Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Представник позивача адвокат Гончарук А.В., діючи в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) по виплаті аліментів. Позов обґрунтовує тим, що згідно рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/2115/16-ц від 31.10.2016 відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача на сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.10.2016. Відповідач дане рішення виконував частково, в результаті чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.12.2024 становить 170400,00 грн. Розмір суми неустойки зі сплати аліментів за період з 01.12.2023 по 31.11.2024 складає 200000,00 грн., що перевищує розмір заборгованості, яка існує станом на 01.12.2024. Оскільки відповідач не виконує судове рішення про стягнення аліментів, просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 170400,00 грн., що становить 100% заборгованості, а також покласти на відповідача судові витрати. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою суду від 24.12.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачем 15.01.2025 отримано позовну заяву з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.32). 14.01.2025 представником відповідача скеровано до суду відзив на позов, відповідно до якого у задоволенні позову просить відмовити, у зв`язку з тим, що заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 170400,14 грн., яка існувала станом на дату подання позову була повністю погашена відповідачем. Заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини відповідача, частково пов`язана зі військовою агресією та бойовими діями в Україні, що призвело до неможливості працевлаштуватися. Крім того, у відповідача відбулися зміни у сімейному стані, пов`язані з необхідністю здійснення догляду за його матір`ю, а також утримання його дружини, яка доглядає за його матір`ю (а.с.19-31). 27.01.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого зазначає, що відповідач тривалий час приховував свій дохід, сплачувати офіційно аліменти розпочав лише з липня 2024 року, а до цього часу аліменти перераховував у розмірі, який ним було визначено самостійно на його власний розсуд, в результаті чого у відповідача станом на червень 2024 року виникла заборгованість і сплати аліментів у сумі більше 230000 грн. Вважає, що матеріальний стан відповідача покращився, він перебуває на повному державному забезпеченні, отримує грошове забезпечення, що дає йому змогу з виплати боргового зобов`язання за рішенням суду. Відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження відсутності його вини за прострочення сплати аліментів у виді неустойки (пені), яка настає лише за наявності вини цієї особи. Просить позов задовольнити у повному обсязі, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн. (а.с.33-36). 10.02.2025 представником відповідача подано до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, вважає, що розмір витрат у 20000,00 грн. є завищеним у даній справі, а тому підлягає зменшенню до 1000,00 грн. (ас.54,55). Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що згідно рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/2115/16-ц від 31.10.2016? ? з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] ? аліменти? ? на сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.10.2016 і до досягнення ним повноліття (а.с.6,7). Відповідно до постанови про відкриття провадження від 15.03.2017 вбачається, що старшим державним виконавцем Сквирського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Грищенко Н.О. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Канівського міськрайонного суду Черкаської області №2/697/755/2016 виданим 20.02.2017 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.10.2016 і до досягнення ним повноліття (а.с.10 на звороті). Згідно розрахунку заступника начальника Святошинського відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління? МЮ (м. Київ), заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за виконавчим листом Канівського міськрайонного суду Черкаської області виданим 20.02.2017 (виконавче провадженням №53587380) станом на 01.12.2024 становить 170400,14 грн. (а.с.12). Відповідачем даний розмір заборгованості визнано та повністю сплачено, що підтверджується платіжною інструкцією від 26.12.2024 (а.с.23). Відповідачем та його представником не заперечувалося, що заборгованість зі сплати аліментів за вище вказаним судовим рішенням погашено вже після звернення до суду позивача з даним позовом (23.12.2024) та відкриття провадження у справі (24.12.2024). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину. Згідно з ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Верховний Суд у складі Великої Палати у Постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц зазначив, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Оскільки, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, позивачем у позовній заяві здійснено розрахунок пені на заборгованість по аліментам (Таблиця №1), відповідно до якого вбачається, що за період з 01.12.2023? ? по 31.11.2024 нарахований розмір пені становить 200004 грн. (а.с.2,3). З даним розрахунком суд не погоджується, оскільки він не відповідає вимогам ст. 196 СК України та постанові ВС №572/1762/15-ц від 25.04.2018. Судом проведено розрахунок розміру пені зі сплати аліментів, відповідно до якого загальний розмір пені за період з 01.12.2023 по 31.11.2024 становить 194630,18 грн., а саме: -грудень 2023 року: 550,67 грн * 1% * 365 днів = 2009,940 грн (з 01.12.2023 по 31.11.2024); -січень 2024 року: 1369,67 грн. * 1% * 334 днів = 4574,69 грн (з 01.01.2024 по 31.11.2024); -лютий 2024 року: 3269,67 грн. * 1% * 304 днів = 9939,80 грн (з 01.02.2024 по 31.11.2024); -березень 2024 року: 2369,67 грн. * 1% * 276 днів = 6540,28 грн (з 01.03.2024 по 31.11.2024); -квітень 2024 року: 20301,67 грн. * 1% * 245 днів = 49739,09 грн (з 01.04.2024 по 31.11.2024); -травень 2024 року: 19301,67 грн. * 1% * 215 днів = 41498,59 грн (з 01.05.2024 по 31.11.2024); -червень 2024 року: 22301,67 грн. * 1% * 184 днів = 41035,07 грн (з 01.06.2024 по 31.11.2024); -серпень 2024 року: 31945,30 грн. * 1% * 123 днів = 39292,72 грн (з 01.08.2024 по 31.11.2024). Щодо наявності чи відсутності вини відповідача у? ? виникненні заборгованості по аліментам, суд зазначає наступне. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Згідно зі статтею 196 СК України, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України). Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статі 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Оскільки Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається, застосуванню підлягають норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Представником відповідача зазначено, що заборгованість зі сплати аліментів у відповідача [PERSON] виникла не з його вини, наведено підстави її виникнення, серед яких: військова агресія та бойові дії в Україні, що призвело до неможливості працевлаштуватися, зміни у сімейному стані відповідача, пов`язані з необхідністю здійснення догляду за його матір`ю, а також утримання його дружини, яка здійснює догляд за його матір`ю. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином не виконував рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання їх сина [PERSON] , 2013 р.н.. Аліменти сплачував нерегулярно, допускав несвоєчасне виконання обов`язку зі сплати аліменти, при цьому доказів невчасного виконання рішення суду із причин, що об`єктивно від нього не залежали, відповідачем не надано. Так, відповідачем не надано доказів на підтвердження несення ним витрат на утримання своєї матері, або доказів того, що остання потребує сторонньої допомоги. Доводи відповідача про відсутність у нього доходів та перебування на його утриманні дружини також не є обставинами, що підтверджують відсутність вини відповідача у несплаті аліментів на його дитину. Надана відповідачем довідка форми ОК-7 носить інформацію щодо його дружини, натомість відомостей щодо заробітку відповідача [PERSON] матеріали справи не містять. Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкод для своєчасної сплати аліментів. Аналогічна позиція викладена у постанові ВС №№359/240/21 від 10.01.2024. У зв`язку із наведеним суд вважає, що наведені відповідачем обставини не вказують на відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів,? ?. Щодо розміру пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів, яка підлягає до стягнення суд зазначає наступне. Як зазначалося вище, судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені на заборгованість по аліментам, яка у період з 01.12.2023 ? по 31.11.2024 становить 194630,18 грн. Водночас, відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України? ? при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому при розгляді даної? справи суд бере до уваги визначений позивачем період за який нараховано пеню та відповідно сам розмір нарахованої пені за цей період, що становить 170400.00 грн. Разом з тим, відповідно до положення ч.1 ст. 196 СК України максимальний розмір неустойки обмежується 100% розміром заборгованості по аліментам. У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 вказано, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується. Вивчивши розрахунок заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів АСВП №53587380, вбачається, що? ? сукупна поточна заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 31.11.2024 становить 170400,14? грн., натомість розмір заборгованості за аліментами за період з 01.12.2023 по 31.11.2024 складає 9188,38 грн. (170400,14 грн. 161211,76 грн., де 161211,76 грн. розмір заборгованості станом на 01.12.2023). А тому твердження позивача та її представника про те, що розмір пені має бути 170400,00 грн. є помилковим. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд зазначає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і їх необхідно задовольнити шляхом стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2023 по 31.11.2024 у розмірі 9188,38 грн. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи і серед іншого, витрати на правову допомогу. Згідно з ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір сплачено не було, оскільки вона є звільненою від цих витрат на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, оскільки позов [PERSON] задоволено частково, а саме на 5,39% від заявлених вимог (170400,00 грн.), то відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 91,84 грн., що також становить 5,29% від розміру судового збору, який необхідно було б сплатити позивачу при зверненні до суду у разі не звільнення її від цих витрат (1704,00 грн.). Сплату решти судового збору - 1612,16 грн. необхідно віднести на рахунок держави. Крім того, позивачем понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути дані витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1078 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial