Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

В грудні 2024 року представник ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Какун А.С. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 34773,50 грн та судових витрат в розмірі 3028,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 серпня 2020 року [PERSON] уклала з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» кредитний договір № 8224881244, який разом і паспортом кредиту, умовами отримання фінансових кредитів, які розміщені на сайті кредитора, складають єдиний кредитний договір. На підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило АТ «Таскомбанк» право вимоги за вказаним кредитним договором. 15.05.2024 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, за умовами якого ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) Акціонерному товариству «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до Додатку №1 договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 Реєстру прав вимог, ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 29123,50 грн, з яких: 19962,89 грн заборгованість по тілу кредиту, 2,34 грн загальна заборгованість по відсотках, 9158,27 грн загальна заборгованість по комісії, 0,00 грн пеня/штрафи. 14.03.2020 між ТОВ «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 10001739454. Кредитний договір відповідно до п. 9.10 кредитного договору, підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п. 10 кредитного договору, реквізити та підписи сторін. 11.05.2021 між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 11052021, відповідно до умов якого ТОВ «Інвест Фінанс» передає ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає ТОВ «Інвест Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 11.05.2021 до договору факторингу № 11052021, ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 5650,00грн., з яких: 2000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 3650,00 грн загальна заборгованість за відсотками. Отже, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 8224881244 та кредитним договором № 10001739454 в розмірі 34773,50 грн. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи на 03 лютого 2025. Відповідно до\~правил ст.178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. 30 січня 2025 року представник відповідача Сікорська І.С. через систему «Електронний суд» надіслала до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повністю з тих підстав, що, на її думку, позивач не надав суду належних доказів, які підтверджують його позовні вимоги, оскільки додані до позовної заяви договори та витяги з реєстру боржників не містять всіх підписів сторін, договір про відступлення права вимоги укладено особою, яка не володіє правом вимоги, відповідача не повідомлено про відступлення такої вимоги у встановленому законом порядку, не надано доказів оплати відступленого права вимоги, документів первинного бухгалтерського обліку, детальний розрахунок кредиту, незрозумілий строк, на який укладено договір кредиту, безпідставно нараховано комісію, а також просить застосувати строк позовної давності. 31 січня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що, вважає відзив безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на те, що відповідно до умов договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні договорів. Також позивач зауважив, що вказані електронні договори укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Для укладання договорів, відповідач вчинив певні дії, без здійснення яких договори б не були укладені, що також підтверджує їх укладання в електронній формі. Посилання відповідача у відзиві на те, що він не укладав договори, не може братись до уваги, оскільки вони підписані електронним підписом останнього, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Також зазначає, що договір кредиту у 2020 році позивач підписала шляхом проставлення власноручного підпису. Крім цього, позивач звертає увагу на те, що не є банківською установою, у зв`язку з чим на нього ен поширюються правила Положення про організацію операційної діяльності в банках України №75. Вказує, що законодавство не покладає на позивача як на нового кредитора обов`язок мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. У разі невиконання такого обов`язку первісним кредитором боржник має право виконати зобов?язання на користь первісного кредитора. Щодо строку звернення до суду з цим позовом позивач зазначив про його продовження на строк дії карантину та період дії в Україні воєнного стану. Враховуючи це позивач вважає, що викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача є безпідставними. Представник позивача у судове засідання не з`явилася. В тексті позовної заяви висловила прохання до суду розглядати справу без її участі та задовольнити позов, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про місце, день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» надіслала до суду клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи у зв`язку із неотриманням матеріалів справи відповідачем. Крім того, представник відповідача надіслала до суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд застосувати строк позовної давності, відмовити у задоволенні позову та розглядати справу без сторони відповідача. У відповіді на відзив представник позивача Ясницька Н.О. зазначає про те, що вимоги товариства є законними та обґрунтованими, на підтвердження чого надає до суду додаткові докази, які просить долучити їх до матеріалів справи. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив, що 14 серпня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] уклали кредитний договір № 8224881244, за умовами якого остання отримала у позику грошові кошти в розмірі 32418,30 грн. строком на 36 місяців та зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти в розмірі 36,1 % річних. Порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення визначено графіком платежів. Вказаний кредитний договір та паспорт до кредиту підписано відповідачем у паперовому виді шляхом проставлення власноруч підпису. На підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило АТ «Таскомбанк» право вимоги за вказаним кредитним договором. 15.05.2024 року між Акціонерним товариством «Таксомбанк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, за умовами якого АТ «Таскомбанк» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог від 24 листопада 2022 року до договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 29123,50 грн, з яких 19962,89 грн загальна заборгованість по тілу кредиту, 2,34 грн сума заборгованості за відсотками, 9158,27 загальна заборгованість по комісії. Крім того, 14.03.2020 між ТОВ «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 10001739454. Кредитний договір відповідно до п. 9.10 кредитного договору, підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п. 10 кредитного договору, реквізити та підписи сторін. 11.05.2021 між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 11052021, відповідно до умов якого ТОВ «Інвест Фінанс» передає ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає ТОВ «Інвест Фінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 11.05.2021 до договору факторингу № 11052021, ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 5650,00грн, з яких: 2000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 3650,00 грн загальна заборгованість за відсотками. Обґрунтовуючи поданий до суду позов, ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначило, що [PERSON] не виконала умови кредитних договорів та не виконала належним чином свої зобов?