Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення дитини на утриманні та вихованні. Позов вмотивований тим, що 25.01.2014 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття любові та поваги, окреме проживання. Посилаючись на викладене, позивач просить суд шлюб, який укладений з відповідачем 25 січня2014 року, розірвати та залишити сина на утриманні та вихованні біля матері. Відзив на позов відповідачем [PERSON] не подавався. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечив проти розірвання шлюбу, однак заперечив щодо вимоги про залишення дитини на утриманні та вихованні матері. В судове засідання позивача [PERSON] не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, позовна заява містить клопотання про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 25 січня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Хустського районного управління юстиції у Закарпатській області за а/з №13(а.с.13). Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Враховуючи вищевикладене, а також те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти його розірвання не надав, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Щодо вирішення інших вимог позовної заяви, то з цього приводу суд зазначає наступне. У прохальній частині позовної заяви позивач проситьсина залишити на утриманні та вихованні матері. Водночас, із позиції відповідача у судовому засіданні не вбачається відсутність спору щодо цього питання, а тому в цій вимозі слід відмовити, позаяк за наявності спору слід пред`являти вимогу про визначення місця проживання дітей, чого позивачем не зроблено. Узагальнюючи наведене, позов [PERSON] підлягає лише частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211 грн. 20 коп., сплаченого позивачем судового збору за вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: partial