Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

02 серпня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») про зобов`язання повернути на картковий рахунок незаконно списані кошти та визнання дій банку щодо нарахування та стягнення відсотків неправомірними. Позовна заява мотивована тим, що в установі АТ КБ «ПриватБанк» позивачкою була відкрита карта Універсальна № [NUMBER] , Угода № [NUMBER] DSL 26.04.2013. 26 травня 2023 року у соціальній мережі Facebook позивачка побачила посилання на сайт, зовні схожий на сайт АТ КБ «ПриватБанк», де пропонували отримати соціальну допомогу за оголошенням про надання вказаних послуг, та після виконання усіх умов інструкції соціальна допомога так і не надійшла. В той же день дізналася, що на картковому рахунку № [NUMBER] залишились доступними лише 65,33 грн, а з інформації отриманої на гарячій лінії дізналася, що в період часу з 16:21 год до 17:08 год 27.05.2023 невстановленою особою в м. Вінниці з її рахунку № [NUMBER] були списані грошові кошти на загальну суму 64\~699 грн. Кредитний ліміт вищевказаної карти складав 85\~000 грн, позивачка користувалася кредитною карткою, та її заборгованість перед банком станом на 26.05.2023 складала 20\~460,05 грн (25\~660,05 грн залишок після операції, 5200 грн сума валютної операції). Також, на карту було здійснено надходження в сумі 224,38 грн. На підставі заяви позивачки 29.05.2023 Криворізьким РУП ГУНП в Дніпропетровській області було внесені відомості до ЄРДР за ч. 3 ст. 190 КК України, та відкрито кримінальне провадження № 12023041230001085. В даний час вказане кримінальне провадження знаходиться на розгляді у м. Вінниці. Відповідно до Електронного полісу комплексного страхування від шахрайства 01.10.2019 укладеного між позивачкою та ПРаТ «Страхова Група ТАС» були застраховані грошові кошти, які розміщенні на поточних, депозитних, карткових рахунках позивачки, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», та грошові кошти, переказ яких здійснюється в АТ КБ «ПриватБанк». На виконання вказаних умов договору на рахунок позивачки було перераховано страхове відшкодування в сумі 25\~000 грн, після вона перевела 26\~000 грн на карту № [NUMBER] (перепущена з карти № [NUMBER] ) в рахунок погашення заборгованості, яка виникла в результаті злочинних дій. Вважає, що фактично сплатою ПРаТ «Страхова Група ТАС» страхового відшкодування визнано факт здійснення протиправних платіжних операцій по її картковому рахунку без застосування картки/дублікату картки з використанням отриманих протиправним шляхом реквізитів карти. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просила суд зобов`язати відповідача зарахувати на картковий рахунок позивачки № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 39\~699 грн (64\~699 грн кошти зняті невстановленою особою, 25\~000 грн виплата страхового відшкодування); визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування та стягнення з позивачки відсотків за користування кредитними коштами на суму 64\~699 грн, які були зняті у зв`язку з виконанням помилкової платіжної операції з її карткового рахунку № [NUMBER] ; та зобов`язати відповідача не нараховувати та не стягувати з позивачки відсотки за користування кредитними коштами на суму 64\~699 грн, які були зняті у зв`язку з виконанням помилкової платіжної операції з її карткового рахунку № [NUMBER] . 29 вересня 2023 року представниця відповідача [PERSON] надала суду відзив на позов. Як на підставу заперечень посилалася на те, що на підставі підписаних анкет-заяв про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, між сторонами склалися договірні правовідносини щодо надання банківських послуг, та позивачці були видані кредитні картки. Під час здійснення операції в результаті якої у позивачки були зняті грошові кошти з карти, діяла кредитна картка за номером [NUMBER] зі встановленим кредитним лімітом, якою вона користувалася, та дебетова картка за номером [NUMBER] . Під час здійснення спірної транзакції у банку були відсутні будь-які заяви від клієнта про блокування карток та правові підстави для нездійснення цих платежів клієнта, а тому збоку банка не було жодних порушень. «Спірна» операція була здійснена 27.05.2023, тоді як позивачка звернулася до банка щодо невизнання транзакції та блокування карток лише 29.05.2023. Банк несе відповідальність за збитки клієнта від можливих шахрайських дій за банківські операції, які вчинені лише після повідомлення клієнта про необхідність блокування карток чи про втрату карток, а не до цього, як вважає позивачка. Вважала позовні вимоги позивачки незаконними, та просила суд відмовити в позові. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, та визнано сторонами, що між ними склалися договірні відносини щодо надання банківських послуг, та у АТ КБ «ПриватБанк» позивачці була відкрита карта № [NUMBER] зі встановленим кредитним лімітом, якою остання користувалася. Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 12023041230001085 від 29.05.2023 встановлено, що 29.05.2023 до Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області з письмовою заявою звернулась [PERSON] , [INFO] про те, що 27.05.2023 невстановлена особа шляхом несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем та електронних комунікаційних мереж, шляхом віддаленого керування обліковим записом рахунка банківської установи, розповсюдженням фішингових посилань на сайт, зовні схожий на сайт АТ КБ «ПриватБанк», де заявниця вказала повні реквізити банківської картки під час спроби отримати фінансову допомогу за оголошенням про надання вказаних послуг, розміщених в соціальній мережі «Fecebook», що призвело до витоку інформації та списанні грошових коштів з рахунків громадян України, зокрема банківської картки № [NUMBER] емітованої в АТ КБ «ПриватБанк», виданої на ім`я [PERSON] , в подальшому заволодінні коштами у сумі 84\~934 грн (а.с.10). Відповідно до електронного полісу комплексного страхування від шахрайства № DNHESKM-19916R6 від 01.10.2019, експертного заключення від 23.06.2023, та страхового акту № 00931/01/523 від 15.06.2023 визначено, що після аналізу транзакції клієнта було прийнято рішення що дана подія є страховою тому підпадає під ризик 6.1.13. «Соціальний инжинірінг» та підлягає виплаті позивачці страхове відшкодування в розмірі 25\~000 грн (а.с.11, 48, 49). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України). Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Нормами ч.ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України установлено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга\~статті 627 ЦК України). Частиною четвертою\~статті 42 Конституції України\~передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011\~у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11, частини восьмої статті\~18, частини третьої статті\~22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також\~Законом України «Про захист прав споживачів». Так, статтею\~18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено порядок\~ визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Із зазначених\~позивачкою обставин\~на підтвердження\~заявлених нею\~вимог судом\~не встановлено\~порушень прав\~останньої зі\~сторони відповідача\~в ході\~списання з\~її кредитної\~картки грошових\~коштів невстановленою\~особою,\~та як\~наслідок виникнення\~підстав зобов`язання АТ\~КБ «ПриватБанк»\~вчинити певні\~дії,\~або визнання\~його дій\~неправомірними.\~ Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, на підставі вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у відповідності до вимог законодавства та його правозастосування до фактично виниклих правовідносин, суд приходить до висновку, що у порушення статті 81\~ЦПК України позивачкою не було виконано свого процесуального обов`язку із подання належних доказів обґрунтованості заявленого нею позову. Без подання позивачкою зазначених доказів і їх дослідження у межах розгляду справи про захист прав споживачів, суд вважає її вимоги необґрунтованими, тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений.\~Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі\~\~№ 761/45721/16-ц. Аналіз наведених норм свідчить про те, що\~підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу.\~Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту.\~Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Відповідно до ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом пов`язаним з порушенням її прав, тому судовий збір слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed