Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 17200,00 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 9950,00 грн, заборгованість за процентами 2250,00 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7100 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №2291945 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.2.1. договору кредиту, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 10000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. Кредитодавець на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 10000 грн. строком на 30 днів шляхом перерахування на картковий рахунок, котрий надано позичальником та міститься в реквізитах договору, а саме: № [NUMBER] , що підтверджується відповідною довідкою фінансової установи, про те, що 2023-09-20 відбувся успішний переказ коштів у сумі 10000,00 грн, яку засвідчено кваліфікованим електронним підписом. Разом з тим, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту, заборгованість [PERSON] за договором №2291945 від 10.04.2024 станом на 17.09.2024 становить 17200,00 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом 9950,00 грн; заборгованості по процентах за користування 2250,00 грн. Всього за період дії договору позичальником сплачено за договором 50 грн, що відповідно відображено у розрахунку заборгованості. Ухвалою суду від 11.11.2024 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч.1, 3\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є\~договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: - його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; -\~воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; - він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що 10.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №2291945 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Також зазначено, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Крім того, підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»). Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України\~сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до п.2.1. договору кредиту, кредитодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 10000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. Кредитодавець на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 10000 грн. строком на 30 днів шляхом перерахування на картковий рахунок, котрий надано позичальником та міститься в реквізитах договору, а саме: № [NUMBER] , що підтверджується відповідною довідкою фінансової установи, про те, що 2023-09-20 відбувся успішний переказ коштів у сумі 10000,00 грн, яку засвідчено кваліфікованим електронним підписом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно положень ст. 1046 цього Кодексу\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилається, зокрема, на кредитний договір та розрахунок заборгованості, що додаються до позову. З дослідження наданих позивачем документів вбачається, що доказів того, чи було перераховано суму позики у розмірі 10000,00 грн. на будь-який рахунок чи картку відповідача, матеріали справи не містять. Відсутні докази і щодо здійснення будь-якого руху коштів по рахунку на який було перераховано кошти тощо. Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредиту. Оскільки ТОВ ««1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві та у який саме спосіб, визначений кредитним договором, та розміру наданого кредиту у сумі 10000,00 грн., руху коштів на відкритому рахунку, тому перевірити розмір нарахованих як суми боргу, так і процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим. Отже, доводи позивача щодо розміру нарахованих сум заборгованості не підтверджені жодними належними доказами, хоча навіть операції в електронному виді можуть та мають бути підтверджені певними доказами, а правових підстав приймати бездоказово позицію позивача як апріорі істинну тільки тому, що позивачем є фінансова установа, законом не встановлено і у суду таких повноважень немає. При цьому обов`язок доказування покладений на учасників справи. Так, правилами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст.13 ЦПК України\~це не є обов`язком суду. Тобто, стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом перерахування суми на картку, позивач не надав до суду жодного належного доказу, яким би підтвердив викладені обставини. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, тому відсутні підстави їх стягнення. Суд не може погодитися з тим, що сам лише факт підписання кредитного договору свідчить про видачу кредиту відповідачу, оскільки така позиція не ґрунтується на положеннях закону, а жодних відомостей з цього приводу такий договір не містить. Зокрема, Верховний Суд у своїй постанові від 27.03.2020 року по справі №703/3063/18 прийшов до висновку, що в зв`язку з ненаданням банком доказів видачі кредитної картки та розміру кредиту, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу. До того ж,\~сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу матеріали справи не містять. Таким чином, не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів. З огляду на наведене позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed