Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

07.11.2024 року голова Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Ірина Джурик в інтересах неповнолітньої [PERSON] , звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову покликається на те, що неповнолітня [PERSON] є дитиною, що залишилась без батьківського піклування, через неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо її виховання та утримання. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 06.10.2016 №607 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 30.11.2016 №738 піклувальником [PERSON] призначено [PERSON] . Матір дитини, [PERSON] , перебувала у місцях позбавлення волі та звільнена 19.06.2024 у зв`язку з відбуттям терміну покарання, після звільнення вибула з установи за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заяви піклувальника неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] від 27.09.2024 мати дитини не проживає за адресою: [ADDRESS] . Після звільнення по відбуттю з Державної установи виконання покарань №19, не цікавилась життям доньки, місце її перебування невідоме. Згідно інформації відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області від 11.09.2024 №19049-2024 встановити місце перебування [PERSON] не вдалось. Як зазначає представник позивача, з часу звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] у відділ «Служба у справах дітей» Шевченківського району не з`являлась, питання щодо повернення їй доньки на виховання не ініціювала. [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради повідомила, що про засідання комісії їй стало відомо від опікуна. На даний час вона проживає у [ADDRESS], договір оренди з нею не укладався. Зазначила, що з дитиною часто бачиться, з опікуном дитини в неї хороші стосунки, вона не заперечує щодо побачень з дитиною. Після звільнень з міць позбавленні волі не виявляє бажання повернути дитину до себе на виховання, мотивуючи тим, що зараз відносно неї порушено кримінальне провадження за ст. 307 КК України, таким чином вважає, що для дитини буде краще проживати разом з опікуном. Враховуючи фактичне ухилення від виконання батьківських обов`язків, покладених на відповідачку чинним законодавством України, з метою захисту прав та інтересів дитини, Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування надано висновок від 04.11.2024 №260001-вих-157440 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з наведеним голова Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради І. Джурик звернулася в суд з позовною заявою та просили таку задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2024 вищезазначену справу передано до розгляду судді Свірідовій В.В.(а.с.45) 12.11.2024 р. ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.(а.с.47). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 10.12.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.(а.с.54) В судовому засіданні представник позивача Миргород В.В. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, послався на обставини зазначені у позовній заяві. Щодо розгляду справи у заочного порядку не заперечив, оскільки відповідач не з"являється в судові засідання та заяв від неї про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач в судове засідання не з`явилась повторно, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, причини неявки відповідач суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Третя особа [PERSON] просила позов задовольнити, оскільки неповнолітня дитина перебуває під її опікую, відповідач дитиною не займається та не бажає займатися її вихованням та матеріальним утриманням. Заслухавши думку представника позивача, пояснення по справі третьої особи, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 23.11.2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №6938, батьками неповнолітньої [PERSON] зазначено: мати- [PERSON] та [PERSON] (зі слів матері) (а.с.8). Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 06.10.2016 №607 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. (а.с.12) Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 30.11.2016 №738 піклувальником [PERSON] призначено [PERSON] .(а.с.13) Матір дитини, засуджена [PERSON] , поступила 19.11.2021року в Державну установу виконання покарань №19, звільнена з установи 19.06.2024 по відбуттю терміну покарання (а.с.28). До затримання проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). Згідно актів обстеження умов проживання складеного працівниками відділу «Служби у справах дітей» Шевченківського району з жовтня 2016 р. по серпень 2024 р.р., слідує, що за вищевказаною адресою [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . (а.с.17-21) Відповідно до заяви піклувальника неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] від 27.08.2024 мати дитини не проживає за адресою: [ADDRESS] . Після звільнення по відбуттю з Державної установи виконання покарань №19, не цікавилась життям доньки, місце її перебування їй невідоме. (а.с.32) Згідно інформації відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області від 11.09.2024 №19049-2024 встановити місце перебування [PERSON] не вдалось (а.с.30). З часу звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] у відділ «Служба у справах дітей» Шевченківського району не з`являлась, питання щодо повернення їй доньки на виховання не ініціювала. Відповідно до пп.14 п. 27 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, дитина втрачає статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у разі поновлення піклування обох або одного з батьків на підставі довідки про повернення матері, батька з місць позбавлення волі або звільнення з-під варти, заяви матері, батька, поданої районній, районній у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчому органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади, про повернення їм дитини та висновку цього органу про можливість передачі дитини для подальшого виховання матері, батькові. Відділом «Служби у справах дітей» Шевченківського району направлено подання голові комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.33). Висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 04.11.2024 №260001-вих-157440, райдержадміністрація вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.34-35). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст.150 Сімейного кодексу України, та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Як зазначено у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями від 19.12.2008р. - п. 15. позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. П. 16. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне застосовувати в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст.18. Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач, після звільнення з місць позбавлення волі, не виявила бажання виконувати свої батьківські обов`язки відносно неповнолітньої доньки, зокрема, цікавитися її життям та майбутнім, матеріально допомагати, дбати про культурний та духовний розвиток, сприяти в отриманні дитиною освіти, ухиляється від виконання таких обов`язків, відносно неї (матері) порушено кримінальне провадження за ст. 307 КК України, і вона вважає, що для дитини буде краще проживати разом з опікуном. Окрім того, відповідачка, вже є позбавлена батьківських прав відносно інших своїх дітей: а саме: сина [PERSON] , [INFO] (рішення від 23.07.2010р. у справі №2-2065/2010р.), сина [PERSON] , [INFO] (рішення від 09.06.2021р. у справі №464/2059/21) (а.с.36, а.с.38-40). Щодо вимоги про стягнення аліментів, то відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина друга статті 166 СК України). За змістом частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Судом встановлено, що згідно Розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 30.11.2016 №738, опікуном малолітньої [PERSON] призначено [PERSON] . Опіка встановлена за адресою: [ADDRESS] , відтак суд вважає, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення аліментів та 1211,20 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved