Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» (далі по тексту - відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 17.08.2024 року по 08.11.2024 року - 89065,26 грн. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08.07.2016 року у справі №761/10285/15 частково задоволено позов позивача, зокрема, поновлено [PERSON] на посаді начальника Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця». Суд допустив негайне виконання рішення суду щодо поновлення на роботі з 25 березня 2015 року, а також в частині стягнення виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08.07.2016 року було оскаржене відповідачем. За наслідками апеляційного та касаційного перегляду, вказане рішення суду в частині поновлення позивача на посаді залишене без змін. Рішення суду в частині поновлення позивача на посаді не виконано відповідачем. 18.07.2016 року Шевченківським районним судом м. Києва на виконання рішення суду в частині негайного виконання рішення про поновлення на посаді Позивача видано виконавчий лист, як зазначено у виконавчому листі, боржником є ДТГО «П33» (Державне територіально-галузеве об?єднання «Південно-Західна залізниця»), яке знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Лисенка, 6. 04.08.2016 року постановою державного виконавця відмовлено у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом на підставі п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 16.09.2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.10.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2017 року, постанову державного виконавця від 04.08.2016 визнано неправомірною та скасовано (ВП №51740746). Судами неодноразово розглядались позови про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді за попередні періоди, які задовольнялись. Позивач вказує, що на дату звернення до суду з даним позовом його права не відновлені відповідачем: а саме наказу про поновлення його на роботі не видано. Позивач здійснив розрахунок посилаючись на Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 за період з 17.08.2024 року по 08.11.2024 року та звернувся до суду з даним позовом про стягнення вказаної суми з відповідача. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Ухвалою суду від 19.11.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 16.12.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити. Вказувала, що контракт, укладений з позивачем, закінчився 13.02.2017 року, а тому відсутні будь-які підстави для нарахування середнього заробітку за невиконання рішення суду про поновлення його на посаді. На даний час поновлення позивача на посаді неможливе з тієї ж підстави - закінчення строку контракту. Крім того, до повноважень відповідача не відноситься видача наказу про поновлення позивача на посаді, оскільки за умовами контракту у позивача виникли правовідносини не з відповідачем, а з Міністерством інфраструктури України строком до 13.02.2017 року. Окрім того, у змісті відзиву представник відповідача просила зменшити витрати на правову допомогу в разі задоволення позову. 27.12.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених в позовній заяві. Також представник зазначає, що закінчення терміну дії контракту не звільняє відповідача від обов`язку виконати рішення суду. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, які вбачаються з матеріалів справи та встановлені судом. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08.07.2016 року позовні вимоги [PERSON] до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», Голови комісії з реорганізації у зв`язку із злиттям ДТГО «ПЗЗ», задоволено частково, зокрема, поновлено [PERSON] на посаді начальника ДТГО «ПЗЗ» з 25.03.2015 року на умовах, визначених Контрактом № 5-IV від 13.02.2012 року, укладеного між Міністерством інфраструктури України та [PERSON] та Додатковими угодами до Контракту. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12.09.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2016 року в частині, що стосується поновлення позивача на займаній посаді рішення Шевченківського районного суду міста Києва залишено без змін. Оскільки в частині щодо поновлення [PERSON] на посаді начальника Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» з 25.03.2015 року допущено негайне виконання рішення суду, позивач 18 липня 2016 року отримав виконавчий лист щодо виконання рішення суду в цій частині. 04.08.2016 року постановою державного виконавця було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.09.2016, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 26.10.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2017 року, постанову державного виконавця від 04.08.2016 року визнано неправомірною та скасовано. Крім того, 02.08.2017 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва позовні вимоги [PERSON] до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі 285 005, 93 грн. Вказаним рішенням суду, встановлено той факт, що рішення суду від 08.07.2016 року не виконано без поважних причин. Середній заробіток стягнуто з відповідача по 02.08.2017 року. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21.09.2017 року вказане рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 11.09.2019 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02.08.2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21.09.2017 року змінено, зокрема, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду стягнуто в розмірі 167 195, 66 грн. Крім того, 29.05.2018 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 31.10.2018 року, позовні вимоги [PERSON] до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі за період з 03.08.2017 року по 23.03.2018 року в сумі 206 930, 28 грн. Вказаним рішенням суду, встановлено той факт, що рішення суду від 08.07.2016 року не виконано відповідачем без поважних причин. Постановою Верховного Суду відмовлено відповідачу у відкритті провадження за касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29.05.2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 31.10.2018 року. 26.03.2019 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 31.10.2018 року, позовні вимоги [PERSON] до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток в сумі за період з 24.03.2018 року по 26.03.2019 року в сумі 327 845, 08 грн. Вказаним рішенням суду, встановлено той факт, що рішення суду від 08.07.2016 рокуне виконано відповідачем без поважних причин. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21.01.2020 року, стягнуто з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 27.03.2019 року по 06.09.2019 року в сумі 146 328, 90 грн. Вказаним рішенням встановлено, що рішення суду від 08.07.2016 року не виконано відповідачем без поважних причин. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12.05.2021 року у справі №761/714/21, стягнуто з державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі за період з 07.09.2019 року по 31.12.2019 року в сумі 118 629,72 грн. Зазначеним рішення також встановлена вина відповідача у невиконанні судового рішення від 08.07.2016 року. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18.02.2022 року у справі №761/24805/21 стягнуто з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі за період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року у розмірі 180 928 грн. 92 коп. Вказаним рішенням встановлено, що рішення суду від 08.07.2016 року не виконується відповідачем без поважних причин. Рішенням Шевченківського районного суд міста Києва від 31.10.2022 року позовні вимоги [PERSON] до ДТГО «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2023 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 31.10.2022 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця») на користь [PERSON] середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року у розмірі 191 518,21 грн. Також, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28.12.2023 року позов [PERSON] до ДТГО «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду задоволено. Стягнуто з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі за період з 01.01.2021 року по 31.08.2021 року. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01.07.2024 року позов [PERSON] до ДТГО «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду задоволено. Стягнуто з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі за період з 01.09.2021 року по 30.04.2022 року. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11.11.2024 року позов [PERSON] до ДТГО «Південно-Західна залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду задоволено. Стягнуто з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за затримку виконання рішення про поновлення на роботі за період з 01.01.2024 року по 28.05.2024 року. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За правилами ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниців заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Положеннями статті 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Належить відмітити, що вказана норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі в разі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказує на його бажання бути поновленим на роботі. Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, булоб ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебуваютьв державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до ст.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно листа від 19.10.2023 року за № Н-11/46, середньо годинна заробітна плата позивача становить 185,94 гривень. Згідно матеріалів позову, представник позивача вказував, що у позивача відсутній графік роботи ДТГО «Південно-Західна залізниця» на 2024 рік та оскільки відповідач у попередніх судових справах зазначав про те, що графік роботи працівників з 2021-2024 років не затверджувався, позивач

Outcome: approved