язання за ними, скористалась кредитними коштами, однак заборгованість не погасила. Враховуючи укладені кредитні договори та договори факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі\~\~29123,50 грн за договором № 8224881244;\~ в сумі\~\~5650,00 грн за договором № 10001739454, всього на загальну суму 34773,50 грн. Вирішуючи цей спір суд виходить з такого. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Отже, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1\~ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис». Згідно зі\~ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.\~205,\~207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Згідно\~зі ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Згідно з ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З матеріалів справи вбачається, що договори позики, за якими позивач просить стягнути заборгованість з відповідача підписані останньою шляхом проставлення власноручного підпису (договір від 14.08.2020) та електронного підпису позичальника, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п. 10 кредитного договору, реквізити та підписи сторін (договір від 14.03.2020). Суд встановив, що Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, що приєднаний до матеріалів справи, та укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» датовано 07.10.2016, тобто ще до підписання кредитного договору 14 серпня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем. Статтею 512 ЦК України\~передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. На підставі\~ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки щодо дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав Водночас, позивач зазначає про наявність у нього права вимоги до відповідача за кредитним договором від 14 серпня 2020 року на підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. На обґрунтування та підтвердження цих доводів надав до позовної заяви лише окремі аркуші вказаного договору. Крім цього, до відповіді на відзив позивач додав договори факторингу від 11.05.2024 та від 15.05.2024, а також акти прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги за цими договорами факторингу, платіжні інструкції про плату за відступлення права вимоги за ними. Проте договір факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року в повному обсязі не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною 2 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії окремих аркушів договору факторингу не є належним чином засвідченими копіями документів та не є засвідченими витягами з них, тому суд не приймає їх як належний, допустимий та достовірний доказ у розумінні статті 77-79 ЦПК України. При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викадений у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20, за яким в оцінці поведінки та способу ведення справ банком суд інстанції враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Суд вважає цей висновок релевантним до спірних правовідносин, хоча він висловлений стосовно банківської установи, якою позивач не є. За таких обставин та з урахуванням наведених норм матеріального і процесуального права суд дійшов висновку про те, що позивач не надав суду доказів того, що він є новим кредитором у зобов`язаннях із відповідачем відповідно до умов кредитного договору № 8224881244, а тому не довів наявність у нього права вимоги до відповідача за цим договором. Отже, правові підстави для задоволення позовних вимог в частині цього договору відсутні. Водночас на підставі наявних в матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивач набув права вимоги до боржника за договором № 10001739454 у встановленому законом порядку на підставі відповідного договору факторингу. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №10001739454 становить 5650,00грн., з яких: 2000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 3650,00 грн загальна заборгованість за відсотками. Суд бере до уваги, що, посилаючись на ненадання позивачем належних доказів підписання цього договору та доказів зарахування кредитних коштів на її рахунок, доказів щодо розміру заборгованості, відповідач не спростовувала та не заперчує того, що вона уклала цей договір та отримала кошти за ним. При цьому відповідач на підтвердження своїх заперечень не надала суду виписку щодо руху коштів на відповідному рахунку, яка б свідчила про зворотнє (про не надходження коштів на її рахунок або ж про повне та своєчасне погашення нею суми заборгованості); також не надала суду власного розрахунку наявної заборгованості за цим договором, яка на її думку є правильною, з підтвердженням належними доказами. Вказані обставини не спростовані відповідачем шляхом надання суду належних та допустимих доказів, а зазначені у відзиві доводи відповідача стосовно вказаного суд відхиляє як необґрунтовані та такі, що не відповідають наявним у матеріалах справи належним та допустимим доказам. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що факт укладення означеного кредитного договору і його невиконання боржником підтверджений належним чином. Отже, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення заборгованості за кредитним договором №10001739454 порушує право позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З огляду на встановлені обставини справи та приписи чинного законодавства, враховуючи, що відповідач відмовилась від виконання зобов`язань за договором в односторонньому порядку, що потягло невиконання його умов, крім того, відповідача не спростувала доводи позивача про отримання коштів за договором кредиту, заперечуючи проти позову фактично вказує на відсутність належних доказів на підтвердження заявленого позову, тому суд приходить до висновку про те, що у позивача наявні правові підстави вимагати стягнення непогашеної основної суми заборгованості за договором у судовому порядку. Водночас щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд зазначає таке. За умовами кредитного договору № 10001739454 від 14.03.2020 передбачено надання позики\~\~в розмірі 2000,00 грн строком на 30 календарних днів. Отже, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має право на стягнення процентів за користування позикою за вказаним договором за 30 календарних днів, виходячи із розміру установленої у договорі процентної ставки, яка становить 1,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц та у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Отже, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» має право на стягнення процентів за користування кредитом за вказаним договором за 30 календарних днів що, виходячи із установлених у договорі процентних ставок, становить 900,00 грн. Проте, позивач безпідставно зазначив у позові вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за цим договором у розмірі 3650,00 грн. Суд наголошує, що нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вказаним вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту № 10001739454 від 14.03.2020 року у розмірі 2900,00 грн, з яких 2000,00 грн сума позики, 900,00 грн - проценти за користування позикою. В іншій частині вимоги позову задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню 252,54 грн на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial