Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

17.12.2024 позивач звернулася до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області з цим позовом та доданими до нього матеріалами. Предметом позову є розірвання шлюбу, укладеного 17 жовтня 2009 року, в якому сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначила фактичне припинення стосунків між подружжям, відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного, різні погляди на життя. Повідомила, що з лютого 2023 року з відповідачем спільно не проживає. Проживає за зареєстрованим місцем проживання разом з двома неповнолітніми дітьми. 19.12.2024 судом отримано відповідь органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи від 18.12.2024 № 02-13/4301, наданої у порядку ч. 7 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі у тексті ЦПК України) на звернення суду від 18.12.2024 на підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України, згідно якої відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 20). Ухвалою суду від 19.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області та відкрито провадження у справі (а. с. 21). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Поштові відправлення із ухвалою про відкриття провадження у справі надіслано позивачеві та відповідачеві (останньому разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами) 19.12.2024 (а. с. 22), і їм вручено 08.01.2025 (а. с. 23, 24). Тобто про дату, час і місце розгляду справи сторони повідомлені своєчасно і належним чином. Відзиву на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відповідачем до суду не подано. Згідно ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи. Згідно приписів ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України). За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з врахуванням такого. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області (а. с. 10) підтверджується, що з 17.10.2009 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. У сторін є спільні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а. с. 11, 14). У позовній заяві зазначено, що сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Спростування цих обставин суду не надано. За приписами статті 3 Сімейного кодексу України (у тексті СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Як визначено у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. У ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 закріплено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що зазначено в п. «с» ч. 1 ст. 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок від 18.12.1979, відповідно до якого держави-сторони вживають усіх відповідних заходів для ліквідації дискримінації щодо жінок в усіх питаннях, що стосуються шлюбу та сімейних стосунків, і, зокрема, забезпечують на основі рівності чоловіків і жінок: однакові права та обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України, збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам. Позивач у позовній заяві обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу тим, що у подружжя відсутні спільні інтереси, у них різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного, і вважає, що подальше спільне подружнє життя з відповідачем неможливе. Відповідачем зазначені твердження не спростовані. Також позивачка просить суд не вживати заходів щодо примирення подружжя, в порядку ч. 1 ст. 111 СК України, і не зупиняти розгляд справи та не призначити строк для примирення подружжя, у порядку ч. 7 ст. 240 ЦПК України, оскільки її рішення про розірвання шлюбу є виваженим та обдуманим. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2019 у справі № 605/434/18, яка кореспондується з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, адже позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений судом строк не надав, клопотання про надання строку на примирення не заявив. У зв`язку з цим, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому даний шлюб необхідно розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією. Враховуючи повне задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved