Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] , через свого представника - адвоката Таргоній Вадима Миколайовича звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] 200 000,00 гривень в якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову було зазначено, що [INFO] на перегоні с. Сухоліси - с. Томилівка на території Білоцерківського району Київської області, поблизу станції Бирюки потяг вчинив наїзд на [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер. Внаслідок смерті останнього сину було заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінює в сумі 200, 00 грн. Моральна шкода полягає в тому, що позивач позбавлений можливості отримати від померлого батька підтримку і допомогу і жодні зусилля з його сторони не зможуть виправити ситуація, що склалася. 14 листопада 2024 року позовну заяву зареєстровано судом та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано на розгляд судді Бебешко М.М. 15 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного та призначено судове засідання на 13 січня 2024 року 18 грудня 2024 року на адресу суду від представника відповідача Макаровець І.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем не доведено причетність залізниці до завдання моральної шкоди позивачеві; протиправність поведінки відповідача; причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Розмір моральної шкоди, зазначений у позовній заяві, є необґрунтовано завищеним. Одночасно з подачею відзиву, представником відповідача заявлено клопотання про витребування з Білоцерківського районного управління поліції матеріалів кримінального провадження № 12024111030001740. Приймаючи до уваги, що матеріали вказаної кримінальної справи було витребувано Білоцерківським міськрайонним судом, судом оглянуто матеріали вказаного кримінального провадження в судовому засідання. Через неявку в судове засідання 13 січня 2025 року представника позивача, судовий розгляд у справі відкладено на 12 лютого 2025 року. В судовому засіданні 12 лютого 2025 року представник позивача - адвокат Таргоній В.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити. Додатково пояснив суду, що позивач втратив близьку людину, їх попередній стан відновленню не підлягає. Потяг є джерелом підвищеної небезпеки, заподіювачем шкоди є Укрзалізниця і в даній категорії справ існує презумпція відсутності умислу і презумпція відсутності непереборної сили. Потерпілий не перебував у стані алкогольного сп`яніння.. В судовому засіданні 12 лютого 2025 року представник відповідача Макаровець І.В. заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі частково визнавши позов у межах суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн, так як вказану суму моральної шкоди було стягнуто Білоцерківський міськрайонним судом Київської області у справі № 357/13538/24. Представник позивача вважає, що моральна школа в сумі 30 000,00 грн. є непомірно низькою, так як відповдіно до судової практики Верховного Суду у справах даної категорії, суди стягують моральну шкоду в розмірі від 50 000,00 грн до 100 000,00 грн. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач є рідним сином [PERSON] ., яким й помер [INFO] . Смерть [PERSON] , згідно лікарського свідоцтва про смерть № 249 від 14 травня 2024 року, наступила [INFO] через травмування потягом на 49 км пікет 9 на перегоні с. Сухоліси - с. Томилівка та отримання численних ушкоджень кісток скелета та внутрішніх органів. Згідно акту службового розслідування, проведеного 14 травня 2024 року виробничим підрозділом Фастівської дистанції колії, [INFO], близько 23 год. 12 хв. машиністом потягу № 181 на 49 км. перегону Сухоліси - Роток було помічено людину, яка знаходилася на коліях. Для запобігання наїзду на людину, машиністом потягу було застосовано сигнал великої гучності та екстрене гальмування з подачею піску під усі колісні пари електровозу, проте наїзду на людину попередити не вдалося. Причиною даного випадку стало порушення потерпілим п.п.2.5, 2.6, 2.7 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Вини працівників залізниці та інших осіб в даному випадку не вбачається. В судовому засіданні оглянуто матеріали кримінального провадження № 12024111030001740. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11 травня 2024 року, [INFO] близько 23.30 год. [PERSON] , [INFO] , рухався по колії в попутному напрямку на 49 км. пікет 89 та на нього було вчинено наїзд пасажирським потягом № 81 сполученням Сміла - Хмельницький, в результаті чого [PERSON] загинув. Згідно експертного дослідження № 249 КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» та висновку судово-медичного експерта № 385-249 від 29 травня 2024 року, смерть [PERSON] , [INFO], настала від численних ушкоджень кісток скелета та внутрішніх органів з крововтратою. Ушкодження заподіяні тупими предметами мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному завязку з настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа метиловий етиловий спирти, а також пропіловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені. Локалізація та характер ушкоджень дають змогу вважати, що мало бути не менше ніж шість точок прикладення сили. Допитані на досудовому розслідуванні в якості свідків машиніст [PERSON] та [PERSON] показали, що [INFO] о 23.11 хв. вони керували локомотивом пасажирського потягу, який рухався із міста Сміла до міста Хмельницький. Поблизу станції Роток на коліях вони побачили людину, яка йшла в попутному до них напрямку. Ними було застосовано екстрене гальмування та сигнал великої гучності, проте локомотив вчинив наїзд на дану людину на 49 км.пікету 9, поблизу станції Сухоліси. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом міністра транспорту України №1059 від 19 лютого 1998 року, а саме п.п. 2.5, 2.6, 2.7 пішоходам забороняється ходити по залізничним коліям; переходити і перебігати через залізничні колії перед потягом, що наближається, до якого залишилось менш як 400 метрів; переходити колію зразу після проходу поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо), не впевнившись, що по сусідніх коліях не пересувається рухомий склад. Суд враховує те, що вина та протиправність дій Акціонерного товариства «Українська залізниця» відсутні, оскільки в силу закону відповідач несе цивільно-правову відповідальність без вини, смерть потерпілого настала через його власну необережність, а саме через ходіння на залізничних коліях перед потягом, що наближається. Зважаючи на встановлені судом обставини, а також на вищенаведені норми матеріального права, суд вважає за доцільне частково задоволити позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. на користь позивача, враховуючи фактичні обставини справи, поведінку померлого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Саме такий розмір моральної шкоди, на думку суду, буде співмірним із фактом заподіяння шкоди та глибиною моральних страждань позивачів у даній справі. Подібна правова позиція висловлена в Постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 161/3557/19; від 01 грудня 2021 року у справі № 127/13341/20. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача щодо необхідності застосування у практиці посилання на аналогічну справу, що перебувала на розгляді у суду першої інстанції, так як відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Також, суд вважає, що в діях потерпілого мала місце груба необережність, яка сприяла виникненню моральної шкоди, що виразилася в порушенні Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, а саме ходінні по залізничним коліям перед потягом, що наближається на відстані менше 400 метрів. Позивач, як син потерпілого, втратив близьку для них людину і має право на відшкодування моральної шкоди через душевні страждання, заподіяні смертю потерпілого. Проте, на думку суду, розмір вказаної у позовній заяві моральної шкоди є значно завищеним та має бути не більшим для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Подібна правова позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до ч.8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачі були звільнені від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". За ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач, відповідно до частини 9 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, із відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір (один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1211,20 грн.) пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати у справі пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог в сумі 500,00 грн, що становить 25% від розміру задоволених судом позовних вимог.

Outcome: approved