Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 27 грудня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Кривецькою сільською радою 12.06.2000, про що 12.06.2000 зроблено запис №5. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,1610 га, що належала їй згідно із державним актом, серії ІІ-ЛВ №033614 від 15.03.2000, виданим на підставі рішення ІХ сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24.12.1999, яка включає земельні ділянки: площею 2.9534 га за кадастровим номером 4623981700:03:000:1145, площею 0.1471 га за кадастровим номером 4623981700:03:000:1151 та площею 0.0605 га за кадастровим номером 4623981700:03:000:1147. Відповідно до витягів із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-9948863772024, НВ-9948863732024 та НВ-9948863592024 від 20.09.2024: нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 58 800,87 грн (52521,09 грн+5994,95 грн+284,83 грн). [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована на [ADDRESS] та разом із нею на день її смерті проживав її внук [PERSON] ,\~що підтверджується\~довідкою №205\~від 30.05.2024,\~виданою старостою\~сіл Дмитрів,\~Криве,\~Мукані,\~Середпільці. Після смерті\~ [PERSON] , [PERSON] вступив\~у спадщину\~та,\~маючи намір\~оформити свої\~права на\~спадкове майно,\~після її\~смерті звернувся\~до нотаріальної\~контори зі\~заявою про\~прийняття спадщини.\~Однак нотаріусом\~останньому було\~відмовлено,\~що підтверджується\~відповіддю №495/01-16\~від 12.12.2024. Факт родинних\~відносин підтверджується\~Свідоцтвом про\~народження,\~серії [NUMBER] \~від 13.02.1952,\~Свідоцтвом про\~народження,\~серії [NUMBER] \~від 10.08.1975,\~та Свідоцтвом\~про укладення\~шлюбу,\~серії [NUMBER] \~від 19.04.1974. Отже,\~позивач просить\~встановити факт\~прийняття [PERSON] \~спадщини,\~що залишилась\~після смерті\~ [INFO] \~ [PERSON] шляхом\~фактичного вступу\~в управління\~та володіння\~спадковим майном\~та визнати\~за [PERSON] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~право власності\~на земельну\~ділянку загальною\~площею 3,1610\~га,\~яка складається\~із земельних\~ділянок:\~площею 2.9534\~га за\~кадастровим номером\~4623981700:03:000:1145,\~площею 0.1471\~га за\~кадастровим номером\~4623981700:03:000:1151\~та площею\~0.0605\~га за\~кадастровим номером\~4623981700:03:000:1147,\~в порядку\~спадкування,\~після смерті\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] (а.с.3-6). Заяви та клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Суд своєю ухвалою від 31 грудня 2024 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а.с.1-2). Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача та прийняття рішення про задоволення позовних вимог (а.с.45). Відповідач [PERSON] подала через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги не заперечує (а.с.46). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалює рішення у підготовчому засіданні. Установлені судом фактичні обставини справи 12 червня 2000 року у селі Криве Радехівського району (після адміністративної реформи - Шептицького району) Львівської області померла [PERSON] - баба позивача [PERSON] , що видно із копії Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 12 червня 2000 року (а.с.11). На момент своєї смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована на [ADDRESS] та разом із нею на день її смерті проживав її внук [PERSON] , від імені померлої [PERSON] у Кривецькій сільській раді заповіт не посвідчувався, що підтверджується\~довідкою №205\~від 30.05.2024,\~виданою старостою\~сіл Дмитрів,\~Криве,\~Мукані,\~Середпільці (а.с.21). У склад спадкової маси після смерті [PERSON] , окрім іншого, увійшла земельна ділянка для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва, загальною площею 3,1610\~га,\~що належала\~їй згідно\~із Державним\~актом на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №033614 від 15.03.2000, виданим на підставі рішення ІХ сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 24.12.1999, яка включає земельні ділянки: площею 2.9534 га за кадастровим номером 4623981700:03:000:1145, площею 0.1471 га за кадастровим номером 4623981700:03:000:1151 та площею 0.0605 га за кадастровим номером 4623981700:03:000:1147 (а.с.12,12-зворот). [PERSON] була включена в список громадян власників сертифікатів на земельну частку (пай), яким погоджено передачу земельних часток для ведення товарного с/г виробництва, що посвідчується відомостями, викладеними в Розпорядженні Радехівської районної державної адміністрації Львівської області №67 від 17 лютого 1999 року (а.с.25-30). Претендентами на спадкову масу після смерті [PERSON] із числа спадкоємців за законом, окрім позивача, є донька - [PERSON] , яка відмовилася від спадщини на підставі заяви від 23.11.2010, посвідченої [PERSON] , секретарем Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.31). Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, проте йому, як спадкоємцю, у письмовій формі Радехівською державною нотаріальною конторою Львівської області було повідомлено, що відкрити спадкову справу та видати свідоцтво про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , немає підстав, так як не надано документів, які підтверджують право на спадщину згідно із відповіді №495/01-16 від 12.12.2024 (а.с.32). Родинні відносини позивача та спадкодавця підтверджуються такими доказами: Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 10 серпня 1975 року (а.с.9); Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 13 лютого 1952 року (а.с.18); Свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 19 квітня 1974 року (а.с.19) Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Щодо позовних вимог про встановлення фактів, що мають юридичне значення До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, суд застосовує норми Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України). За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а саме факт прийняття спадщини. Суд зважає на роз`яснення, викладені у пунктах 1, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995. Обставини, що позивач прийняв спадщину після смерті своєї баби [PERSON] підтверджуються довідкою №205 від 30.05.2024, виданою старостою сіл Дмитрів, Криве, Мукані, Середпільці, та не спростовані відповідачем. Отже, вимоги позивача про встановлення такого юридичного факту необхідно задовольнити. Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. Таким чином, позивач [PERSON] відповідно до вказаної вище норми ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв спадщину після смерті спадкодавця, вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі №227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи, що відповідач визнав позов у повному обсязі, та, що позивач [PERSON] прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити. Щодо розподілу судових витрат На підставі заяви позивача суд не здійснює розподіл судових витрат.

Outcome: approved