Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

У жовтні 2024 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Споживчого товариства Гаражно-Будівельний кооператив «Первомайський» (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором. У позові позивач посилався на те, що позивач створений з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю; забезпечення захисту прав його членів та дотримання ними обов`язків щодо належного утримання та використання майна кооперативу. Позивач зазначає, що відповідач є власником гаража № [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2006, але при цьому до кооперативу не вступив. Згідно п. 5.13. Статуту позивача особи, які відмовились від вступу до членів кооперативу зобов`язані щомісячно компенсувати витрати кооперативу за користування землею, зберігання та утримання гаража, надання експлуатаційних послуг, послуг з охорони, тощо. Так, відповідач відмовився добровільно і своєчасно в повному обсязі сплачувати витрати на утримання та експлуатацію гаражного комплексу. Позивач вказує, що заборгованість відповідача за 2015 рік становить 3000,00 гривень; за 2020 рік - 8400,00 гривень; за 2021 рік - 8400,00 гривень; за 2022 рік - 13800,00 гривень; за 2023 рік становить 13800,00 гривень; за 2024 рік (станом на 15.08.2024) - 8050,00 гривень. Загальна сума заборгованості відповідача становить 55 450,00 гривень. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з цим позовом та просить його задовольнити шляхом стягнення заборгованості з відповідача. Склад суду визначено відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.11.2024 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 18.12.2024. У зв`язку із неявкою учасників справи судове засідання було відкладено на 13.03.2025. Представник позивача у судове засідання не з`явився та подав письмову заяву, де позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення за місцем реєстрації місця проживання. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене та вимоги ст. 279, 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності учасників судового процесу, які не з`явились, та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Згідно статуту Споживче товариство гаражно-будівельний кооператив «ПЕРВОМАЙСЬКИЙ» є юридичною особою з моменту його реєстрації та неприбутковою організацією. Кооператив створений з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю; забезпечення захисту прав його членів та дотримання ними обов`язків щодо належного утримання та використання майна кооперативу. Відповідач є власником гаража № [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2006, але при цьому до кооперативу не вступив. Згідно п. 5.13. Статуту позивача особи, які відмовились від вступу до членів кооперативу зобов`язані щомісячно компенсувати витрати кооперативу за користування землею, зберігання та утримання гаража, надання експлуатаційних послуг, послуг з охорони, тощо. Відповідно до рішення Правління позивача (протокол №2 від 17.03.2014) з 01.07.2015 розмір членського внеску встановлено у сумі 50,00 гривень за місяць. Відповідно до рішення Правління позивача (протокол №5 від 28.12.2016) з 01.01.2017 розмір членського внеску встановлено у сумі 140,00 гривень за місяць. Відповідно до рішення Правління позивача (протокол №1 від 09.12.2021) з 01.01.2022 розмір членського внеску встановлено у сумі 230,00 гривень за місяць. Відповідач відмовився добровільно і своєчасно в повному обсязі сплачувати витрати на утримання та експлуатацію гаражного комплексу. Заборгованість відповідача за 2015 рік становить 3000,00 гривень; за 2020 рік - 8400,00 гривень; за 2021 рік - 8400,00 гривень; за 2022 рік - 13800,00 гривень; за 2023 рік становить 13800,00 гривень; за 2024 рік (станом на 15.08.2024) - 8050,00 гривень. Загальна сума заборгованості відповідача становить 55 450,00 гривень. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначено Законом україни «Про кооперацію». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооперативна організація - кооператив або кооперативне об`єднання; кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування; обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу; членський внесок - грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про кооперацію» відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,Ж а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем не надано доказів на спростування наявної заборгованості перед позивачем, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань. Отже, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а розрахунки доведеними позивачем, та приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 55 450,00 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028, 00 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на суму 1500, 00 грн., суд виходить з наступного. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved