Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

[PERSON] \~16.11.2023\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про позбавлення\~батьківських прав,\~обґрунтовуючи свої\~вимоги тим,\~що в\~період з\~16.03.2013\~до 29.09.2017\~вона перебувала\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~ [PERSON] .\~Від шлюбних\~стосунків 03.06.2013\~у них\~народилися дві\~доньки [PERSON] \~та [PERSON] .\~Шлюб між\~ними розірвано\~рішенням суду,\~окремим судовим\~рішенням з\~ [PERSON] \~на утримання\~доньок стягнуті\~аліменти.\~З часу\~розлучення батько\~життям своїх\~дітей не\~цікавиться,\~регулярних контактів\~не підтримує,\~участі у\~їх вихованні,\~розвитку і\~утриманні не\~приймає.\~Аліменти сплачуються\~ним нерегулярно,\~через що\~станом на\~03.08.2023\~існує заборгованість\~в розмірі\~159\~454\~грн 74\~коп.\~Жодної іншої\~допомоги своїм\~дітям ні\~в грошовій,\~ні в\~натуральній формі\~ [PERSON] \~не надає.\~Тривалість такої\~поведінки з\~боку відповідача\~призвело до\~повної втрати\~психологічно-емоційного\~зв`язку між\~ним та\~доньками,\~авторитетом у\~своїх дітей\~він не\~користується,\~зацікавленості у\~спілкуванні з\~ним діти\~не проявляють.\~Доньки проживають\~разом з\~нею та\~її чоловіком\~від другого\~щлюбу і\~ними створені\~всі умови\~для забезпечення\~дітей всім\~необхідним.\~Оскільки відповідач\~своїми діями\~ухиляється від\~виконання своїх\~обов`язків по\~вихованню дітей,\~тому вона\~вимушена звернутися\~до суду\~з даним\~позовом,\~в якому\~просила позбавити\~відповідача батьківських прав стосовно їх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Позивачка також пояснила, що останній раз вона спілкувалася з відповідачем рік тому на засіданні комісії служби у справах дітей. Після засідання він через 2 тижні приїхав, щоб зустрітися з дітьми. Вони спілкувалися близько півгодини і після цього жодних контактів між ними не було. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Згідно з ухвалою суду від 05.02.2025 розгляд справи проводиться заочно, про що позивачка та її представник не заперечували. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Пояснила, що на засіданні комісії з прав дітей питання щодо позбавлення відповідача розглядалося двічі. У 2023 році на засіданні комісії батькові телефонували і на гучному спілкуванні комісія задавала йому питання, які стосувалися обставин життя його доньок. На жодне з питань він надати відповіді не зміг. Тому для більш детального вивчення цього питання вони звернулися до психолога школи, де навчаються діти, з метою проведення психолого-діагностичного обстеження дівчат. Психологом встановлено, що авторитетом у своїх дітей батько не користується, спілкується з ними в обсязі, недостатньому для їх нормального самоусвідомлення. Участі у їх житті та вихованні він не приймає, контакт з доньками відсутній. Дівчата не бажають з ним проживати і підсвідомо ставлять свого вітчима на роль батька. Представники служби у справах дітей окремо спілкувалися з дітьми та з`ясували, що вони за батьком не сумують, бажання з ним спілкуватися у них немає, тому на засіданні комісії було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. З часу надання висновку і по даний час батько дітей жодного разу не звертався до служби у справах дітей з приводу консультацій щодо можливих наслідків ухвалення такого рішення, а також щодо встановлення порядку його участі у спілкуванні з дітьми. Заслухавши пояснення позивачки, її представника та представника третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 16.03.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.09.2017, що набрало законної сили 29.09.2017. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачка 15.05.2023 зареєструвала шлюб з [PERSON] і після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] . З довідки про склад сім`ї від 02.08.2023 та характеристики, виданих головою ОСББ «Зодіак-Знам`янка», вбачається, що позивачка проживає разом з малолітніми дітьми за адресою: [ADDRESS] . Діти навчаються в ліцеї «Інтелект», де переведені до 5 класу. Вони доглянуті, охайно вдягнені, мають всі необхідні для розвитку і навчання речі, розвинуті емоційно та розумово, привітні до оточуючих, з іншими дітьми не конфліктують та мають дружні стосунки. Розвитком та вихованням дівчат повністю займаються мати та баба, їм приділяється достатньо уваги і турботи, окрім школи, вони також відвідують гурток при міському палаці культури. Біологічний батько участі у розвитку та вихованні своїх дітей взагалі не приймає, з доньками не спілкується, не утримує, за місцем їх проживання ніколи не з`являється, діти не висловлюють суму за батьком. В поведінці дівчат проявляється любов та прихильність до своєї матері та її чоловіка, про рідного батька вони ніколи не згадують. За місцем навчання та відвідування хореографічного гуртка діти характеризуються виключно з позитивного боку, зовнішній вигляд завжди доглянутий і охайний, мати приділяє належну увагу вихованню доньок, турбується про них, систематичного відвідує школу, бере активну участь в батьківських зборах, супроводжує дівчат на заняття в гурток. Батько не цікавиться інтересами дітей та їх навчанням, за період навчання в початковій школі класний керівник бачила його 2 рази, до гуртка він ніколи не приходив. Згідно з висновком практичного психолога ліцею «Інтелект» від 29.09.2023, складеним по результатам індивідуальної психологічної діагностики малолітніх [PERSON] та [PERSON] , у останніх відсутній психоемоційний зв`язок з біологічним батьком, підсвідомо на роль батька дівчата ставлять вітчима, мати є найбільш значимим та емоційно близьким членом сім`ї. Вітчима вони називають тато [PERSON] , відносини у них довірливі, а свого біологічного батька називають тато [PERSON] , [PERSON] до нього ставиться негативно, спілкуватися не хоче, [PERSON] більш лояльна до батька, не проти спілкуватися з ним тільки в присутності сестри і матері, однак батько своїх обіцянок не дотримується. Авторитету у своїх доньок батько не має, дівчата розчаровані його незацікавленістю їх інтересами, внутрішнім світом, успіхами і проблемами. По результатам проведених бесід та спостережень під час діагностики з`ясувалося, що батько спілкується з доньками в обсязі, недостатньому для їх нормального самоусвідомлення, не приймає участі в їх вихованні, отриманні освіти та розвитку їх здібностей, на поведінку дівчат не впливає, оскільки не має достатнього рівня їх довіри та не входить в їх найближче коло спілкування. Дівчата згадували, що під час небагатьох зустрічей з батьком, їм не вистачало уваги, оскільки були присутні інші діти та знайомі батька. У доньок не склався тісний емоційний зв`язок з батьком, натомість у них склалися доброзичливі стосунки з вітчимом, якого вони підсвідомо ставлять на роль батька, зображують на малюнках та вважають рівноправним членом сім`ї, сприймають як захисника і друга. Відповідно до довідки-розрахунку, виданої Знам`янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби, заборгованість відповідача по аліментам станом на 01.08.2023 становить 159\~454 грн 74 коп. З постанови Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.07.2022 у справі №389/1442/22 (провадження №3/389/601/22) вбачається, що 20.06.2022 під час профілактичного відпрацювання по запобіганню протидії злочинності в [ADDRESS] у [PERSON] було виявлено наркотичну речовину, яка згідно з висновком експерта №СЕ-19/112-22/4089-НЗПРАП від 27.06.2022 є психотропною речовиною - метамфетамін, маса якої складає 0,02 грама, обіг якої обмежено. За даний фактом [PERSON] визнано винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу. Свою вину в скоєному правопорушенні [PERSON] в суді визнав повністю. Згідно з висновком органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знам`янської міської ради від 27.10.2023 №01-40/2202/1, орган опіки та піклування на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №13 від 18.10.2023) вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . З вказаного висновку вбачається, що думка [PERSON] була заслухана на засіданні комісії в телефонному режимі і він повідомив, що зараз у нього інша сім`я, але він бажає спілкуватися з доньками та не погоджується на позбавлення батьківських прав. З його слів, останнє спілкуванні з дітьми у нього відбулося 28.10.2022 на день його народження. На питання, які стосувалися навчання дівчат, їх дозвілля, захоплень, випадків хвороб та побутових моментів, [PERSON] відповідей не надав, оскільки такою інформацією не володів. Також з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] призваний на військову службу під час мобілізації 06.07.2023 [INFO] згідно з Указом Президента України №255/2023 та направлений до військової частини [NUMBER] . У зв`язку із самовільним залишенням військової частини з 17.04.2024 він виведений у розпорядження командира військової частини [NUMBER] , знятий з усіх видів забезпечення та йому припинено виплату грошового забезпечення. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надали показання, відповідно до яких відповідач з народження дітей уваги їм не приділяв, доглядати за ними дружині взагалі не допомагав, родину не забезпечував, постійно гуляв, ніде не працював, влаштовувався на роботу, однак ніде не затримувався більше 2 тижнів, забирав гроші з сім`ї, вихованням дітей не займався, в садочок не водив. З часу розлучення дітей бачив один-два рази на рік, хоча жодних перешкод у спілкуванні з ними позивачка не чинила. Останнє спілкування з дівчатами відбулося на початку війни. Протягом всього часу він життям та здоров`ям дітей не цікавився, з днем їх народження та святами не вітав, матеріально не допомагав, вихованням не займався, в школу не приходив. Діти перестали з ним спілкуватися, оскільки він їх часто обманював, обіцянки не виконував. Зараз діти його майже не згадують, називають «дядя [PERSON] », натомість до свого вітчима вони ставляться як до батька. Також з власної згоди в судовому засіданні в якості свідка була допитана позивачка, яка показала, що з часу народження дітей відповідач не приймав участь у їх вихованні, фінансово не допомагав, жив своїм життям. Після розлучення у нього була можливість спілкування з дівчатами, однак він з`являвся один-два рази на рік, з днем народження їх не вітав, подарунків не дарував, аліменти сплачувалися тільки тоді, коли офіційно працював або коли перебував на військовій службі. В житті дітей його немає, вони його не чекають, натомість вітчима сприймають як батька. Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині 1 ст.9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст.141 СК України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст.150 СК України. Зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст.155 СК України). Взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, ст.8 Конвенції вимагає, щоб органи влади встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п.2 ч.1 ст.164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст.166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 03.08.2022 у справі №306/7/20, від 07.12.2022 у справі №562/2695/20, від 11.01.2023 у справі №461/7447/17. У цій справі судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу не вчиняє жодних належних дій, спрямованих на виховання своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , піклування про їх здоров`я, навчання, створення належних умов для розвитку їх природних здібностей. З наданих суду доказів встановлено, що відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо дітей, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться їх життям та навчанням, станом здоров`я, не забезпечує необхідним одягом, харчуванням, не турбується про фізичний, духовний і моральний розвиток. Також судом враховується, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини відповідач висловив бажання подальшого спілкування з доньками та не погоджувався на позбавлення батьківських прав, однак, як встановлено з пояснень представника третьої особи, жодних дій, спрямованих на вирішення питання щодо порядку його участі у спілкуванні з дітьми, ним не здійснено. В свою чергу, судом також приймається до особливої уваги, що після пред`явлення даного позову до суду відповідач у переддень першого судового засідання особисто приходив до суду, де отримав копію позовної заяви, однак в жодне судове засідання він так і не з`явився, відзиву та будь-яких інших заяв не подавав. Зазначене свідчить про те, що будучи обізнаним про наявність на розгляді суду питання щодо позбавлення його батьківських прав, відповідач заперечень не висловив, жодних дій, які б вказували на його зацікавленість, не вчинив. Тобто, відповідач і надалі не бажає брати участь у вихованні та утриманні своїх дітей, бажання налагодити з ними стосунки відсутнє, від виконання батьківських обов`язків ухиляється свідомо, незважаючи на інші заходи попередження, свою поведінку в бік покращення не змінив. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач ухиляються від виховання та утримання своїх малолітніх дітей та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст.150 СК України, не вживає заходів для задоволення життєво важливих потреб дітей, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved