Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

У лютому 2024 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 11 вересня 2023 року між нею та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір позики від 11 вересня 2023 року. За даним договором відповідач отримав грошові кошти в розмірі 1 971 047,54 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 11.09.2023 року (1 долар США = 36,5686 гривень) складає еквівалент 53900 доларів США, за умови повернення позивачу зазначеної вище суми до 20.09.2023 року. Факт отримання грошових відповідач підтвердив власноручно. Зазначена грошова сума за договором позики підлягає стягненню в судовому порядку, та у випадку виникнення простроченої заборгованості за договором позики, тобто при порушенні строку повернення коштів, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,5 % відсотків за кожен день простроченої заборгованості від суми, що не була сплачена в належний строк. Але у порушення умов договору відповідач своє зобов`язання за укладеним договором позики не виконав та борг не повернув, ні повністю, ні частково. У добровільному порядку кошти не повертає, вимоги позивача залишаються проігнорованими з боку відповідача. Тому відповідач вважає своє право порушеним та таким, що підлягає судовому захисту. \~ \~ Просить\~суд стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ \~ [PERSON] заборгованість\~за договором\~позики в\~розмірі грошові\~кошти за\~договором позики\~в сумі\~1\~971\~047,54\~грн.\~(один\~мільйон дев`ятсот\~сімдесят одна\~тисяча сорок\~сім гривень\~54\~копійки)\~тагрошові кошти в сумі 1 488 105 грн. (один мільйон чотириста вісімдесят вісім тисяч сто п`ять гривень), які повинен сплатити як пеню [PERSON] , згідно до пункту 5 договору позики від 11 вересня 2023 р.. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2024 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 липня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. Представник позивача адвокат Кравченко Д.В. в день судового засідання подав заяву через канцелярію суду, якою підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Просив суд позов задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. З приводу винесення заочного рішення суду не заперечував. Представник відповідача в судове засідання в з`явився, направивши до суд суду заяву про припинення договору про надання правової допомоги відповідачу з 30 вересня 2024 року. Відповідач в судове засідання не з`явився. Правом на подання письмового відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвала про відкриття, позовна заява з додатками отримана представником відповідача 07 травня 2024 року. На час розгляду справи відзив на позов не подано, причини неможливості подати суду не повідомлено. Додатково для виклику особи, суд направляв і смс-повідомлення, та розмістив оголошення про виклик особи на сайті суду. Причини неявки суду не повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши докази в їх сукупності, оглянувши оригінал договору позики про отримання грошових коштів, суд приходить до висновку про задоволення позовних частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 11\~вересня 2023\~року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дуленко О.О., зареєстровано в реєстрі за № 417. За даним договором [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв у борг грошові кошти в сумі 1 971 047,54 грн. (один мільйон дев`ятсот сімдесят одна тисяча сорок сім гривень 54 копійки), що за офіційним курсом НБУ станом на 11.09.2023 року (1 долар США = 36,5686 гривень) складає еквівалент 53900,00 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот) доларів США, за умови повернення зазначеної вище суми до 20.09.2023 року. У випадку виникнення простроченої заборгованості за договором позики, тобто при порушенні строку повернення коштів, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,5 % (нуль цілих п`ять десятих) ) відсотків за кожен день простроченої заборгованості від суми, що не була сплачена в належний строк (п.5 договору). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Згідно з статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Якщо наявний факт існування розписки або договору, у який позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом це свідчить про реальний характер договору позики, ключовим є зміст цього документу. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом України у постановах від 05 вересня 2018 р. у справі № 756/8630/14-ц , провадження № 61-8792св18, від 08 квітня 2021 р. у справі 500/1755/17, провадження 61-1899св20, від 22 вересня 2021 р. у справі № 761/29374/19 та від 16 лютого 2022 р. у справі № 520/19325/18. Розписка є документом про отримання в борг грошових коштів, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору, зміст умов договору, і головне факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому, факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Крім того, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. На підтвердження укладання договору позики і передачі грошей позивач надав суду підписаний договір позики. У якому п. 1.1 зазначено: Грошові кошти зазначені в п.1 цього Договору, передані Позикодавцем та отримані Позичальником до підписання цього договору. Підписанням цього Договору Позичальник підтверджує факт одержання від Позикодавця грошових коштів в сумі 1971047,54 грн. (один мільйон дев`ятсот сімдесят одна тисяча сорок сім гривень 54 копійки), що за офіційним курсом НБУ станом на 11.09.2023 року (1 долар США = 36,5686 гривень) складає еквівалент 53900,00 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот), доларів США. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. \~ \~ Статтею\~202\~КЦ України\~визначено,\~що правочином\~є дія\~особи,\~спрямована на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження позовних вимог суду надані належним чином завірена копія укладеного договору позики від 11 вересня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дуленко О.О., зареєстровано в реєстрі за № 417, власноручно написаної відповідачем [PERSON] , в якому зазначено всі істотні умови правочину позики, а саме: анкетні дані сторін договору, суму і валюту фактично отриманих в борг грошових коштів, умови сплати пені за прострочення виконання умов договору, зобов`язання позичальника [PERSON] повернути ці кошти позивачеві [PERSON] в строк до 20.09.2023 року. Крім того, при розгляді справи представником Позивача був пред`явлений оригінал вищевказаного договору позики від 11 вересня 2023 року. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд враховує, що для правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, слід встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16-ц. \~ \~ Оцінивши\~докази,\~надані позивачем,\~суд приходить\~до висновку,\~що між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] укладено\~договір позики\~грошових коштів,\~яким встановлено\~строк їх\~повернення,\~та оригінал\~договору позики\~перебуває у\~фактичному володінні\~позивача,\~що свідчить\~про невиконання\~боржником зобов`язання\~з повернення\~боргу за\~цим правочином\~ані у\~строк до\~20.09.2023року, ані до теперішнього часу. Судом також враховується, що відповідачем та його представником будь-яких доказів щодо погашення боргу суду не надано, жодних клопотань про витребування таких доказів не заявлялось. Також відповідачем не надано доказів повернення грошових коштів позивачу. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача\~кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Боргова розписка про отримання коштів підписана власноручно відповідачем, є документом, який виданий боржником кредитору, тобто позивачу, за договором позики, що підтверджує його укладення і умови цього договору, засвідчує отримання відповідачем від позивача певної грошової суми. Зазначена правова позиція висловлена в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі №707/2606/16-ц. Крім того, суд враховує, що після отримання представником відповідача ухвали про відкриття, позовної заяви з додатками, ні представник, ні відповідач не надали суду будь-яких заперечень, що договір останнім не укладався, не підписувався, грошові кошти не передавались, тощо. Тому вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають до задоволення. Щодо стягнення пені за договором. Звертаючись до суду з позовом, позивач також просив стягнути в розмірі 1 971 047,54 грн. з розрахунку 0,5 відсотків за кожен день простроченої заборгованості від суми, що не була сплачена в належний строк. Так, відповідно до розрахунку пеня за договором позики від 11.09.2023 року (пункт 5 Договору): 1971047,54 грн. * 0.5 % = 9855 грн. (за кожен день прострочення) За 2023 рік Вересень - 12 днів * 9855 грн. (в день) = 118260 грн. Жовтень - 31 день * 9855 грн. (в день) = 305505 грн. Листопад - 30 днів * 9855 грн. (в день) = 295650 грн. Грудень 31 день * 9855 грн. (в день) = 305505 грн За 2024 рік Січень - 31 день * 9855 грн. (в день) = 305505 грн. Лютий - 16 днів * 9855 грн. (в день) = 157680 грн. Разом загальна кількість днів прострочення 151 день * 9855 грн. (за кожен день прострочення) = 1 488 105 грн. розмір пені на час розрахунку згідно до пункту 5 договору позики від 11 вересня 2023 року. Так, у Принципах міжнародних комерційних договорів (Принципи УНІДРУА в редакції 2016 року) у ч.3 ст.7.1.7 "Непереборна сила (форс-мажор)" вказано, що сторона, яка не виконала зобов`язання, має повідомити іншу сторону про виникнення перешкоди та її вплив на здатність виконувати зобов`язання. Якщо повідомлення не отримане іншою стороною протягом розумного строку після того, як сторона, яка не виконала, дізналася або могла дізнатися про перешкоду, вона несе відповідальність за збитки, які стали результатом неотримання повідомлення. У Принципах європейського договірного права (ст. 8.108 (3), присвячена питанням форс-мажору) указано, що сторона, яка не виконує зобов`язання, має впевнитися в тому, що повідомлення про перешкоду та її вплив на виконання інша сторона отримала впродовж розумного строку після того, як сторона, яка не виконує, дізналася або повинна була дізнатися про ці перешкоди. Інша сторона має право на компенсацію збитків, завданих внаслідок неотримання такого повідомлення. Згідно ст. 79 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.80, яка набула чинності для України з 01.02.91, визначено, що сторона не несе відповідальності за невиконання будь-якого зі своїх зобов`язань, якщо доведе, що воно було зумовлене перешкодою поза її контролем і що від неї нерозумно було очікувати взяття до уваги цієї перешкоди під час укладення договору або уникнення чи подолання цієї перешкоди чи її наслідків. Сторона, яка не виконує свого зобов`язання, повинна повідомити іншу сторону про перешкоду і про її вплив на її здатність виконання. Якщо інша сторона не отримала повідомлення протягом розумного строку після того, як про цю перешкоду стало чи повинно було стати відомо стороні, яка не виконує свого зобов`язання, ця остання сторона несе відповідальність за збитки, які є результатом того, що таке повідомлення не було отримане. Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх зобов`язань. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача за зустрічним позовом в частині стягнення пені та 3% річних обґрунтованими. Але, при визначенні розмірі неустойки суд також враховує положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Так, за ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Відповідно до роз`яснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через просторочене виконання зобов`язань). При вирішенні питання про стягнення пені судом враховують наступні встановлені обставини. У матеріалах справи відсутні докази, що позивачу завдані істотні збитки, що ним понесені значні витрати та зазнав збитків за порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення грошових коштів. Суд також враховує значне зростання курсу, введення воєнного стану, розміру неустойки майже прирівняний до розміру основного боргу, тому зменшує заявлену позивачем пеню до 800 000 грн., що буде достатнім для покриття всіх збитків і відповідатиме меті забезпечення виконання умов договору, не буде непомірним та не поставить відповідача у вкрай невигідне становище, зважаючи на необхідність повернення грошових коштів. У матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу завдана така істотна шкода, не заявлено клопотань про їх витребування, у разі складнощів в їх отриманні. Тому в цій частині вимоги підлягають до задоволення частково. Ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до вимогст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 15140,00 грн., які сплатила позивач на день подачі позову до суду. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: partial