Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

В березні 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 143538,48 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 14.01.2020 між АТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № Р20.00300.006213320 від 14.01.2020. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та позивачем укладено договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передав (відступив) за плату належні йому права вимоги до [PERSON] , а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, вказаному в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу від 07 липня 2023 року № 07072023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 143538 грн 48 коп., з яких: 61847 грн 05 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 30601 грн 13 коп. - заборгованість за відсотками, 51090 грн 30 копійок - заборгованість за комісіями. Всі нарахування, що відбувалися до дати отримання ТОВ «ФК«ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювалися безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК«ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Згідно п. 5.1. Договору факторингу права вимоги вважаються такими, що перейшли від AT «Ідея Банк» до ТОВ «ФК«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» в день підписання відповідного Реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК«ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» зобов`язань передбачених п. 4.1. цього Договору. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 07.07.2023, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Посилаючись на викладене, умови договору та норми діючого законодавства просить задовольнити позов та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 143538 гривень 48 копійок та судові витрати по справі. Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07.10.2024 цивільну справу передано за підсудністю до Миколаївського районного суду Миколаївської області. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11.11.2024 справу № 482/531/24 прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача - адвокатом Мутьєвим Д.В. 09.12.2024 до суду поданий відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив, зазначив що до позову не додано жодного документа на підтвердження заборгованості, розрахунок заборгованості не ґрунтується на умовах договору і є невірним. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є односторонньою калькуляцією позивача і не може підтверджувати виконання або невиконання відповідачем умов договору. Відсутні докази видачі кредиту по договору. Договір містить несправедливі умови. Позивач в особі уповноваженого представника в судове засідання 12.12.2024 не з`явився, надав письмове клопотання про проведення судового засідання за його відсутності. У судовому засіданні 12.12.2024 відповідач пояснила, що дійсно брала кредит, виплачувала його, але через низку трагічних обставин з певного періоду не могла сплачувати заборгованість. Документи, що підтверджують сплату заборгованості вона втратила. Представник відповідача адвокат Мутьєв Д.В. надав пояснення, які зафіксовані у відзиві на позовну заяву від 09.12.2024. Додатково звернув увагу суду на ордер-розпорядження № 1 від 14.01.2020, а саме на приписку знизу «Перерахуйте кошти з рахунку № [NUMBER] ….9898» на рахунок IBAN [NUMBER] ….9898 в сумі 10557,39 грн, що свідчить про невідповідність сум заявлених до стягнення та перерахованих за цим ордером. Крім того, вказує, що в п. 3 Паспорту споживчого кредиту комісія за переказ коштів становить 0 грн. Звертає увагу, що відповідно до п. 5 Паспорту споживчого кредиту в таблиці «Порядок повернення кредиту. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення» в графі 6 «Проценти за користування кредитом», передбачено що за користування кредитом за період 14.01.2020-14.01.2023 розмір процентів визначено 18542,42 грн. Вказане не узгоджується із заявленими позовними вимогами. Платіжна інструкція № 19913 від 11.07.2023, яка надана як доказ оплати за відступлення прав вимоги за договором факторингу не підтверджує, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № Р20.00300.006213320 від 14.01.2020 також перейшла до позивача за договором факторингу від 07 липня 2023 року № 07072023. 16.12.2024\~від представника\~позивача Ільїна\~А.Є.\~надійшла відповідь\~на відзив\~в якій\~він зазначає,\~що Позивачем\~доведено факт\~укладання Відповідачем\~кредитного договору\~в електронній\~формі та\~підписання договору\~з використанням\~електронного підпису\~одноразовим ідентифікатором\~відповідно до\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~тому позовні\~вимоги Позивача\~є законними\~та обґрунтованими,\~а Відповідач\~намагається уникнути\~виконання взятих\~на себе\~зобов`язань.\~Відповідно до\~умов кредитного\~договору,\~кошти надано\~Клієнту в\~безготівковій формі\~у національній\~валюті на\~реквізити платіжної\~банківської картки,\~вказаної Клієнтом\~при реєстрації\~на сайті\~первісного кредитора.\~Інформація про\~проведення успішних\~транзакцій зберігається\~безпосередньо у\~Кредитодавця,\~у зв`язку\~з чим,\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» не\~володіє та\~не може\~володіти оригіналами\~первинних документів,\~в тому\~числі які\~підтверджують факт\~перерахування кредитних\~коштів на\~рахунок Позичальника,\~оскільки такі\~документи є\~банківською таємницею,\~та відповідно\~до п.35\~«Положення про\~ведення касових\~операцій у\~національній валюті\~в Україні»,\~формуються,\~складаються та\~зберігаються в\~установі банку\~який видавав\~кредит,\~відповідно до\~чинного законодавства\~України відповідальною\~особою банку.\~Тому,\~Позивач не\~має змоги\~надати суду\~виписку з\~особового рахунку,\~оскільки Положення\~про організацію\~операційної діяльності\~в банках\~України,\~затверджене постановою\~Правління Національного\~банку України\~від 04\~липня 2018\~року №\~75\~встановлює основні\~вимоги щодо\~організації бухгалтерського\~обліку в\~банках України,\~а позивач\~не є\~банком України,\~отже на\~нього дія\~Положення не\~розповсюджується,\~виписки по\~особовим рахункам\~клієнтів не\~формуються.\~Відповідач у\~відзиві на\~позовну заяву\~вказує,\~що наведена\~позивачем теза\~про отримання\~відповідачем грошових\~коштів за\~умовами кредитних\~договорів стороною\~захисту не\~доведена,\~при цьому\~сам Відповідач\~не визнає\~і одночасно\~не заперечує\~факт отримання\~грошових коштів,\~виносячи свою\~версію подій\~відносно отримання\~коштів «за\~дужки».\~Тобто,\~фактично сторона\~захисту не\~заперечує факт,\~але намагається\~показати,\~що Позивач\~не довів\~його належним\~чином.\~Відповідач,\~як власник\~карткового рахунку,\~на який\~було перераховано\~кредитні кошти,\~може власноруч\~отримати виписки\~по рахунку\~для підтвердження\~або спростування\~факту перерахування/отримання\~кредитних коштів.\~Також,\~учасник справи\~мав право\~подати до\~суду власний\~розрахунок або,\~згідно ч.\~1\~ст.\~106\~ЦПК України,\~висновок експерта.\~Відповідачем не\~надано суду\~належних і\~допустимих доказів\~на спростування\~позовних вимог\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ»,\~а саме\~того,\~що відповідні\~кошти не\~були зараховані\~на картковий\~рахунок Позичальника,\~вказаний у\~договорі,\~або доказів\~того,\~що вказаний\~картковий рахунок\~йому не\~належить.\~Заперечуючи проти\~перерахування кредитних\~коштів,\~Відповідач не\~позбавлений можливості\~надати відповідні\~банківські дані/інформацію\~на підтвердження\~своїх доводів,\~маючи при\~цьому безперешкодний\~та повний\~доступ до\~таких.\~ Позивачем було надано до суду всі наявні документи за Кредитним договором, які були передані Первісним кредитором до ТОВ «ФК ЄАПБ» в рамках укладеного Договору Факторингу. У відповідності до умов Договору факторингу, передача документації, а саме: платіжних доручень або іншого документального підтвердження перерахування коштів на рахунок, вказаний Боржником, та детальних розрахунків заборгованості по Кредитному договору, по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування, в період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги - надаються Клієнтом за окремим запитом Фактора. З метою надання вичерпної інформації по справі Позивач звернувся до первісного кредитора з відповідним запитом щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів Позичальнику за укладеним договором. Також слід зазначити, що перерахування коштів на платіжні карти Відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. Надані додаткові розрахунки заборгованості за Кредитним договором є складеними Первісними кредиторами, жодним чином не суперечать розрахункам заборгованості доданим до позовної заяви, а лише доповнюють та деталізують їх. При цьому в якості додатків додано лише довіреність представника. Суд приймає до уваги доводи представника позивача, зазначені у відповіді на відзив лише в тій частині, в якій вони стосуються обставин даної справи, оскільки Договір кредиту та страхування №Р20.00300.006213320 від 14.01.2020 не є електронним правочином, як помилково вважає представник відповідача, а був підписаний відповідачем власноруч. Позивач в особі уповноваженого представника в судове засідання не з`явився, надав письмове клопотання про проведення судового засідання за його відсутності. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 14 січня 2020 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування №Р20.00300.006213320. Відповідно до п. 1.1 - 1.4 п. 1 Договору, банк надає позичальнику кредит в сумі 62700,00 грн, а позичальник отримує його строком на 36 місяців, процентна ставка 15 % річних, тип змінювана. Підпунктом 1.6. п. 1 Договору визначено дату повернення кредиту 14 січня 2023 року. Відповідно до п.п. 1.7. п. 1 Договору, Банк надає кредит позичальнику шляхом переказу коштів в розмірі 50559,00 грн. на рахунок позичальника, та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 1583,61 грн згідно з умовами Договору добровільного страхування життя. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №07072023, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право вимоги за Договором кредиту та страхування №Р20.00300.006213320 від 14 січня 2020 року. Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.2. Договору факторингу Права Вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього Договору та надсилається АТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «ЄАПБ» в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього Договору. Реєстр Боржників після належного його підписання Сторонами вважається невід`ємною частиною цього Договору. Згідно п. 5.1. Договору факторингу Права Вимоги вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день підписання відповідного Реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язань передбачених п. 4.1. цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників № 2 до Договору, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором кредиту та страхування №Р20.00300.006213320 від 14 січня 2020 року у розмірі 143538,48 грн, з яких: 61847,05 грн заборгованість за основним боргом; 30601,13 грн заборгованість за відсотками; 51090,30 грн заборгованість за комісіями. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. На підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» було надано копії Договору кредиту та страхування №Р20.00300.006213320 від 14 січня 2020 року, паспорта споживчого кредиту як додатку № 1 до Договору кредиту та страхування №Р20.00300.006213320 від 14 січня 2020 року, ордерів-розпоряджень № 1 та № 2, договору факторингу № 07072023 від 07 липня 2023 року, витягу з Реєстру боржників № 2, платіжну інструкцію № 19913 від 11.07.2023, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 07.07.2023 по 31.01.2024. Разом з тим, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору та наявність у відповідача заборгованості у розмірі, який зазначає позивач. Так, позивачем не надано доказів зарахування грошових коштів на рахунок відповідача, зазначений у Договорі кредиту та страхування №Р20.00300.006213320 від 14 січня 2020 року. Крім того, суд зазначає, що ордер-розпорядження № 1 від 14 січня 2020 року та ордер-розпорядження № 2 від 14 січня 2020 року про видачу кредиту [PERSON] не підтверджує факту отримання грошових коштів на рахунок відповідача. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст. 77 - ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. З розрахунку заборгованості за Договором кредиту та страхування №Р20.00300.006213320 від 14 січня 2020 року за період з 07.07.2023 по 31.01.2024, вбачається, що позивач не надає розрахунок як такий за цей період, а вказує суму заборгованості, право вимоги на яку йому було передано АТ «Ідея Банк» (а. с. 11). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі № 755/2284/16-ц, провадження № 61-4685св19. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14-ц. При цьому суд враховує, що позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. Однак, як вже зазначалось, відповідно ст. 517 ЦК України, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом з тим, позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано суду жодного документу, який би засвідчив, що кредитодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірах, що передбачені кредитним договором, а відповідач ці кошти отримав. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. У відповіді на відзив від 16.12.2024 представник позивача зазначив, що «У відповідності до умов Договору факторингу, передача документації, а саме: платіжних доручень або іншого документального підтвердження перерахування коштів на рахунок, вказаний Боржником, та детальних розрахунків заборгованості по Кредитному договору, по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування, в період з дня укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги - надаються Клієнтом за окремим запитом Фактора. З метою надання вичерпної інформації по справі Позивач звернувся до первісного кредитора з відповідним запитом щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів Позичальнику за укладеним договором». Однак, станом на 05.02.2025 жодних додаткових документів суду надано не було. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом надання відповідачеві кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Він не містить даних про суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також процентну ставку обрахунку заборгованості. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Вказані висновки суду гуртуються на правових позиціях викладених Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17. Відповідач також не надав суду свій розрахунок заборгованості за кредитними договорами. За відсутності доказів перерахування коштів відповідачу, часткової сплати заборгованості, періоду нарахування відсотків, суд позбавлений можливості здійснити самостійний розрахунок та перевірити обґрунтованість позовних вимог. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що наданий позивачем витяг з Реєстру боржників не містять підпису сторін фактору та клієнта, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до позивача за договором. Безпосередньо реєстрів боржників до договору факторингу, з якого вбачалося би право вимоги за кредитним договором, позивачем надано не було. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed