Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

До Авдіївського міського суду Донецької області звернулися [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , із позовною заявою до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, юридична адреса: Донецька область, Покровський район, м. Авдіївка, вул. Молодіжна, буд. 5, про визнання права власності на квартиру На виконання рішення Вищої ради правосуддя № 1802/0/15-24 від 11.06.2024, у зв`язку з тимчасовою окупацією російською федерацією Авдіївської міської територіальної громади, змінено з 1 липня 2024 року територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська. Справа надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2025 головуючим суддею у розгляді цієї справи визначено суддю Недобитюк Н.В. В обґрунтування позову зазначено, що «…на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.01.1996 позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також членам їх сім`ї [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках належить квартира за адресою: [ADDRESS] …Право власності на вказану квартиру зареєстроване 25.01.1996 в книзі реєстрації КП «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» за реєстровим №4906. Тобто, факт реєстрації за позивачами права власності на квартиру підтверджується реєстраційним написом на звороті вказаного вище свідоцтва від 23.01.1996. …Через активні бойові дії на території Донецької області та, зокрема у м. Авдіївка, багатоквартирний будинок, де знаходиться квартира позивачів, зазнав пошкоджень. Останні мали намір зафіксувати факт пошкодження (знищення) власного нерухомого майна, через мобільний застосунок «Дія». Однак не змогли цього зробити через відсутність у ЄДР речових прав на нерухоме майно записів про право власності. … У зв`язку з цим один із позивачів [PERSON] звернулася до державного реєстраторі із заявою про внесення запису про її право власності до вказаного реєстру. Під час розгляду заяви державним реєстратором здійснив консолідований пошук інформації про зареєстроване право власності в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року. В результаті такого пошуку встановлено, що інформація про реєстрацію права власності на вказану квартиру в Державному реєстрі відсутня. Тому реєстратором було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви та направлено запит до Авдіївської міської військової адміністрації. Однак відповіді реєстратору не було надано. Саме тому, 13.03.2024 державним реєстратором було прийнято рішення №72034565 про відмову в проведенні реєстраційних дій. …» Отже, наявність суб`єктивного права власників не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами, а тому у позивачі вимушені звернутись до суду із даним позовом в якому позивачі просять: - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/5 частки нерухомого майна квартири загальною площею 48,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/5 частки нерухомого майна квартири загальною площею 48,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/5 частки нерухомого майна квартири загальною площею 48,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача на користь позивачів понесені ними судові витрати. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до частини другої ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За відсутності секретаря судового засідання, згідно частини третьої ст. 66 ЦПК України, помічник судді може здійснювати його повноваження. Позивачі повідомили, що позовні вимоги підтримують, просили суд розглядати справу без їх участі, мотивуючи тим, що приїхати в судове засідання не мають змоги, оскільки фактично проживають за адресою: [ADDRESS] як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними довідками: №1216-5001937706 від 29.07.2022, №1216-5001942775 від 01.08.2022, №1216-5001942873 від 01.08.2022. Представник відповідача Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області в судове засідання не з`явилась, натомість подав до суду відзив та заяву, в яких просив розглянути справу без його участі та зазначив, що Авдіївська МВА Покровського району Донецької області не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо визнання права власності за позивачами, просив понесені позивачами судові витрати на відповідача не покладати. За результатами підготовчого засідання, згідно ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання позову відповідачем за наявності для того законних підстав, якщо таке визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що Свідоцтвом про право власності на житло (бланк ЯГТ. Зак. №5861-2000) від 23.01.1996, виданого у м. Авдіївка Донецької області, Виконавчим комітетом міської ради, згідно з рішенням від 23.01.1996 №13, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності в рівних частинах: [PERSON] , [PERSON] та членам їх сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На зворотній стороні вказаного свідоцтва про право власності на житло, наявний реєстраційний напис, який свідчить, що спірна квартира [ADDRESS] зареєстрована Донецьким БТІ на праві приватної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і записана у реєстрову книгу за №4906 від 25.01.1996. Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 72034565 від 13.03.2024, державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Бесераб А.В., розглянувши заяву від 29.01.2024 за реєстраційним номером 59162678, відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки після завершення строку, встановленого ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права, а саме: 02.02.2024 було направлено запит №318/0/2-24 до Авдіївської МВА Покровського району Донецької області про надання інформації щодо реєстрації права власності до 01 січня 2013 року на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , але документ на запит державного реєстратора не було отримано. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 1.4. наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.98 «Про затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» (далі - Наказ),чинний на момент реєстрації права власності, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). Пунктами 1.5, 1.6 Наказу передбачено, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації; державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Розділом 2 Наказу передбачено, що реєстрація права власності провадиться на підставі правовстановлювальних документів за заявою; відповідальний працівник БТІ на підставі цих документів робить запис у реєстровій книзі; на оригіналі та копії правовстановлюваного документа робиться реєстраційний напис з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна з підписом особи, відповідальної за реєстрацію. Проаналізувавши надані суду документи, можливо дійти висновку, що позивачам дійсно безоплатно у приватну спільну сумісну власність в рівних частках надано квартиру, право власності якої на підставі свідоцтва про свідоцтва про право власності на житло від 23.01.1996, виданого у м. Авдіївка Донецької області Виконавчим комітетом міської ради, згідно з рішенням від 23.01.1996 №13, зареєстровано Донецьким БТІ на праві приватної власності і записана у реєстрову книгу за №4906. Відповідно до п.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Як встановлено судом, реєстрацію права власності на спірну квартиру здійснювало Донецьке бюро технічної інвентаризації. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за №1668/39004, всю територію Донецького району, у тому числі м.Донецьк з 07.04.2014 року відноситься до територій України, які тимчасово окуповані Російською Федерацією. Відомості про перевезення реєстраційних справ та інших архівних документів вищезазначеного БТІ відсутні. Наведене вказує на неможливість отримання документів щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна м. Авдіївка Донецької області, проведені БТІ до 01.01.2013 року, зокрема, й на спірну квартиру. З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При цьому, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії"). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оскарження. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оскарження та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. При цьому, на даний час продовжує існувати, зазначена державним реєстратором, причина відмови позивачам у реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме відсутність реєстрації спірного майна в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також неможливість витребування реєстраційних документів у відповідного бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію права власності, що пов`язано з перебуванням на тимчасово окупованій території України. Враховуючи відсутність у позивачів іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права - реєстрації права власності на спірну квартиру, у визначеному законом порядку, суд вважає за необхідне з метою захисту права позивачів на вказане майно, визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право приватної спільної сумісної власності. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Представник відповідача зазначила, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, що фактично є визнанням відповідачем позову. Як встановлено судом таке визнання позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved