Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 30000 грн моральної шкоди, завданої вчиненням відповідачем 08 січня 2019 року кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України. Позов обгрунтований тим, що 12 січня 2019 року Ніжинським ВП ГУНП в Чернігівській області порушено кримінальне провадження, передбачене ч.1 ст.125 КК України, за фактом нанесення їй [PERSON] 08 січня 2019 року легких тілесних ушкоджень, про що її визнано потерпілою. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 24 травня 2024 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності [PERSON] через закінчення строків давності. Позивачу внаслідок злочину спричинено великих моральних страждань, також принижена репутація, порушені нормальні життєві зв`язки через порушення стосунків з оточуючими людьми, у тому числі з рідними та родичами, також позивач через неправомірні дії вимушена звертатись до поліції та сільської ради. Також відповідач був зареєстрований в [ADDRESS] , де вона проживає, але у судовому порядку був виселений та знятий з реєстрації. Добровільно відшкодувати моральну шкоду відповідач відмовляється. Просить позов задовольнити. Згідно з ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, про що заперечення під час судового розгляду відсутні. Відповідно до заяви від 04 лютого 2025 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути за відсутності, вказує, що відповідач [PERSON] не поніс щодного покарання за вчинення злочинів проти матері. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково у розмірі 2000 грн, пояснивши, що позивач [PERSON] є його матір`ю; заявлені 30000 грн моральної шкоди є завищеними, відповідні докази позивачем не надані; події злочину не було, на нього здійснений наклеп, має тривалі неприязні відносини із батьками, наявні факти щодо наміру його вбивства, мати має негативні характеристики і зловживає алкоголем, батько неодноразово вчиняв крадіжки і щодо нього наявне кримінальне провадження, ухвалу суду від 24 травня 2024 року не оскаржував через юридичну необізнаність. Інші заяви, клопотання сторін станом на 04 лютого 2025 року відсутні. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Позивачем по справі є [PERSON] , [INFO] , відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином позивача. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 травня 2024 року по справі №740/1330/24 (провадження №1-кп/740/230/24), яка набрала законної сили, підозрюваного за ч.1 ст.125 КК України [PERSON] згідно з клопотанням прокурора звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності. Згідно з ухвалою суду досудовим розслідуванням установлено, що 08 січня 2019 року близько 08-30 год [PERSON] зайшов до приміщення будинку за адресою: [ADDRESS] , де в той час знаходилась [PERSON] ; перебуваючи у приміщенні домогосподарства, [PERSON] з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та доводячи свої наміри до кінця, передбачаючи наслідки у вигляді заподіяння шкоди для здоров`я [PERSON] , та бажаючи їх настання, умисно завдав не менше п`яти ударів дерев`яною палицею в ділянку стегон [PERSON] , від чого остання отримала тілесні ушкодження у виді саден нижньої третини обох стегон, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; 31 липня 2019 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме в умисному легкому тілесному ушкодженні. Суд установив, що з моменту вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто з 08 січня 2019 року, минуло більше двох років; доказів вчинення [PERSON] нового кримінального правопорушення у матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази його ухилення від досудового слідства. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З даних підстав вказана ухвала суду від 24 травня 2024 року є обов`язковою для суду при вирішенні справи щодо відшкодування моральної шкоди при вчиненні [PERSON] 08 січня 2019 року незаконних дій потерпілій [PERSON] , що спричинило їй легкі тілесні ушкодження внаслідок нанесення не менше п`яти ударів дерев`яною палицею в ділянку її стегон. Також судом враховується, що кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою, яка не спростовує факту наявності вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Також Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №531/2332/14-к вказав, що відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Посилання відповідача [PERSON] у судовому засіданні щодо відсутності події правопорушення відносно його матері [PERSON] 08 січня 2019 року не підтверджене жодними доказами, при цьому ч.3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, тобто сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них, в іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони, тобто доказування є юридичним обов`язком сторін, зокрема і відповідача. Принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19). З даних підстав позивач має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок вчинення щодо неї відповідачем кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення ушкодженням здоров`я потерпілого, за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (правова позиція Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц п.90). Позивач при визначенні моральної шкоди у розмірі 30000 грн посилається на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду від 24 травня 2024 року, інші докази суду не подані, обгрунтування моральної шкоди стосується моральних страждань, приниження репутації, порушені нормальних життєвих зв`язків. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та характер пережитих потерпілою [PERSON] , яка на час розгляду справи досягла 69-річного віку, душевних страждань, пов"язаних із протиправними діями відповідача [PERSON] , який є її сином і досяг 41-річного віку, щодо спричинення їй тілесних ушкоджень, що безумовно свідчить про зневагу [PERSON] до існуючих правил та моральних норм поведінки у сім`ї та суспільстві і є неприпустимим при вирішенні будь-яких конфліктних питань із матір`ю, істотність вимушених змін у її житті, отримання нею тілесних ушкоджень та докладання додаткових зусиль для відновлення звичного способу життя, необхідності витрачання свого часу під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження у суді, ініціювання та розгляду у суді цивільної справи про відшкодування моральної шкоди, що, із врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, є підставою для визначення моральної шкоди у розмірі 7000 грн, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. За поданими суду позивачем доказами та обгрунтуваннями позову підстави для стягнення 30000 грн моральної шкоди не встановлені, доказування не може грунтуватись на припущеннях. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Позивач, якій кримінальним правопорушенням спричинене ушкодження здоров`я, в порядку п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим 1211 грн 20 коп судового збору, враховуючи часткове задоволення позову, підлягають стягненню із відповідача у дохід держави. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані учасниками під час судового розгляду із врахуванням змагальності та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: partial