Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, заінтересована особа [PERSON] в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він самостійно виховує та самостійно утримує дитину віком до 18 років, доньку [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він з [PERSON] перебував в шлюбних стосунках з 03.07.20214. [INFO] у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Однак з часом шлюбні відносини погіршилися і як наслідок, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 23.10.2024 цивільна справа №713/2366/24 шлюб між сторонами було розірвано. [PERSON] проживає окремо від них та не приймає жодних заходів щодо участі в утриманні та вихованні доньки. Тому заявник, просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] , [INFO] його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що проживає разом із ним. Вказує, що встановлення факту перебування дитини на його утриманні необхідно для захисту прав та інтересів дитини, оформлення документів для отримання соціальної допомоги, вирішення питання про переміщення його з дитиною без згоди матері тощо. 17.01.2025 від заявника надійшла заява про збільшення вимог, просить також вирішити питання про стягнення з [PERSON] [INFO] , на свою користь аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі частки усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення із дня звернення до суду із позовом і до досягнення дитини повноліття. В подальшому, 30.01.2025 від заявника надійшла заява в якій він просив вимогу щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] залишити без розгляду. Ухвалою суду від 03.02.2025 заяву в частині стягнення аліментів залишено без розгляду. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився. Надав суду письмову заяву в якій вказав, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та провести судовий розгляд без його участі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання також не з`явилась. Звернулась до суду із письмовою заявою в якій вказала, що не заперечує проти задоволення заяви та встановлення факту, що має юридичне значення. Також просила проводити розгляд справи без її участі. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та взявши до уваги письмові заяви учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку. Заяву про встановлення такого факту [PERSON] пред`явив до суду за правилами окремого провадження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20. Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] , народилася спільна дитина донька [PERSON] . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 11.11.2022 (а.с.19). Після народження, спільна дитина залишилася проживати з заявником. Останній самостійно займається її вихованням та утриманням. Як вбачається з Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 18.11.2024 № 573 (а. с.7) згідно якого заявник [PERSON] , [INFO] та його донька [PERSON] , [INFO] проживають разом на [ADDRESS] . Батько піклується про духовний та фізичний розвиток, навчанням, займається підготовкою до самостійного життя, забезпечує всім необхідним. Мати дитини за вказаною адресою не зареєстрована та не проживає. Участі у вихованні та утриманні дитини на теперішній час не бере. Той факт, що дитина проживає разом з батьком та перебуває на його самостійному вихованні та утриманні також підтверджується нотаріально завіреним договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 14.01.2025 (а. с.23). Зокрема, згідно п. 1.3 Договору батьки погодили, що місцем проживання малолітнього [PERSON] буде фактичне місце проживання батька. Крім того, останній одноособово виховуватиме та утримуватиме дитину до досягнення нею повноліття. З витягу сайту МВС України (а.с.8) вбачається, що заявник [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Довідкою від 08.01.2024 №3543 про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин (а.с.10) підтверджується той факт, що [PERSON] на момент огляду є здоровий. Відповідно до довідки від 10.01.2025 виданої [PERSON] , 12.10.2022 про те, що на прийоми до лікаря стоматолога її приводить батько [PERSON] (а.с.11). Згідно довідки від 10.01.2025 №4 виданої ЗДО (ясла-садок) комбінованого типу №30 «Дивосвіт» приводить дитину [PERSON] , [INFO] її батько [PERSON] , бере активну участь у житті групи, регулярно відвідує батьківські збори, здіснює оплату за відвідування дошкільного закладу. В свою чергу мати, [PERSON] не з`являється (а.с.12). Наданими письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] підтверджується та обставина, що батько [PERSON] , [INFO] самостійно виховує та утримує малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Мати [PERSON] , [INFO] проживає тривалий час окремо від сім`ї, десь у м. Заставна, Чернівецького району, Чернівецької області. Вихованням доньки на займається, участі в житті дитини не приймає та матеріально не утримує дитину (а.с.15-17). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини самостійного виховання та утримання батьком малолітньої дитини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд вважає, що заявником доведений факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За вказаних обставин та з урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне встановити такий факт в судовому порядку, оскільки це відповідатиме законним правам та інтересам заявника, а також неповнолітньої дитини. Враховуючи наведене,

Outcome: approved