Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 21.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) №21.06.2024-100001031, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» надав відповідачу кредит у сумі 11000,00 грн., строком на 124 дні за процентною ставкою "Економ"/"Стандарт". Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено односторонньому порядку. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка: 1.47%. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит, у свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед позивачем не виконав, порушив умови кредитного договору, у результаті чого, станом на 22.10.2024 року має прострочену заборгованість у сумі 36520,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 11000,00 грн., заборгованість за процентами 17050,00 грн., заборгованість за комісією 990,00 грн., заборгованість за додатковою комісією 1980,00 грн., неустойка за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання 5500,00 грн.. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив та від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість у сумі 36520,00 грн., разом із судовими витратами у сумі розміром 2422,40 гривень. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кузнєцов О.М. надав до суду відзив, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Зазначив, що відповідач не укладав жодного кредитного договору з позивачем, не підписував електронним цифровим підписом і не отримував примірника оригіналу підписаного кредитором. Жодний документ в матеріалах справи не підписаний відповідачем особисто, у тому числі і за допомогою одноразових ідентифікаторів. Дійсні правовідносини сторін можна встановити тільки з оригіналу кредитного договору, який в свою чергу, як зазначено позивачем, складається із Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 21.06.2024 року і Заявки, та інших документів щодо його виконання, а паперові копії є недостовірними, виготовлені та надані зацікавленою особою - позивачем, без оригіналів, яких не існує. Позивачем не доведено факт укладання Кредитного договору з відповідачем та його істотних умов, єдиним доказом чого може бути оригінал примірників Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) та Заявки в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі підписами сторін. Стосовно номеру телефону відповідача [PERSON] , представник зазначає, що вказаний позивачем номер мобільного зв`язку з відповідачем, а саме [NUMBER] , є контактним номером телефону Приватного підприємства «Алан Груп» та використовується відділом бухгалтерії підприємства при контактуванні з податковими та іншими контролюючими органами, що підтверджується відповіддю заступника директора Приватного підприємства «Алан Груп» Мельник Н.А. від 24.01.2025 року №24/01. Крім того, позивачем не доведено факту видачі кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим (основному боргу, процентів, які не були погоджені у письмовій формі). Кредитний договір з додатками, надані позивачем у копіях, не був укладений ні в якій формі: ні в паперовій ні в електронній, тому що відсутні підписи обох сторін у дату укладання оригіналу. Відповідач не заперечує договір виключно через те, що він міг бути укладений в електронній формі, але заперечує його через те, що він не був укладений і в електронній формі, тому що відсутні підписи обох сторін у дату укладання оригіналу. Також позивач не надає доказів надання позивачу особистих (персональних) даних відповідача та створення Особистого кабінету, надання позивачем Погодження шляхом направлення письмового підтвердження Позичальнику. Жодного доказу видачі кредиту на рахунок відповідача та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі позивачем не подано. Посилаючись на вказані обставини, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача Шабатин Н.А. у судове засідання не з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності, про що зазначила у прохальній частині позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Кузнєцов О.М. просив провести розгляд справи за його відсутності, заперечував щодо задоволення позовних вимог, про що надав письмову заяву. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як зазначено у позовній заяві, 21.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) №21.06.2024-100001031, відповідно до пункту 3.1 якої, кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов договору ТОВ «Споживчий центр» надав відповідачу кредит у сумі 11000,00 грн., строком на 124 дні за процентною ставкою "Економ"/"Стандарт". На підтвердження даного факту позивачем надано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №21.06.2024-100001031 від 21.06.2024 року, роздруківку Bank ID, квитанцію №2478923619 від 21.06.2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію"; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію"; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України "Про електронну комерцію". Відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові та ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору кредитного договору щодо надання кредитних коштів, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. У ст. ст. 80, 81 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами обставини, що викладені у позовній заяві, не надав кредитного договору (оферти) №21.06.2024-100001031 від 21.06.2024 року, на який посилається у позові. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити факт укладання кредитного договору, його умови та порушення цих умов відповідачем. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати в розмірі 2422,40 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed