Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що він є батьком [PERSON] та [PERSON] , відповідач їх матір. Відповідач матір дітей самоусунулася від виховання та утримання неповнолітніх дітей з 2013 року, матеріально не утримує, не приймає участі у вихованні дітей. Він повністю займається вихованням дітей, матеріально їх утримує, забезпечує розвиток їх духовного стану. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню дітей : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Суду пояснили, що відповідач матір дітей, батько займається вихованням, утриманням дітей з 2013 року. Відповідач дітей не утримує, не піклується. Позбавлення батьківських прав з метою уникнення матеріальних претензій відповідача до дітей. Представник третьої особи [PERSON] просить позовні вимоги задовольнити, що буде в інтересах дітей. Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, діти дійсно проживають з батьком з 2013 року. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено в судовому засіданні матір`ю [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження [NUMBER] , виданого 17.12.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 456 від 17 грудня 2010 року, та [NUMBER] , виданого 17.07.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 335 від 18 серпня 2009 року. Батьком дітей є [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 11.09.2013 року № 486 визначено місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком, [PERSON] . Згідно рішенню Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 7 грудня 2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за [PERSON] числиться заборгованість по аліментних платежах , станом на 31 липня 2024 року в сумі 241133 грн. 09 коп. Відповідно до характеристики на [PERSON] , з Харьківської гімназії № 148 , [PERSON] навчається з лютого 2023 року, дитина проживає з батьком, яка контролює навчання, приходить на виклики до школи. Матір , зі слів [PERSON] з сім`єю не проживає, з дитиною не спілкується. Відповідно до характеристики на [PERSON] , з Харьківської гімназії № 148, [PERSON] навчається з лютого 2023 року, дитина проживає з батьком, яка контролює навчання, приходить на виклики до школи. Матір , зі слів [PERSON] з сім`єю не проживає, з дитиною не спілкується. Свідок [PERSON] суду показала, що в 2013 році прийнято рішення, щоб діти проживали з матір`ю, в 2016 році [PERSON] звертався до органу опіки та було надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері, але він не звертався до суду. Відповідач вживала алкогольні напої, не працює, діти її не пам`ятають, вона їм не телефонує, не зустрічаються. Допитана в судовому засіданні [PERSON] , суду показала, що проживає з батьком та сестрою, він займається їх вихованням та утриманням, матір бачила останній раз в 2013 році, спілкується з матір`ю батька, родичів матері не знає. Допитана в судовому засіданні [PERSON] , суду показала, що з 2-3 років проживає з батьком, матір не пам`ятає, телефонувала їй неодноразово, вона ніколи з ними не зустрічалась, обіцяла прийти на зустріч, але ніколи не приходила. В матеріалах справи наявний висновок виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 11.09.2024 року за № 15/20-1344 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дітей : [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: „Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконувала належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей, не цікавиться їх долею протягом тривалого періоду часу, участі у їх вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідачка жодних спроб на відновлення відносин з дитиною не робила, тобто, вона не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, а тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422 грн.40 коп..

Outcome: approved