Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Адвокат Голубенко Р.С. в інтересах позивачки звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що позивач є власником земельної ділянки площею 4,9566 га з кадастровим номером 3223683600:02:000:9041, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯЛ 565663 виданим Новоархангельською районною Державною Адміністрацією Кіровоградської області та інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме. З вказаної інформації дійсно вбачається, що 10.12.2020 року державним реєстратором Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області Бербега О.М. було здійснено державну реєстрацію іншого речового права, а саме права оренди належної позивачу земельної ділянки кадастровий номер 3523683600:02:000:9041 за [PERSON] на підставі Договору оренди землі нібито укладеного 10.12.2020 року між позивачем та відповідачем (номер запису про інше речове право 39730020). Разом з тим позивач взагалі ніколи не укладав будь-яких договорів оренди щодо належної йому земельної ділянки з відповідачем та ніколи не уповноважував будь-яких осіб на вчинення таких правочинів від його імені. Більш того позивач ні з ким не підписував договори оренди. Намагаючись дізнатися яким чином був зареєстрований договір оренди із відповідачем, було надіслано адвокатський запит до відповідача про надання копії договору оренди. На вказаний адвокатський запит надійшла відповідь від відповідача у якій було зазначено, що оригінал договору у відповідача відсутній. 29 серпня 2023 року представником позивача було надіслано адвокатський запит до державного реєстратора Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області Бербеги О.М. з вимогою надати копія договору оренди належної позивачу земельної ділянки з кадастровим номером 3523683600:02:000:9041 ніби то укладеної між позивачем та [PERSON] . Однак станом на дату позовної заяви відповідь від державного реєстратора не надійшла. Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Враховуючи те, що спірний договір позивач не підписував та, відповідно, з істотними умовами цього договору не погоджувався, зазначений спірний договір не є укладеним. У такому разі зайняття земельної ділянки відповідачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди землі порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю земельною ділянкою кадастровий номер 3523683600:02:000:9041 площею 4.9466 га. Отже, реєстрація права оренди за [PERSON] на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди позивач фактично не підписував, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. Обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, ефективним способом захисту порушеного права позивача буде саме скасування державної реєстрації права оренди спірних земельних ділянок за відповідачем, а задоволення таких позовних вимог забезпечить реальне відновлення порушеного права. Представник позивачки просить суд скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права оренди належної [PERSON] земельної ділянки кадастровий номер 3523683600:02:000:9041 площею 4,9466 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області (номер запису про інше речове право 39730020), яку було здійснено 10.12.2020 року державним реєстратором Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області Бербегою Оксаною Миколаївною на підставі Договору оренди землі від 10.12.2020 року; Стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати/а.с.1-6/. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, але від останнього надійшла заява в якій він просив розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, але від його представника надійшла заява в якій остання просила розгляд справи проводити з їх відсутності, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу,\~Закону України\~«Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Ч. 1 ст. 4 ЦПК України наголошує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У ч. 1 ст. 5 ЦПК України законодавець закріпив, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч. 1 ст. 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Даний позов підсудний Новоархангельському районному суду, оскільки нерухоме майно (земельна ділянка) розташоване на території Голованівського району (до зміни адміністративного поділу Новоархангельського району) Кіровоградської області. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 4,9466 га, кадастровий номер 3523683600:02:0009041, яка розташована на території Нерубайської сільської ради (на теперішній час Підвисоцька сільська рада) (світлокопія державного акту на право власності на земельну ділянку) /а.с.10/. 10 грудня 2020 року між [PERSON] та від імені [PERSON] було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, площею 4,94 га, терміном на 15 років/а.с.74-77/. За клопотанням представника позивачки ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2024 року в даній цивільній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/112-24/13615-ПЧ від 21.11.2024 року підписи, розташовані в графі «Орендодавець» в договорі оренди земельної ділянки від 10.12.2020, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар), на земельну ділянку загальною площею 4,9466 га, кадастровий номер 3523683600:02:000:9041, виконані не [PERSON] , а іншою особою /а.с.202/. Даний висновок судово-почеркознавчої експертизи суд визнає належним, допустимим та достовірним доказом у справі, який складено відповідно до норм ЦПК України, Закону України «Про судову експертизу», інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5. Щодо виниклого спору суд застосовує наступні норми права. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. У частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Ст. 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що: «такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. В даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким, на думку суддів є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном. Оскільки така вимога останнім не пред`являлася у позові належить відмовити. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено». Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Отже, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Аналогічний висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі \~ \~ \~ \~№ 487/10132/14-ц (пункт 97). Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) зазначено, що: «реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, реєстрація права оренди на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди фактично не підписаний однією із сторін, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. А тому з наведених підстав, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки щодо скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, оскільки правочину (договору оренди землі) вона з відповідачем не підписувала, а тому не було її фактичного волевиявлення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з письмових матеріалів справи /а.с.7/, при зверненні до суду позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн., а також оплачено витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 19101,60 грн., а тому наявні всі правові підстави для стягнення зазначених коштів з відповідача на користь позивачки. На підставі наведеного та

Outcome: approved