Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі заповненої відповідачем заявки, між ТОВ «ФК «Авіра Груп» і [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 20210 від 07 лютого 2021 року, який було підписано електронним підписом позичальника AV9312, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3\~300,00 грн, шляхом перерахування через платіжний сервіс «Platon» грошових коштів на її банківську картку, строком кредитування 20 днів до 26 лютого 2021 року, зі сплатою відсотків у розмірі 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу та комісії за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту в розмірі 15% від суми кредиту. 26 лютого 2021 року [PERSON] подала заявку на продовження строку дії договору, в зв`язку з чим того ж дня, 26 лютого 2021 року між відповідачем і ТОВ «ФК «Авіра Груп» було укладено додаткову угоду № 2 про продовження строку дії договору про надання фінансового кредиту № 20210 від 07 лютого 2021 року. За умовами додаткової угоди, сторони погодили продовжити строк дії договору на термін 30 днів до 28 березня 2021 року. Подаючи заявку на продовження строку дії договору, відповідач фактично визнала наявність існуючих кредитних зобов`язань за договором. За весь час користування кредитними коштами, починаючи з 07 лютого 2021 року станом на день звернення до суду з вказаним позовом, [PERSON] здійснила лише два платежі 23 лютого 2021 року в розмірі 1\~403,00 грн і 26 лютого 2021 року в розмірі 247,50 грн, які за умовами договору були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитними коштами та продовжено строк дії договору до 28 березня 2021 року. В зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань по договору, заборгованість відповідача станом на 18 грудня 2024 року становить 21\~119,50 грн, яка складається із: 3\~300,00 грн сума кредиту, 494,50 грн комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту, 17\~325,00 грн проценти за користування кредитом. Враховуючи вказані обставини, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 20210 від 07 лютого 2021 року в розмірі 21\~119 гривень 50 копійок і судові витрати. 06 січня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; відповідач відзив на позов суду не направила. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 07 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» і [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 20210, який було підписано електронним підписом позичальника AV9312, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 3\~300,00 грн, шляхом перерахування через платіжний сервіс «Platon» грошових коштів на її банківську картку, строком кредитування 20 днів до 26 лютого 2021 року, зі сплатою відсотків у розмірі 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу та комісії за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту в розмірі 15% від суми кредиту; загальна вартість кредиту 5\~445,00 грн, з яких: 3\~300,00 грн сума кредиту, 495,00 грн сума комісії, 1\~650,00 грн сума нарахованих процентів за користування кредитом (а.с. 15-17, 19, 23, 24, 25-30, 37-44, 45-47). 26 лютого 2021 року між відповідачем і ТОВ «ФК «Авіра Груп» було укладено додаткову угоду № 2 про продовження строку дії договору про надання фінансового кредиту № 20210 від 07 лютого 2021 року, яка була підписана електронним підписом позичальника AVKL9312, за умовами якої сторони погодили продовжити строк дії договору на термін 30 днів до 28 березня 2021 року, зі сплатою відсотків у межах вказаного строку кредитування у розмірі 2\~475,00 грн (а.с. 18). Як стверджує позивач у позовній заяві, що також підтверджується копією витягу платежів відповідача по договору про надання фінансового кредиту № 20210 від 07 лютого 2021 року, за весь час користування кредитними коштами, починаючи з 07 лютого 2021 року станом на день звернення до суду з вказаним позовом, [PERSON] здійснила лише два платежі 23 лютого 2021 року в розмірі 1\~403,00 грн і 26 лютого 2021 року в розмірі 247,50 грн, які за умовами договору були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитними коштами (а.с. 22). У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань по договору, заборгованість відповідача станом на 18 грудня 2024 року, згідно розрахунку позивача, становить 21\~119,50 грн, яка складається із: 3\~300,00 грн сума кредиту, 494,50 грн комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту, 17\~325,00 грн проценти за користування кредитом (а.с. 32-36). Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша\~статті 612 ЦК України). Частиною першою\~статті 626 ЦК України\~встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до вимог абз. 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною першою\~статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~встановлено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з вимогами ч. 1 та 2\~ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За приписами\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями\~статті 12 цього Закону\~визначено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п. 12 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного договору про надання фінансового кредиту № 20210 від 07 лютого 2021 року та додаткової угоди № 2 від 26 лютого 2021 року до вказаного договору, [PERSON] отримала фінансовий кредит у розмірі 3 300,00 грн, який зобов`язалася повернути в повному обсязі, а також сплатити проценти та комісію у визначений договором і додатковою угодою строк до 28 березня 2021 року (а.с. 15-17, 18). Таким чином, позикодавець відповідно до ст.\~1048\~ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування, який становить 50 днів, тобто до 28 березня 2021 року. Додатком № 1 до договору про надання фінансових кредиту № 20210 від 07 лютого 2021 року визначений графік платежів, з якого вбачається, що загальна вартість кредиту становить 5\~445,00 грн, з яких: 3\~300,00 грн сума кредиту, 1\~650,00 грн проценти за користування кредитом, 495,00 грн комісія (а.с. 17). За умовами додаткової угоди № 2 до вказаного договору, укладеної між сторонами 26 лютого 2021 року, сторони погодили продовжити строк дії договору про надання фінансового кредиту № 20210 від 07 лютого 2021 року на 30 днів до 28 березня 2021 року та визначили суму процентів за користування кредитом, що підлягає до сплати [PERSON] у межах вказаного строку, в розмірі 2\~475,00 грн; загальна вартість кредиту становить 6\~269,50 грн, з яких: 3\~300,00 грн сума кредиту, 2\~475,00 грн сума відсотків за користування кредитом, 494,50 грн комісія (а.с. 18). Заборгованість відповідача станом на 18 грудня 2024 року, згідно розрахунку позивача, становить 21\~119,50 грн, яка складається із: 3\~300,00 грн сума кредиту, 494,50 грн комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту, 17\~325,00 грн проценти за користування кредитом (а.с. 32-36). Досліджений судом розрахунок свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом включає період, який виходить за межі строку кредитування, а тому є безпідставною і задоволенню не підлягає. Як стверджує позивач у позовній заяві, що також підтверджується копією витягу платежів відповідача по договору про надання фінансового кредиту № 20210 від 07 лютого 2021 року, за весь час користування кредитними коштами, починаючи з 07 лютого 2021 року станом на день звернення до суду з вказаним позовом, [PERSON] здійснила лише два платежі 23 лютого 2021 року в розмірі 1\~403,00 грн і 26 лютого 2021 року в розмірі 247,50 грн, які за умовами договору були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитними коштами (а.с. 22). Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконувала, жодних заперечень щодо цього суду не надала, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Авіра Груп» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 20210 від 07 лютого 2021 року в розмірі 6\~269,50 грн (3\~300,00 грн (сума кредиту) + 1\~650,00 грн (проценти, визначені договором № 20210) + 2\~475,00 грн (проценти, визначені додатковою угодою № 2 від 26 лютого 2021 року) + 495,00 грн (комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту) 1\~650,50 грн (кошти, сплачені [PERSON] у рахунок погашення заборгованості)). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial