Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Комунальне підприємство «Теплокомуненерго» міста Монастирище (далі - КП «Теплокомуненерго») звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позову зазначає, що протягом періоду з 01.10.2020 до 28.02.2021 КП «Теплокомуненерго» надавалися послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування та постачання теплової енергії в нежитлове приміщення перукарні, яке знаходиться в структурі багатоквартирного житлового будинку на [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно належить [PERSON] на праві приватної власності. 24.11.2020 року КП «Теплокомуненерго» надіслало [PERSON] два екземпляри договору на послуги з постачання теплової енергії. На вказаний лист відповідачка не відреагувала, чим відмовилася від укладення зазначеного договору. Представник позивача зазначав, що оскільки договір на послуги з постачання теплової енергії не був укладений, [PERSON] зобов`язана оплачувати вартість послуг відповідно до умов закону. Станом на 01.10.2024 борг [PERSON] за спожиті послуги підприємству складає 1 396,21 грн. В добровільному порядку оплатити наявний борг відповідач відмовилася. Просить стягнути з [PERSON] на користь КП «Теплокомуненерго» 1 396,21 грн боргу за спожиті послуги з постачання теплової енергії, послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування та судові витрати в розмірі 3028 грн. Ухвалою від 07.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи без представника позивача. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена за зареєстрованою адресою місця проживання. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини. Згідно з відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно приміщення (частина будівлі гуртожитку), яке знаходиться на [ADDRESS] , площею 18 кв.м, належить на праві власності [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу № 3209 від 14.09.2006 (а. с. 8). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань [PERSON] припинила підриємницьку діяльність фізичної особи - підприємця з 23.01.2018 (а. с. 7). З протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку, який знаходиться на [ADDRESS] , від 30.09.2020 вбачається, що співвласники вирішили обрати індивідуальну модель договорів на надання послуг з постачання теплової енергії, кожному співвласнику заключити індивідуальний договір, доручити виконання робіт (послуг) з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання КП «Теплокомуненерго» (а. с. 39). 24.11.2020 року КП «Теплокомуненерго» направило [PERSON] два екземпляри договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення перукарні, яке знаходиться на [ADDRESS] , які відповідачкою не були підписані (а. с. 9 -12). Згідно з довідкою № 1069, виданою 20.10.2022 виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради, послуги з постачання теплової енергії, абонентського та технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання для усіх споживачів міста Монастирище та села Нове Місто, упродовж періоду з жовтня 2020 по вересень 2022, надавалися КП «Теплокомуненерго» безперебійно та якісно (а. с. 13). Рішеннями виконавчого комітету Монастирищенської міської ради від 31.08.2020 та від 21.12.2020 було встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з постачання теплової енергії, які надає споживачам КП «Теплокомуненерго» (а. с. 32-33). Згідно з наказом «Теплокомуненерго» від 01.09.2020 №39 споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами нараховується плата за абонентське обслуговування починаючи з жовтня 2020 року в сумі 30,12 грн з ПДВ в місяць на одного абонента (а. с. 36). З робочого проекта №3-2009-ПЗ-ТП вбачається, що в приміщенні перукарні, яке знаходиться на [ADDRESS] , встановлений вузол обліку тепла, який обраховує споживання теплової енергії (а. с. 14-20). З розподілу спожитих послуг з постачання теплової енергії для нежитлового приміщення перукарні, яке знаходиться на [ADDRESS] , а також актів за період з жовтня 2020 по лютий 2021 вбачається, що нарахування по лічильнику були відсутні. КП «Теплокомуненерго» здійснювало відповідачці облік теплової енергії за опалення загального користування будинку, витрати на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, а також донараховувало мінімальний обсяг споживання теплової енергії за період з жовтня 2020 по лютий 2021 (а. с. 21, 23-26). З розрахунку заборгованості по нежитловому приміщенню перукарні, яке знаходиться на [ADDRESS] , та рахунків-фактур за період з жовтня 2020 по лютий 2021 вбачається, що за вказаний період [PERSON] нараховано заборгованість за послуги та абонентське обслуговування в сумі 1396,21 грн (а. с. 22, 23-26). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі - Закон № 2189-VIII) передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 2 ст.7, п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону № 2189-VIII обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг одночасно покладено як на споживача (відповідача), так і на виконавця (позивача). Споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні Закону № 2189-VIII є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VIII). Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII від 14.05.2015 (далі - Закон № 417-VIII) визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Відповідно до п. 1, 3, 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 417-VIII багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону № 417-VIII власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 417-VIII спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 417-VIII співвласники, зокрема, зобов`язані забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку. Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-VIII від 22.06.2017 (далі - Закон № 2119-VIII) визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 2119-VIII вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2119-VIII комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Відповідно до п. 2, 3, 6 ч. 2 ст. 10 Закону № 2119-VIII визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів; обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою. Відповідно до п. 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» (далі - Правила №830) відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Згідно з абз. 4 п. 24 Правил № 830 обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Відповідно до п. 38 Правил № 830 споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 затверджено методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі - Методика № 315). Методика №315 встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Згідно з абз. 2 - 5, 9 п. 2 Методики № 315 допоміжні приміщення - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); загальнобудинкові потреби - витрати на забезпечення спільних потреб будівлі/будинку комунальними послугами; загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; місця загального користування (далі-МЗК)-загальнодоступні місця у будівлі/будинку(вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень; опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Відповідно до абз. 2 п. 3 Методики № 315 розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано. Згідно з п. 1 розділу VI Методики № 315 для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалюваних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Цією часткою перевіряють додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4oC від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалюване приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів розподільного обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. Розділом III Методики № 315 передбачено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень. Оскільки [PERSON] є власником нежитлового приміщення перукарні, яке знаходяться в структурі багатоквартирного житлового будинку, а внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною, відповідачка зобов`язана брати участь в оплаті за опалення місць загального користування та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Також суд звертає увагу на те, що позивачем 25.11.2020 було направлено відповідачці для укладення два екземпляри договору з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточного ремонту внутрішньобудинкової системи теплопостачання). Відповідачка вказаний договір не підписала. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 37 Правил № 830 споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Отже, споживач [PERSON] не звільнена від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих нею без укладення договору про надання послуг. Судом на підставі поданих позивачем належних та допустимих доказів встановлено, що відповідачка належним чином зобов`язання по оплаті послуги з постачання теплової енергії, послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01.10.2020 по 28.02.2021 в сумі 1396,21 грн. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. З пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 28.07.2021 року вбачається, що [PERSON] є інвалідом другої групи. З огляду на вказану обставину, з відповідача стягненню судові витрати позивача, понесені на оплату судового збору, не підлягають. Такі витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved