Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

29 листопада 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» (надалі - Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № 4064330524 від 23.05.2024, яка станом на 18.11.2024 становить 20749,50 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування вимог представник позивача вказував, що 23.05.2024 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4064330524, що разом із Правилами надання споживчих кредитів, складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальниця була попередньо ознайомлена. Договір позики був укладений вписьмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму у розмірі 5000 грн. шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки ( [NUMBER] ) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п. 2.6.1., 2.6.2 та 2.6.3 цього Договору, його додатків. Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачці грошові кошти в розмірі 5000 грн. Однак позичальниця свої зобов`язання відповідно умов договору позики не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 18.11.2024 становить 20749,50 грн. та складається з: 5000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13425,00 грн. заборгованості за процентами, 2324,50 грн - пеня за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Згідно з ухвалою судді від 04 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подання заяв та клопотань по суті справи. Відповідачка 11.01.2025 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнала в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 5000 грн, у зв`язку з чим просила суд застосувати наслідки ст. 142 ЦПК України та повернути позивачеві відповідну суму судового збору. Проти стягнення відсотків в розмірі 13425,00 грн заперечила зазначивши, що їх розмір значно перевищує суму кредиту, є необґрунтованим та несправедливим. Зазначила, що прив`язування розміру пені до облікової ставки НБУ є незаконним. Крім того вказала, що документів на підтвердження договірних відносин не отримувала, не була ознайомлена з усіма умовами договору, зокрема правилами надання споживчих кредитів, а тому кредитний договір між сторонами не можна вважати укладеним; умови договору від 23.05.2024 в частині розміру та нарахування відсотків є складними для розуміння, що свідчить про застосування позивачем засобів недоброчесної підприємницької діяльності та введення в оману позичальника. Відповідачка офіційних доходів на даний час не отримує, є одинокою матір`ю, самостійно утримує та виховує доньку, також утримує свою матір, яка із-за свого віку потребує додаткових витрат на лікування. Відповідь на відзив до суду не надходила. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 23.05.2024 між позивачем ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та відповідачкою [PERSON] укладено договір надання грошових коштів у позику № 4064330524, який підписано позичальницею електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором f8mrdj6yr (а.с.14-24). Невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на вебсайті Товариства: https://finsfera.ua/ (п.10.10 договору). Відповідно до умов договору Товариство надає для відповідачки кредит в гривні шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Основні умови договору позики: сума кредиту складає 5000 грн (п.2.3 договору); тип кредиту - кредит (п.2.4 договору); строк кредиту (строк дії договору) - 360 днів (п.2.5. договору); тип процентної ставки - фіксована (п.2.6 договору); стандартна процентна ставка становить 1.5 % в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 2.5 цього договору (п.2.6.1 договору) та є незмінною (п.4.4. договору); мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.2.7 договору); дати надання кредиту: 23.05.2024 року або наступний за ним календарний день (п.3.2 договору). Пункт 2.6.2.Договору також передбачає застосування зниженої процентної ставки 1.35% в день у разі якщо позичальник 22.06.2024 року, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Позичальник, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Позичальник за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Позичальником умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Позичальника здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору (п.2.5. договору). Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів) до договору № 4064330524 яка підписана відповідачкою одноразовим ідентифікатором,доведено до відома [PERSON] інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом, визначено графік платежів (а.с.25-26). Вказана вище інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачці до укладення договору у паспорті споживчого кредиту, який підписаний нею електронним підписом - одноразовим ідентифікатором twhcziywu (а.с.28-31). На підтвердження укладання договору позики з [PERSON] . Товариством додано роздруківку з електронної пошти позивача - [INFO] , з якої відправлено на електронну пошту відповідачки - [INFO] одноразові ідентифікатори для підпису договору позики та паспорту споживчого кредиту (а.с.42). Зазначені одноразові ідентифікатори вказані також у кредитному договорі та паспорті споживчого кредиту після його підписання сторонами (а.с.24 зворот, а.с. 30 зворот). Позикодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі та надав відповідачці грошові кошти у розмірі 5000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №19866-1354-110071452 від 23.05.2024, ID операції 1413133071 (а.с.32). В той же час відповідачка всупереч умовам кредитного договору свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, суму кредиту не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила. Позивач зазначає, що заборгованість [PERSON] перед ним відповідно до умов договору складає 20749,50 гривень, з яких 5000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 13425,00 гривень - заборгованість за процентами (5000 грн. х 1,5% х 179 днів користування кредитом/100%). Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з наступного. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За положеннями ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, суд вважає, що договір надання грошових коштів у позику № 160523/1 від 23.05.2024, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним. Підписавши договір позики, [PERSON] посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, ними погоджено усі істотні умови договору, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідно до умов договору позики відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 5000 грн. строком на 360 днів, тобто до 18.05.2025, однак порушила свої обов`язки за кредитним договором та не сплачувала проценти за користування кредитом у строк встановлений графіком платежів за договором допустивши їх прострочення, відтак у кредитодавця виникло право вимагати дострокове повернення суми кредиту та процентів за користування ним. Матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] , а відтак суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5000 грн. Твердження відповідачки про неналежне укладення кредитного договору між нею та позивачем, незрозумілість його умов спростовуються матеріалами справи, а її сімейний та матеріальний стан не є підставами для невиконання взятих зобов`язань за вказаним договором. Вирішуючи питання щодо правомірності нарахування та стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає наступне. Як вбачається з умов кредитного договору № 4064330524 від 23.05.2024 для нарахування процентів за користування [PERSON] кредитними коштами передбачено застосування стандартної процентної ставки, яка становить 1,5 % в день та зниженої процентної ставки 1,35 % в день, умови застосування якої передбачені п.2.6.2 договору. При цьому загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування». Так, Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24 грудня 2023 року, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та доповнено її частинами 4 та 5, відповідно до яких денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях (ч.4 ст. 8 Закону), при цьому максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (ч. 5 ст. 8 Закону). Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Судом встановлено, що вказаний вище кредитний довір був укладений 23.05.2024, тобто після набрання законної сили Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». З огляду на зазначене,суд дійшов висновку про те, що умови кредитного договору про нарахування відсотків за користування кредитними коштами з використанням процентних ставок в розмірі 1,35 та 1,5 % за день у конкретному випадку, є нікчемними, оскільки ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає максимальну денну процентну ставку в розмірі 1 %, яку слід застосувати для нарахування процентів за користування відповідачем кредитними коштами. Враховуючи, що зобов`язання за основною сумою боргу за кредитним договором складає 5000 грн, а позивачем нарахування відсотків за користування кредитом в межах строку кредитування здійснювалось по 18.11.2024 року включно (179 днів), розрахунок відсотків по договору становить 8950 грн. (5000 грн. тіло кредиту х 1 % х 179 днів), котрі підлягають стягненню з відповідачки. Що ж стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачки пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання у сумі 2324,50 грн, то зазначені вимоги задоволенню не підлягають оскільки відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за договором надання грошових коштів у позику №4064330524 від 23.05.2024 у розмірі 13950 грн (5000 грн тіло кредиту + 8950 грн проценти за користування кредитом). Враховуючи часткове задоволення позову на 67,23 %, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 67,23 % від 2422,40 грн, що становить 1628,57 грн. При цьому суд не знаходить підстав для повернення позивачу судового збору відповідно до ст. 142 ЦПК України, як того просила відповідачка у відзиві, оскільки частина 1 вказаної статті передбачає, що суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, однак [PERSON] визнала позов частково, що не є підставою для повернення судового збору позивачу.

Outcome: partial