Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Представник позивача Стороженко Денис Петрович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову посилався на те, що 29.11.2018 [PERSON] уклала з [PERSON] договори позики грошових коштів, терміном до 24.04.2021. Указаний договір укладений у вигляді розписки, яку відповідач підписав власноручно. Відповідно до розписки від 29.11.2018, позивач передала [PERSON] суму 25000,00 доларів США. Однак до цього часу відповідач суму боргу не повернув повністю, на телефонні дзвінки не відповідає. Тому\~представник позивача\~просив стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] борг\~у сумі\~25000,00\~дол.,\~3%\~річних від простроченої суми у розмірі 2245,25 дол. та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 11072,82 грн. У судове засідання позивач, представник позивача не з`явилися, останній надав клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити повністю, щодо прийняття заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, клопотань, відзиву не надав, причин неявки до суду не повідомив. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні в справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Так,\~за змістом\~розписки від\~29.11.2018,\~ [PERSON] взяв у борг 25000,00 доларів США у [PERSON] терміном до 27.04.2021. За п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі\~ст.\~1047\~ЦК України,\~договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~незалежно від\~суми.\~На підтвердження\~укладення договору\~позики та\~його умов\~може бути\~представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 16.01.2019\~року в\~справі №464/3790/16-ц\~вказано,\~що за\~своїми правовими\~ознаками договір\~позики є\~реальним,\~одностороннім (оскільки,\~укладаючи договір,\~лише одна\~сторона -\~позичальник зобов`язується\~до здійснення\~дії (до\~повернення позики),\~а інша\~сторона -\~позикодавець стає\~кредитором,\~набуваючи тільки\~право вимоги),\~оплатним або\~безоплатним правочином,\~на підтвердження\~якого може\~бути надана\~розписка позичальника,\~яка є\~доказом не\~лише укладення\~договору,\~але й\~посвідчує факт\~передання грошової\~суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення грошових коштів у строк та в розмірі, визначеним договором позики. Відповідно до змісту ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримання виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Боргова розписка не містить будь-яких відміток щодо виконання відповідачем своїх зобов`язань. Інші докази, що підтверджували б повернення боргу, в матеріалах справи також відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас відповідач не надав суду жодних доказів на спростування пред`явлених позовних вимог. Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувшись до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, просив стягнути з відповідача грошові кошти у валюті, що визначена договором позики. В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №373/2054/16-ц від 16.01.2019 зазначено, що Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що тлумачення абзацу першого частини першої статті 1046, абзацу першого частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац перший частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац перший частини першої статті 1049 ЦК України). Крім того, у пунктах 47, 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 14-134цс18 зроблено висновок, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, але не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні, тобто Великою Палатою Верховного Суду допускається стягнення боргу в іноземній валюті. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Щодо стягнення\~з відповідача\~3%\~річних від простроченої суми у розмірі 2245,25 доларів США, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 25000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 27.04.2021 до дня подання позовної заяви 23.04.2024, що становить 1093 дні, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто,\~розмір стягнення\~3%\~річних від простроченої суми становить 2245,25 дол. США. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Ураховуючи викладене,\~оскільки відповідач\~до теперішнього\~часу зобов`язання\~не виконав,\~грошові кошти\~позивачу не\~повернув,\~суд вважає\~необхідним стягнути\~з нього\~на користь\~позивача [PERSON] \~25000,00\~доларів США\~та 3%\~річних від простроченої суми становить 2245,25 доларів США, що всього становить 27245,25 доларів США (двадцять сім тисяч двісті сорок п`ять доларів 25 центів). Враховуючи те, що позовні вимоги повністю обґрунтовані та підтверджені належними доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції №0.0.3739131547.1 від 02.07.2024, позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 11072,82 грн (одинадцять тисяч сімдесят дві гривні 82 копійки). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, суд стягує з відповідача суму судових витрат у вказаному розмірі. На підставі ст. 1046-1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved