Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

у листопаді 2024 року ТОВ «ФК «Смарт Пей» (надалі - позивач) звернулось до суду з цим позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03 січня 2014 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] (далі - відповідач, позичальник) укладено кредитивний договір № GP-5806615. Вказаний правочин вчинено відповідачем шляхом підписання пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) з АТ «Банк Ренесанс Капітал». В подальшому АТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». Як наслідок, ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» стало правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк «Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та статутом акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк». На підставі зазначеного вище кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти в якості кредиту у сумі 18 135,42 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності. Розмір процентної ставки склав 17% річних, а розмір комісії за користування кредитом - 2,5%. Відповідач довготривалий строк не виконувала належним чином свої кредитні зобов`язання перед Банком. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 07 травня 2024 року складала 51 666,94 грн, з яких: 17 750,9 грн - заборгованість за кредитом; 18 047,44 грн - заборгованість по процентам; 15 868,6 грн - заборгованість за комісією. 08 травня 2021 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінако» укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за яким ТОВ «ФК «Фінако» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників АТ «Перший український міжнародний банк», указаних у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача. В наступному, а саме 16 липня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінако» та ТОВ «Фінансова\~компанія «Смарт\~Пей» укладено договір факторингу № 1, за яким ТОВ «ФК «Смарт Пей» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників АТ «Перший український міжнародний банк» (Позикодавця), вказаних у реєстрі боржників, у тому числі і до Відповідача. Згідно з реєстром боржників загальна сума заборгованості відповідача станом на дату укладання Договору факторингу за Кредитним договором склала 51 666,94 грн, з яких: 17750,9 грн - заборгованість за кредитом; 18 047,44 грн - заборгованість по процентам; 15 868,6 грн - заборгованість за комісією. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі, а також судові витрати. Постановленою суддею ухвалою від 02 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 28 листопада 2024 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів, задоволене судом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки у судове засідання відповідача ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає, просить цивільну справу розглянути у судовому засіданні без її участі. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом установлено, що 03 січня 2014 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] , [INFO] , підписана Пропозиція укласти договір (оферта) № GP-5806615 (далі - кредитний договір). На підставі Кредитного договору Відповідачеві надано кредит у сумі 18\~135,42 грн, на умовах строковості, поворотності та оплатності, строком на 36 місяців. Розмір процентної ставки встановлено 17% річних, розмір комісії за обслуговування кредиту - 2,50% /а.с.34а, 35-36 зворот/. АТ «Банк Ренесанс Капітал» виконало свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачеві кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених Кредитним договором, що підтверджується платіжною інструкцією № 1052068 від 03 січня 2014 року про перерахування [PERSON] грошових коштів у сумі 18\~135,42 грн з призначенням платежу «видача кредиту за договором GP-5806615 від 03 січня 2014 року» /а.с.37/. Факт укладення вищевказаного Кредитного договору та отримання кредитних коштів також визнається відповідачем. Відповідно до статуту Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») установлено, що АТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» /а.с.16-19 зворот/. 08 травня 2024 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінако» укладено Договір відступлення права вимоги (цесії) № 1, за яким ТОВ «ФК «Фінако» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників АТ «Перший український міжнародний банк», указаних у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача /а.с.20-22/. Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 1 до Договору відступлення прав вимоги (цесії) № 1 від 08 травня 2024 року, ТОВ «ФК «Фінако» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № GP-5806615 в сумі 51 666,94 грн, з яких: 17 750,9 грн - заборгованість за кредитом; 18 047,44 грн - заборгованість по процентам; 15 868,6 грн - заборгованість за комісією /а.с.57/. 16 липня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінако» та ТОВ «Фінансова\~компанія «Смарт\~Пей» укладено Договір факторингу № 2, за яким ТОВ «ФК «Смарт Пей» отримало (набуло) право грошової вимоги до боржників АТ «Перший український міжнародний банк» (Позикодавця), вказаних у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача /а.с.27-28/. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 2 від 16 липня 2024 року, ТОВ «ФК «Смарт Пей» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № GP-5806615 в сумі 51 666,94 грн, з яких: 17 750,9 грн - заборгованість за кредитом; 18 047,44 грн - заборгованість по процентам; 15 868,6 грн - заборгованість за комісією /а.с.15/. До позовної заяви позивачем надано виписку по рахунку [PERSON] , яка містить відомості та свідчить про використання відповідачем кредитних коштів, здійснення платежів по погашенню боргу, що свідчить про існування договірних зобов`язань перед позивачем /а.с.11-12/. З розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № GP-5806615 від 03 січня 2014 року вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем, станом на 07 травня 2024 року становить 51 666,94 грн, з яких: 17 750,9 грн - заборгованість за кредитом; 18 047,44 грн - заборгованість по процентам; 15 868,6 грн - заборгованість за комісією /а.с.9-10 зворот/. 22 липня 2024 року, у зв`язку з несплатою відповідачем чергового платежу по кредиту, позивачем складена письмова вимога (повідомлення) про погашення заборгованості за кредитом, станом на 22 липня 2024 року /а.с.44/. З відповіді виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 29 листопада 2024 року № 40881 щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, отриманої на відповідний запит суду, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на « [PERSON] » /а.с.60/. Вирішуючи позов, суд виходить з таких норм законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 та ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. Суд приймає до уваги той факт, що кредитор звертався до позичальника з вимогою про сплату заборгованості, яка відповідачем залишилась проігнорована. Доказів сплати відповідачем суми заборгованості за кредитним договором суду не надано. Дослідивши матеріали справи, враховуючи встановленні судом обставини, а також визнання позову відповідачем, суд приходить висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт невиконання відповідачем прийнятих на себе, відповідно до положень умов указаного Кредитного договору, зобов`язань перед Банком та позивачем, як правонаступником кредитора у зобов`язанні, внаслідок чого суд висновує про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту та несплаченим відсоткам. Проте, з огляду на надані суду матеріали, суд приходить висновку, що не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії та в цій частині суд не може прийняти визнання позову відповідачем, виходячи з такого Так, дійсно, положенням п.2.4 вищевказаного Кредитного договору передбачена сплата клієнтом (відповідачем) комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,50%. З розрахунку суми заборгованості відповідача по комісії за кредитним договором, долученого до позовної заяви вбачається щомісячне нарахування первісним кредитором (АТ «ПУМБ») відповідачеві комісії у період з 03 лютого 2014 року до 07 травня 2024 року, загальна сума якої становить 16\~322,23 грн, погашено з якої 453,63 грн /а.с.10/. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) зазначено, що «оцінюючи зміст оспорюваного положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту, та зміст положень пункту 6.9.3 Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 13.0, чинними на час укладення оспорюваного договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, Верховний Суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними. Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним». У Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, ВП ВС зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 цього Закону. Аналогічних висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). Пунктом 1.4 кредитного договору позивачці встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Розмір плати за обслуговування кредиту, визначений у п. 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів), фактично стосується лише послуг з надання інформації про кредит на вимогу споживача не частіше ніж один раз на місяць, оскільки ним не передбачено надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості. Ураховуючи те, що позивачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, ВП ВС дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між позивачкою та відповідачем, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Крім того, відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У цій справі комісійна винагорода за обслуговування кредиту відповідає загальним зобов`язанням кредитної установи та звичайній її діяльності, відповідачеві встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. З наданих позивачем доказів, у тому числі і розрахунку заборгованості, не вбачається надання відповідачеві частіше одного разу на місяць інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку тощо. З розрахунку не вбачається інших сум, включених до складу комісії, ніж за обслуговування кредиту. Відтак позивачем не підтверджено належними доказами правомірності нарахування первісним кредитором (АТ «ПУМБ») комісії у вказаному в позові розмірі. Таким чином оскільки судом установлено, що включення у Кредитний договір положення про встановлення оплатної комісії є нікчемним, убачається, що визнання позову відповідачем у частині стягнення з неї на користь позивача комісії за обслуговування кредиту суперечить закону, суд вважає за необхідне відмовити в прийнятті визнання відповідачем позову в цій частині. Внаслідок викладеного, наявні підстави для відмови в позові в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією. Крім того, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору в розмірі 2\~422,40 грн (мінімальна ставка), задоволення позову, визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати у справі, понесені позивачем при сплаті судового збору 1\~211,20 грн з відповідача, та відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову у сумі 1\~211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial