Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 10.01.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 3000002755, згідно якого Банк надав позичальнику кредит, а позичальник зобов`язалась його повернути та сплати проценти за його користуванням. Представник позивача зазначає, що позивач надав позичальнику кредитні кошти у розмірі: 17\~508,00 грн., дата повернення 10.01.2027 року. Відповідач порушила умови кредитування та станом на 12.07.2024 рік за нею утворилась заборгованість, яка становить: 21\~602,66 гривень. Щодо заборгованості по кредитному договору № 2037761414 CARD від 14.10.2021 року представник зазначив, що 14.10.2021 року між позивачем та відповідачем було укладеного вищевказаний кредитний договір. За умовами якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі: 17\~128, 00 гривень на придбання товару. Згідно розрахунку заборгованості, у зв`язку з порушенням умов Заяви-Анкети, станом на 23.07.2024 року заборгованість становить 1\~828, 44 гривні. На підставі викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 3000002755 від 10.01.2023 року у розмірі: 21\~602, 66 гривень; заборгованість за кредитним договором 2037761414 CARD від 14.10.2021 року у розмірі: 1\~828, 44 гривні, а також понесені судові витрати. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача до суду не з`явився, разом з цим, 10.02.2025 року (вх. № 4551) на адресу суду надійшло клопотання представника позивача щодо можливості розгляду справи за відсутності позивача, згідно поданого клопотання представник зазначив, що не заперечує з приводу заочного розгляду справи (а.с.141-142). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку шляхом направлення судової кореспонденції за місце реєстрації (а.с.137-138). На адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2025 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.01.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 3000002755, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі: 17 508 гривень. Дата остаточного повернення кредиту 10.01.2027 року. Також, за умовами даного договору визначено строки на який укладено договір, графік платежів, нарахування процентів тощо (а.с.75-83). Судом встановлено, що Банком були виконані зобов`язання за кредитним договором, надано відповідачу в користування кредитні коши, що підтверджується меморіальними ордерами № 12827006 на суму 6\~250 грн та № 12827018 на суму 11\~258, 00 грн (а.с.45,46). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3000002755 від 10.01.2023 року, станом на 05.08.2024 рік становить 21\~602, 66 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 17\~004, 40 гривень, та заборгованості за відсотками 4\~598, 26 гривень (а.с.14). Також, судом встановлено, що 14.10.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 2037761414, за умовами якого відповідачу було відкрито кредитну лінію із встановленим розміром кредитного ліміту ( можливістю збільшення) на строк 3 роки. Відповідно до п. 3 даного кредитного договору, відповідачу/позичальнику було відкрито картковий рахунок [NUMBER] . За умовами п. 3 Кредитного договору, попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положенням договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких Заява-Анкета про надання банківських послуг відповідач звернулась з заявою про оформлення поточного (карткового) рахунку та отримала платіжний засіб (а.с.84,85). На підтвердження заборгованості, представником позивача надано розрахунок заборгованості за договором 2037761414 від 14.10.2021 року, згідно якого встановлено, що позичальник активно користувалась кредитними коштами, заборгованість становить 1\~828, 44 гривні, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 145, 77 гривень, заборгованості за відсотками 29, 56 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 854, 23 грн. та заборгованості за простроченими відсотками 798, 88 гривень (а.с.15-21). Також, зазначений розмір заборгованості підтверджується довідкою про наявність заборгованості від 23.07.2024 року (а.с.22). Матеріалами справи встановлено, що позивач звертався на адресу позичальника з листом досудова- вимога щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором № 3000002755 у розмірі: 21\~602, 66 гривень (а.с.109-110), та з досудовою вимогою за договором про надання банківських послуг № 2037761414-CARD у розмірі: 1\~828, 44 гривень (а.с.115-116). Зазначені листи були повернуті з підстав «за закінченням терміну зберігання». Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положення ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами Як передбачено ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.\~625\~ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на досліджені письмові докази судом встановлено, що Банком були належним чином виконані зобов`язання щодо надання відповідачу в користування кредитних коштів, та встановлено, що відповідач допустила порушення умов договору, кошти не повернула. Разом з тим, відповідачем доказів сплати суми заборгованості за кредитним договором, суду не надано, заперечень щодо розміру позовних вимог також не надано. З урахуванням викладених обставин та з оглядом на порушення відповідачем умов кредитних договорів та взятих на себе зобов`язань, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитними договорами. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі: 3028, 00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved