Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

Позивач \~ [PERSON] ,\~в інтересах\~ якої\~діє \~ [PERSON] \~звернулась \~до суду\~\~з\~ позовом\~\~до відповідача\~ [PERSON] \~про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування своїх вимог посилається\~на те,\~що\~вона є наймачем квартири [ADDRESS] , яка являється комунальною власністю, виділена їй та членам її сім`ї на підставі рішення виконкому Коростенської міської ради №250 від 18.07.2005року. У вищевказаній квартирі є зареєстрованим відповідач по справі [PERSON] . Позивач зазначила, що відповідач фактично за вказаною адресою не проживає з травня місяця 2021 року, особистих речей та іншого майна в квартирі не має, комунальних послуг не сплачує. Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 21.02.2024 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Вказала, що реєстрація відповідача позбавляє її можливості у здійсненні права користування та розпорядження власним майном та створює матеріальні незручності. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачі надіслали заяви, в яких позовні вимоги визнають, просять їх задовольнити . Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи\~\~в\~їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до Ордеру на жиле приміщення №24 серія ДВ виданий [PERSON] на сім`ю з 6 чоловік на право зайняття житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , згідно рішення виконкому Коростенської міської ради №250 від 22.06.2005 року. (а.с.7). \~ \~ \~ \~Згідно довідки від 31.10.2024 року виданої Органом самоорганізації населення _ спілка голів окружних будинкових, вуличних комітетів Коростенської міська рада, виданої [PERSON] , в тому, що вона дійсно зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] де зареєстрований, але фактично не проживає її колишній чоловік [PERSON] , [INFO] ( а.с.5) В даній\~квартирі є\~зареєстрованим відповідач по справі\~ [PERSON] , хоча фактично\~в квартирі з 09 травня 2021 року по теперішній час не проживає,\~ що стверджується\~ актом сусідів про не проживання особи за місцем реєстрації від 31.10.2024 року № 18/11. ( а.с. 6).\~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з частиною 1 та другою 61 статей 64 та 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. \~ \~ \~ \~Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Верховний Суд України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12 зазначив, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Згідно ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Проте, у передбачених законом випадках (пункти 1-7 цієї статті), право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до законодавства України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , як основний наймач та члени його сім`ї, в тому числі і позивач, на законних підставах ( Ордеру на жиле приміщення № 24 серії ДВ виданий на підставі рішення виконкому мільської ради м. Коростеня від 22.06.2005 року № 250 ) вселилися в квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з цим, позивач набула рівного з основним наймачем права користування жилим приміщенням. При вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою. Розглядаючи питання про припинення права користування житлом колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені законом, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №490/12384/16-ц, від 22.11.2018 у справі № 760/13113/14-ц, від 26.02.2020 у справі №333/6160/17, від 18.03.2020 у справі № 182/6536/13-ц. \~ \~ \~ \~При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,враховуються причини її відсутності. \~ \~ \~ \~Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Аргументом позивача, як підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою є не проживання з травня 2021 року в кватирі, відсутність його речей в спірній квартирі та не прийняття участі у витратах на утримання квартири. На підтвердження\~обставин відсутності\~відповідача на\~спірній жилплощі,\~позивач надає\~Акт про\~його не\~проживання з\~ 09\~ травня\~ 2021\~ року\~від \~31.10.2024\~ року\~ \~№ 18/11,\~довідкою \~ від 31.10.2024 року виданої Органом самоорганізації населення спілка голів окружних будинкових, вуличних комітетів Коростенської міська рада, де зазначено про відсутність відповідача з 09.05.2021 року, фактично проживаючого по [ADDRESS] . Вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення, має фактичним наслідком позбавлення відповідача права на житло. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло. Суд вважає, що зібраними у справі доказами підтверджено те, що відповідач втратив інтерес до спірного житла, перестав нести витрати на утримання квартири, сплати комунальних послуг, у відповідача є інше житло. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1статтею 141 ЦПК України \~у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені при зверненні до суду з цим позовом витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved