Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), діючи через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивувала тим, що у період з 12 серпня 2014 року по 10 жовтня 2023 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого народився син [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2022 року подружні стосунки між нею та відповідачем почали поступово погіршуватися, що зумовлювалося сімейно-побутовими проблемами, постійними конфліктами, різною системою цінностей. У відповідача розвинулась залежність від наркотичних речовин, яка також істотно вплинула на їхні взаємовідносини, вони фактично почали проживати окремо. Судовим наказом Рівненським міським судом Рівненської області від 07 травня 2019 року в справі № 569/7537/19 з відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року в справі № 569/14632/23 шлюб між сторонами було розірвано. Таким чином, починаючи з 2023 року вони з відповідачем проживають окремо. Малолітній син проживає разом з нею і фактично вона самостійно займається його вихованням та утриманням. У свою чергу відповідач не цікавиться життям сина, не виявляє бажання спілкуватися з ним, не приймає належної участі у вихованні дитини. Будучи батьком відповідач повністю самоусунувся від участі у його житті. При цьому, відповідач не позбавлений інформації стосовно місця перебування сина, а нею не створювались йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, що свідчить про фактичну можливість, але його небажання виконувати свої батьківські обов`язки. Згідно з розрахунком державного виконавця станом на 30 вересня 2024 року за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 вересня 2023 року по 30 вересня 2024 року у сумі 39 756,64 грн. Зауважує, що відповідач є наркозалежною особою та схильним до ведення протиправного способу життя, вчинення правопорушень, що також може чинити негативний вплив на виховання малолітнього сина, формування системи цінностей дитини, тощо. Зокрема, відповідач неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності. Враховуючи наведені обставини та те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, не проживає з ним, не цікавиться його життям та вихованням, не займається його утриманням і розвитком, систематично вчиняє правопорушення, що може негативно вплинути на виховання сина, вважає, що існують підстави для позбавлення його батьківських прав відносно дитини. У судовому засіданні позивач позов підтримала та вказала, що познайомилася з відповідачем, коли він був вже наркозалежним, однак в період їхнього знайомства він був у ремісії, наркотики не приймав, проходив реабілітацію в християнському центрі, жив у церкві, і одружилися вони теж у церкві в 2014 році. В подальшому відповідач знову починав приймати наркотики, але потім проходив реабілітацію. Певний час в них не виходило мати дітей, однак потім вона завагітніла і у 2016 році народила сина [PERSON] . На початку війни вони виїхали за межі України, проживали у Чехії, де відповідач її зрадив. На даний час вона проти того, щоб дитина спілкувалася і бачилася з відповідачем, оскільки він є наркоманом. Відповідач дзвонить і просить дати йому дитину. Вона не дає їм спілкуватися по телефону і забороняє зустрічі, навіть забороняє зустрічі і матері відповідача з дитиною, оскільки вона однаково приведе дитину до відповідача. Дозволяти бачити дитину відповідачу в своїй присутності вона також не хоче, оскільки сама не хоче бачитися з відповідачем. Окрім цього, дитина бачила, як відповідач коловся. Відповідач не сплачує аліменти, хоча його матір давала їй кошти, але він безпосередньо не давав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позов з підстав у ньому наведених. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, оскільки дитина це саме важливе для нього. Єдиною підставою для позбавлення його батьківських прав він вважає є те, що він зрадив позивача. На початку їхніх відносин він відразу позивачу розповів, що він є наркозалежним. На даний час він стоїть на обліку і приймає замісну терапію, перебуває постійно під наглядом у лікаря. Він приймає участь в утриманні дитини, давав кошти, купляв речі. Він постійно просить дати йому дитину, щоб зустрітись з нею, купити одяг, піти в заклади харчування, однак позивач його заблокувала і каже, що дитину йому не дасть. Останній раз він дзвонив позивачу пару днів назад. Єдине, що він може це прийти до школи і там побачити, і обійняти дитину. До органів опіки по питанню встановлення графіка побачень з дитиною він не звертався, але має намір звернутися, щоб бачити дитину. Якщо він не давав кошти на дитину, то давала його мати. А аліменти з часу їх присудження він не сплачував, оскільки вони всі проживали разом однією сім`єю і відповідно всі його кошти йшли на утримання сім`ї. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Деркач О.С. в судовому засіданні підтримала наданий висновок та вказала, що дитина категорично бачитися і спілкуватися з батьком не хоче, за виключенням спілкування телефонному режимі, він соромиться батька. Але дитина також повідомила, що батько разом з бабою зустрічають його біля школи і батько дає маленькі подарунки. Це буває рідко, один раз на тиждень. Також представник Деркач О.С. вказала, що телефон наразі заблокований і спілкуватися вони не можуть, хоча дитина не проти спілкуватися з батьком. Загалом, відповідач би міг піти і поспілкуватися з класним керівним чи шкільним психологом. Суд, заслухавши позивача, її представника, відповідача та представника третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 серпня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Під час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 26 жовтня 2016 року, серії [NUMBER] . Позивач та малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] , відповідач також був зареєстрований за вказаною адресою, однак знятий з реєстрації 07 квітня 2023 року, що слідує з витягу з Реєстру територіальної громади №2024/010565301 від 03 вересня 2014 року, довідки про реєстрацію місця проживання особи від 14 січня 2020 року №2333 та відповіді №872041 від 29 жовтня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року в справі №569/14632/23, яке набрало законної сили 10 листопада 2023 року, шлюб між сторонами розірвано. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2023 року в справі №569/7537/19, яка набрала законної сили 13 жовтня 2023 року, видано дублікат судового наказу по справі №569/7537/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Як слідує з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 10 жовтня 2024 року №254437, складеному головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бодейко В.А. при примусовому виконанні судового наказу №569/7537/19 від 07 травня 2019 року, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період з 16 травня 2019 року по 30 вересня 2024 року становить 39 756 грн 64 коп. Як слідує з довідки від 22 серпня 2024 року №вих.-244/01-14/24, яка видана Рівненською гімназією №24 Рівненської міської ради, [PERSON] , [INFO] , є учнем 2-А класу Рівненської гімназії №24 Рівненської міської ради. Його батько [PERSON] за період навчання дитини успішністю сина не цікавився, не підтримував зв`язок із вчителями, батьківські збори не відвідував. На виклики до гімназії приходить лише мати дитини. Згідно відповіді Рівненського міського суду Рівненської області №5/170/24-вих. від 23 жовтня 2024 року повідомлено, що: ЄУН 569/4636/17 07 квітня 2017 року постановою Рівненського міського суду Рівненської області за ч. 1 ст.130 КУпАП накладено штраф на [PERSON] у вигляді 10 200 грн в дохід держави з позбавленням його права керування транспортним засобом строком на 1 рік; ЄУН 569/4117/17 25 квітня 2017 року постановою Рівненського міського суду Рівненської області за ч. 1 ст. 130 КУпАП провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; ЄУН 569/8306/24 20 травня 2024 року постановою Рівненського міського суду Рівненської області за ч. 1 ст. 130 КУпАП [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн, позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік; ЄУН 569/8440/24 02 грудня 2020 року вироком Рівненського міського суду Рівненської області за ч. 1 ст. 186 ККУ [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення та призначено йому покарання у виді штрафу 50 неоподатковуваних мінімумів громадян, що на день винесення вироку становило 850 грн; ЄУН 569/5780/24 28 березня 2024 року вироком Рівненського міського суду Рівненської області за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 ККУ визнано [PERSON] винним у вчиненні злочину та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75, 76 ККУ звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням іспитового строку тривалістю 1 рік. Згідно даних АСДС Д-3 на розгляді у Рівненському міському суді Рівненської області перебувають об`єднані кримінальні провадження №12024181010001354 та № 12024181010001587 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 185 ККУ, ч. 2 ст. 190 та за ч. 4 ст. 185 ККУ, ч. 2 ст. 185 ККУ, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 369 ККУ. Об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно ЄУН 569/12311/24. Згідно відповіді Рівненського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області №14087/40/14/1-24 від 15 жовтня 2024 року [PERSON] перебував на обліку Рівненського РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області з 13 січня 2021 року, як засуджений 02 грудня 2020 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Знятий з обліку 16 січня 2021 року на підставі сплати штрафу. Станом на 15 жовтня 2024 року [PERSON] перебуває на обліку Рівненського РВ №1, як засуджений 28 березня 2024 року Рівненським міським судом Рівненської області за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. За час перебування на обліку [PERSON] зарекомендував себе з посередньої сторони, оскільки 20 травня 2024 року притягувався до адміністративної відповідальності, згідно постанови Рівненського міського суду Рівненської області за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, 04 вересня 2024 року [PERSON] не з`явився для реєстрації до Рівненського РВ №1 без поважних причин. Згідно інформації ДІАП НП України, УІАП ГУНП в Рівненській області стало відомо, що стосовно [PERSON] порушено кримінальні провадження №12024-1-8-1010/001354 від 28 травня 2024 року та №12024-1-8-1010/001587 від 25 червня 2024 року. Згідно відповіді Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області щодо [PERSON] наявна інформація про вчинення ним адміністративних правопорушень, а саме: постанова БАД №77059 від 16 квітня 2024 року по ч. 5 ст. 121 КУпАП; постанова ЕНА №1203824 від 07 січня 2024 року по ст. 121-3 КУпАП; постанова ЕНА №2665905 від 23 липня 2024 року по ч. 1 ст. 127 КУпАП; протокол ААД №685294 від 16 квітня 2024 року по ч. 1 ст. 130 КУпАП; протокол ААД №80496 від 09 квітня 2024 року по ч. 1 ст. 130 КУпАП; протокол ААД №80451 від 17 лютого 2024 року по ч. 1 ст. 130 КУпАП; постанова ЕНА №1463734 від 17 лютого 2024 року по ч. 1 ст. 126 КУпАП; постанова ЕНА №1173400 від 27 грудня 2023 року по ч. 1 ст. 126 КУпАП. Також, 29 червня 2024 року та 26 липня 2024 року Рівненським районним управлінням поліції ГУНП в Рівненській області відносно [PERSON] було скеровано обвинувальні акти до Рівненського міського суду Рівненської області. З інформації про судимість, приєднаної до вказаної відповіді Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області, вбачається, що [PERSON] вперше був засуджений Рівненським міським судом Рівненської області за ч. 1 ст. 309 КК України 14 липня 2003 року, далі 06 грудня 2005 року за ч. 1 ст. 190 КК України, 09 квітня 2013 року - ч. 3 ст. 185 КК України, 02 грудня 2020 року - ч. 1 ст. 186 КК України, 28 березня 2024 року - ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України. Як слідує з відповіді Комунального підприємства «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської області ради №4355 від 12 листопада 2024 року [PERSON] з 2005 року перебуває під спостереженням у лікаря-нарколога КП «РОЦПЗН» з приводу опійної наркоманії. На програмі замісної підтримувальної терапії в КП «РОЦПЗН» не знаходиться. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої 02 січня 2025 року ТОВ «Центр профілактики і лікування залежності», [PERSON] має діагноз: F 11.22 ППР внаслідок вживання опіоїдів, с-м залежності, на даний момент ЗПТ. [PERSON] перебуває під наглядом нарколога ТОВ ЦПЛЗ з 28 березня 2024 року, отримує підтримуючу терапію агоністами опіоїдів (метадон), регулярно з`являється на прийому. Режиму не порушує. З наданих відповідачем квитанцій слідує, що його мати [PERSON] перераховувала [PERSON] грошові кошти: 26 квітня 2024 року в сумі 4 731,00 грн; 16 травня 2024 року в сумі 4 975,00 грн; 13 червня 2024 року в сумі 4 731,21 грн; 09 липня 2024 року в сумі 3 960,00 грн; 14 серпня 2024 року в сумі 4 500,00 грн. Як слідує з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 13 січня 2025 року №08-01-66/25 при розірванні шлюбу між сторонами місце проживання дитини не визначалося. [PERSON] разом з матір`ю зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Помешкання з усіма комунальними вигодами. У квартирі створені комфортні умови для проживання, виховання і розвитку дитини. Малолітній [PERSON] забезпечений усім необхідним, має окреме місце для сну, підготовки до занять, зону для відпочинку. [PERSON] офіційно працевлаштована та має стабільний дохід. Мати повністю забезпечує матеріальні та моральні потреби своєї дитини. Малолітній [PERSON] оточений любов`ю та турботою. Батько дитини не приймає належної участі у житті дитини, її вихованні, утриманні та навчанні. Протягом тривалого часу не цікавиться здоров`ям сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує харчуванням, матеріальної допомоги не надає. Всі ці функції виконує [PERSON] . [PERSON] навчається у Рівненській гімназії № 24 Рівненської міської ради. У довідці від навчального закладу зазначені актуальні дані матері дітей. Відомості про батька відсутні, так як він до навчального закладу не з`являється, шкільним життям, навчанням, успіхами сина не цікавиться. Зв`язок з класним керівником підтримує мати [PERSON] , систематично відвідує батьківські збори, цікавиться шкільним життям дитини, організовує правильне проведення вільного часу. Під час бесіди з [PERSON] з`ясувалось, що він категорично не бажає проживати з батьком, бувати в нього вдома та спілкуватись. [PERSON] є наркозалежною особою та схильним до ведення протиправного способу життя, вчинення правопорушень та також може чинити негативний вплив на виховання малолітнього сина. Зокрема, [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, перебуває на обліку Рівненського РВ № 1 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області. [PERSON] надав виписку від ТОВ «Центр профілактики та лікування залежності» про те, що перебуває на обліку та отримує ЗПТ (замісна підтримувальна терапія). Питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради. На засіданні комісії були присутні батьки дитини [PERSON] та [PERSON] . Комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення батьків, прийняла рішення рекомендувати органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради надати висновок до Рівненського міського суду про доцільність позбавлення батьківських прав, а тому орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає перелік обов`язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. При цьому, при вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від: 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23); 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23); 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20); 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22 (провадження № 61-16164св23), від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22 (провадження № 61-14340св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), та інші). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року у справі № 404/9387/21 (провадження № 61-13425св23), від 19 лютого 2024 року у справі № 159/2012/23 (провадження № 61-15840св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22). Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22 (провадження № 61-18610св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22), від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21)). Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 12 серпня 2014 року по 10 жовтня 2023 року, під час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачем. Між позивачем та відповідачем склалися неприязні відносини, зокрема, через подружню зраду відповідача, що визнається сторонами. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, з дитиною спілкується, однак не в повній мірі через створення позивачем відповідачу перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, що не заперечувалося позивачем у судовому засіданні. Зокрема, позивачем вказано, що на даний час вона проти того, щоб дитина спілкувалася і бачилася з відповідачем, хоча відповідач дзвонить і просить дати йому побачитися з дитиною. Вона не дає їм спілкуватися по телефону і забороняє зустрічі, навіть забороняє зустрічі і матері відповідача з дитиною, оскільки вона однаково приведе дитину до відповідача. Дозволяти бачити дитину відповідачу в своїй присутності вона також не хоче, оскільки сама не хоче бачитися з відповідачем. Суд зауважує, що у висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 13 січня 2025 року №08-01-66/25 вказано, що під час бесіди з [PERSON] з`ясувалось, що він категорично не бажає проживати з батьком, бувати в нього вдома та спілкуватись. Однак, в судовому засіданні представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Деркач О.С. повідомила, що дитина не проти спілкуватися з батьком по телефону, проте телефон наразі заблокований і спілкуватися вони не можуть. І, зі слів дитини, батько разом з бабою зустрічають його щотижня біля школи і батько дарує подарунки. Відтак, судом встановлено факт вжиття відповідачем численних дій та заходів, спрямованих на відновлення контакту з дитиною, які закінчились безрезультатно з огляду на зайняту матір`ю дитини позицію, яка полягає в повному ізолюванні дитини від спілкування з батьком, відповідно батько дитини має об`єктивні причини, що перешкоджають йому особисто спілкуватись з сином та повноцінно брати участь у його вихованні. При цьому, відповідач категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, вказуючи, що бажає спілкуватися з сином, приймати участь у його вихованні, застосовуючи для цього усі можливості. Жодних належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини, позивачем не надано. Докази, які були надані позивачем, зокрема довідка Рівненської гімназії, не є підтвердженням ухилення відповідача від виховання сина та його винної поведінки, а наявність заборгованості по аліментах у відповідача сама по собі не є достатньою підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Щодо наркозалежності відповідача та ведення ним протиправного способу життя суд вказує, що дійсно [PERSON] з 2005 року перебуває під спостереженням у лікаря-нарколога з приводу опійної наркоманії та починаючи з 2003 року періодично притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Натомість, судом також встановлено, що сторони одружилися у 2014 році, в 2016 році у них народилася спільна дитина [PERSON] , а розлучилися вони і почали окремо проживати тільки у 2023 році. Позивачу було відомо як на момент укладення шлюбу, так і на момент народження дитини, що відповідач має залежність від наркотиків, в зв`язку з чим неодноразово проходив лікування. При цьому, суд зауважує, що на даний час згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої 02 січня 2025 року ТОВ «Центр профілактики і лікування залежності», [PERSON] перебуває під наглядом нарколога, отримує підтримуючу терапію агоністами опіоїдів (метадон), регулярно з`являється на прийому, режиму не порушує. Вчиненням ним адміністративних правопорушень пов`язано було з порушенням Правил дорожнього руху, хоча в судовому засіданні він повідомив, що продав автомобіль і відтоді не керує транспортними засобами, що не заперечувалося позивачем. Притягнення відповідача до кримінальної відповідальності пов`язано було з вчиненням ним корисливих кримінальних правопорушень та правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів. При цьому відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до дитини чи до позивача. Враховуючи, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів обставин, які б могли бути законною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, позивачем не надано, а також враховуючи те, що відповідач категорично заперечує проти позбавлення батьківських прав, з врахуванням створення перешкод позивачем відповідачу у спілкуванні та вихованні дитини, і з огляду на те, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18(провадження № 61-13690св20). Щодо висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 13 січня 2025 року №08-01-66/25, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина, суд вказує, що у ньому не наведено належних підстав та достатніх аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (свідоме нехтування батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійний характер; непроявлення інтересу до дитини; особа батька становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку), а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини та не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а тому суд з висновком не погоджується. За таких обставин, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити.

Outcome: dismissed