі відповідача. [PERSON] планувала свою квартиру у місті Києва залишити племіннику [PERSON] , так як мала борг перед сестрою у розмірі - 10 000 -15 000 доларів США. Останній раз спілкувалася з [PERSON] 20 січня 2020 року, вона була у повному розумі. Додала, що за станом здоров`я [PERSON] потребувала стороннього догляду та допомоги. Свідок [PERSON] , син позивачки та рідний племінних померлої, повідомив, що померла [PERSON] була його хрещеною матір`ю, з відповідачем він жодних відносин не мав. У 2008 році у тітки стався інсульт, [PERSON] її здоров`ям не займався, після лікування у закладах тітка проживала у його матері. Після перенесених двох інсультів [PERSON] повинна була періодично проходити лікування, при цьому мала можливість лікуватися у лікарні «Феофанія», однак цього не робила, так як [PERSON] вважав, що сам справиться з лікуванням, фактично займався самолікування. Відповідач не хотів, щоб хтось відвідував його дружину, лаявся нецензурною лайкою та не приймав допомогу. У їх родині була домовленість, що квартира померлої у місті Києві буде належати йому, однак [PERSON] не могла вчинити жодних дій оскільки відповідач перешкоджав їй, забрав всі документи, навіть паспорт. Тітка також не могла розпоряджатися своїми грошима. Він спільно з матір`ю займався похованням тітки, місце поховання оформлено на ім`я позивачки. Додав, що його мати позичила [PERSON] грошові кошти у розмірі 16 000 доларів США, борг вирішили погасити за рахунок квартири у місті Києві. [PERSON] була у повному розумі, однак весь час перебувала у страху перед своїм чоловіком. Останнім часом спілкування відбувалося один раз у тиждень і не рідше чим раз у два тижні він приїздив, хвіртка була закрита, речі перевантажувалися через паркан. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала про ті обставини, що [PERSON] не перебувала у безпорадному стані, могла себе обслуговувати, усвідомлювала значення своїх дій, однак через надмірну вагу втратила можливість вільно рухатися. Шлюб відповідача [PERSON] з померлої тривав 27 років. Відповідно до свідоцтва про вінчання від 07 лютого 1993 року відбулося таїнство вінчання [PERSON] з [PERSON] у храмі Вознесіння Господнього. Цивільна реєстрація шлюбу між [PERSON] та [PERSON] відбулася 20 червня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 438. Судом допитувалися свідки, заявлені стороною відповідача. Так, свідок [PERSON] , племінниця позивача та померлої [PERSON] показала, що [PERSON] були щасливі у шлюбі, відповідач доглядав за своєю дружиною, стежив за режимом її харчування, відпочинку та прийому ліків, просив багато не палити. На час відпочинку [PERSON] вимикав телефон, при цьому не забороняв їй спілкуватися з ріднею. Вона регулярно бувала у них у гостях як у Києві, так і у Княжичах, подружжя не особливо слідкувало за порядком, але їх обох це влаштовувало. [PERSON] не була у безпорадному стані до останнього дня свого життя, все розуміла, усвідомлювала та давала поради. Тітка самостійно відмовилася від проходження лікування, оскільки це не давало результатів, вирішила лікуватися вдома. Їй відомо, що позивач відвідувала сестру, при цьому критикувала її щодо ведення побуту. [PERSON] їздила на таксі у місто до перукаря, 3 чи 4 рази приїздила до неї у гості у селище Нові Петрівці Вишгородського району приблизно у 2012 році та відповідно при бажанні могла розпорядитися належним їй майном. Позивач більше всіх допомагала своїй сестрі коли та потрапила до лікарні, сиділа з нею. Після перенесеного інсульту [PERSON] могла себе обходити у повній мірі. Їй відомо, що [PERSON] була винна позивачці гроші за допомогу у будівництві будинку. [PERSON] мала 11 племінників і всі знали, що квартиру у місті Києві вона хотіла подарувати [PERSON] , щодо розпорядження по іншому майну, то їй нічого не відомо. Десь з 2016 року померла тітка не залишала своє місце проживання, оскільки її стан здоров`я не дозволяв їй достатнім чином пересуватися, вони спілкувалися по телефону. Свідок [PERSON] показала, що з 2010 року постійно проживає у селі Княжичі. З 1999 року познайомилася з [PERSON] та [PERSON] , їздили разом на роботу на електричці, всі свята відмічали разом та товаришували. Після перенесеної хвороби [PERSON] все усвідомлювала, відповідач робив все необхідне, надавав їй допомогу та матеріально утримував. У 2016 році [PERSON] в останнє була у неї вдома. До смерті [PERSON] вона жодного разу не бачила позивачку у будинку, знає, що син останньої привозив померлій продукти харчування та возив її до церкви. [PERSON] вільно розпоряджалася своїми бажаннями, останні роки не бажала приймати гостей. На стан здоров`я не скаржилася, говорила лише, що після перенесених двох інсультів не могла працювати так як раніше. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] знає з 1995 року, проживав у селі Княжичі за 10 хвилин ходу від їх будинку. Стосунки у подружжя були доброзичливі, [PERSON] була цілком адекватна, все реально сприймала. Він ходив у гості до [PERSON] , при цьому вони його не відвідували, так як померлій було тяжко рухатися через надмірну вагу. [PERSON] могла вчиняти будь-які дії, обмежень не було ні у коштах, ні у пересуванні, вона їздила до перукаря. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] знав з 1992 року, вони часто спілкувалися, його дружина племінниця померлої. У період з 2008 по 2020 роки бували у [PERSON] у гостях, часом кожної неділі. [PERSON] була при ясній пам`яті, чоловік її ніколи не залишав, постійно знаходився поруч, жодних заборон їй не встановлював, при бажанні вона могла запросити нотаріуса. [PERSON] допомагав [PERSON] , на автомобілі міг привезти чи завезти. Відносини між [PERSON] та [PERSON] були родинні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)/ У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Тлумачення поняття «безпорадний стан» Верховний Суд України провів в справі № 200/21452/15-ц від 17 жовтня 2018 року. Безпорадний стан такий стан особи, у якому ця особа не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги, піклування. У випадку існування спору за спадок, безпорадний стан спадкодавця повинен довести позивач, заявляючи вимогу про усунення спадкоємця від права спадкування. При цьому лише одних пояснень позивача та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця. Повинні бути певні медичні документи, які б підтверджували факт необхідності стороннього догляду особі. Про безпорадність фізичного стану [PERSON] , а саме не можливість самостійно забезпечити свої життєві потреби та про необхідність стороннього догляду, допомоги та піклування свідчить медична документація. Так, з наданої до суду медичної документації встановлено, що 28 квітня 2008 року та 02 червня 2008 року [PERSON] перенесла гострі порушення мозкового кровообігу по геморагічному типу як наслідок розрив мішковидної передньої мозкової артерії. 28 квітня 2008 року [PERSON] госпіталізована до Броварської ЦРЛ, де проходила лікування у період з 28 квітня 2008 року по 20 травня 2008 року. Паралельно [PERSON] діагностовано ішемічну хворобу серця, серцеву недостатність, гіпертрофію лівого шлуночка, варикозну хворобу нижніх кінцівок, гіпертонічну хворобу, стабільну стенокардію, дифузний кардіосклероз, цукровий діабет ІІ типу, інсулінонезалежний стан субкомпенсації. У період з 05 червня 2008 року по 19 червня 2008 року [PERSON] знаходилася на обстеженні та лікуванні у відділенні судинної нейрохірургії інституту з діагнозом повторне ГПМК по типу геморагії, оперована 06 червня 2008 року. Крім того, у період з 2009 по 2016 роки [PERSON] проходила лікування та реабілітацію після перенесених розриву мішковидної аневризми та перенесеного геморагічного інсульту у ДУ «Інститут геронтології імені Д.Ф. Чеботарьова». З наданих до суду медичних документів вбачається, що останній раз лікування у медичному закладі [PERSON] проходила у лютому 2016 року. Про безпорадність стану [PERSON] також свідчить та обставина, що 25 липня 2008 року Броварською міжрайонною МСЕК померлу визнано особою з інвалідністю першої групи від загального захворювання, довічно. Згідно з актом огляду МСЕК № 885 від 25 липня 2008 року основний діагноз [PERSON] , 1955 року народження, наслідки повторних гострих порушень мозкового кровообігу (ГПМУ 28 квітня 2008 року, 02 червня 2008 року). Експертне рішення: потребує постійного стороннього догляду, інвалідність встановлюється довічно. [PERSON] показана коляска. Обґрунтування експертного рішення: значне виражене обмеження життєдіяльності (до самообслуговування ІІІ ступінь, пересування ІІІ ступінь, трудова діяльність ІІІ ступінь). В індивідуальній програмі реабілітації інваліда № 540 зазначено про обмеження [PERSON] до самообслуговування, перебування та трудової діяльності. Суд зазначає, що підставою для встановлення першої групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюваннями, що призводять до значного обмеження життєдіяльності людини, неспроможності до самообслуговування, викликають потребу сторонньому нагляді, догляді чи допомозі. До осіб з інвалідністю І групи належать особи, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують повного постійного стороннього догляду, абсолютно залежні від інших осіб у забезпеченні життєво-важливих соціально-побутових функцій. [PERSON] . І група інвалідності встановлена довічно, що свідчить про невиліковність хвороби, а також потребу постійного медичного та соціального забезпечення. У програмі реабілітації зазначено про необхідність постійного догляду у терапевта та у невропатолога. Крім того, у програмі реабілітації зазначено, що реабілітаційний потенціал [PERSON] низький, а його метою є відновлення обмеження життєдіяльності часткове. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили, що [PERSON] мала проблеми з пересуванням, з 2016 року помешкання своїх сусідів не відвідувала, стала замкнутою. Спілкування між ними відбувалося у телефонному режимі. При цьому суд враховує, що останнє лікування [PERSON] проходила у 2016 році. З пояснень відповідача та його свідків встановлено, що у подальшому лікування [PERSON] відбувалося у домашніх умовах, так як стаціонарне лікування позитивних результатів не давало. Не визнаючи позовних вимог, відповідач посилається на ті обставини, що його шлюб з [PERSON] тривав понад 27 років, оскільки обряд вінчання проведений 07 лютого 1993 року. Разом з тим, у акті № 885 огляду МСЕК від 25 липня 2008 року зазначено, що [PERSON] одинока, проживає з сестрою. Офіційна реєстрація шлюбу між [PERSON] та [PERSON] відбулася у 2009 році, після перенесених інсультів та визнання померлої особою з інвалідністю І групи. На момент реєстрації шлюбу [PERSON] був обізнаний зі станом здоров`я [PERSON] . Факт значного обмеження життєдіяльності також підтверджується й виданою [PERSON] на ім`я [PERSON] довіреністю від 25 вересня 2017 року на представництво у державних установах, у тому числі Пенсійному фонді України з питань, що стосуються виплати пенсії. При розгляді даної справи по суті також встановлено, що позивач з сестрою [PERSON] підтримували тісні родинні відносини та надавали один одному допомогу, що підтверджується показами свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та не заперечується стороною відповідача. З часу виникнення тяжкого захворювання геморагічного інсульту позивач опікувалася сестрою, забезпечувала їй належне лікування, супроводжувала у лікарнях, надавала допомогу при лікуванні, догляді та у відновленні за місцем її проживання. та надавала іншу допомогу. Після смерті [PERSON] позивач займалася похованням, що підтверджується свідоцтвом про поховання від 28 січня 2020року, виданим видане на ім`я позивача та накладною виданою СКП «Броварська ритуальна служба» 27 січня 2020 року. Оцінюючи в сукупності всі докази, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість даного позову, а саме надання [PERSON] права на спадкування після смерті [PERSON] разом зі спадкоємцем першої черги [PERSON] . Доказів, які б свідчили про необхідність усунення відповідача від спадкування за законом, судом при розгляді даної справи по суті здобуто не було. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення даного позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial