Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

11\~грудня 2024\~року представник\~позивача АТ\~КБ «ПриватБанк»\~Гордєєва О.\~В.,\~яка діє\~на підставі\~довіреності,\~звернулася до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON] ,\~в якій\~просить стягнути\~з відповідача\~на користь\~АТ КБ\~«ПриватБанк» заборгованість\~за кредитним\~договором про\~надання банківських\~послуг №\~б/н\~від 13\~грудня 2021\~року у розмірі 120 510,39 грн та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 13 грудня 2021 року. Відповідач отримав платіжний інструмент кредитну картку № [NUMBER] , строк дії 12/25, тип кредитної картки «Універсальна», після чого відповідачу була перевипущена кредитна картка № [NUMBER] , строк дії 07/27, тип кредитної картки - «Універсальна». Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому договором. Добровільно відповідач заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим станом на 19 листопада 2024 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 120 510 грн 39 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 98 387 грн 10 коп., заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 22 123 грн 29 коп. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачці запропоновано надати відзив на позовну заяву. 03 лютого 2025 року від представника позивача Рак Д.С. надійшла заява, в якій він підтримав позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором б/н від 03 грудня 2021 року, оскільки у позовній заяві невірно вказана дата договору 13 грудня 2021 року. Проти винесення заочного рішення не заперечував. 11 лютого 2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про відстрочення рішення суду, в якій просив відстрочити виконання рішення суду до 2026 2027 років. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Рак Д. С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд враховує, що відповідачу була надана можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, однак з незалежних від суду причин, відповідач не зміг взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою свого Електронного кабінету та власних технічних засобів. Суд, вислухавши позицію позивача, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 03 грудня 2021 року підписав заяву про приєднання до умов та Правил надання Банківських послуг. 03 грудня 2021 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту. З виписки за договором № б/н за період з 01.01.2022-19.11.2024, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що на підставі укладеного кредитного договору між позивачем та відповідачем № б/н, [PERSON] були видані кредитні картки № [NUMBER] та № [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03 грудня 2021 року станом на 19 листопада 2024 року заборгованість [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» складає 120 510 грн 39 коп., з яких: заборгованість за тілом кредитом 98 387 грн 10 коп., заборгованість за простроченими відсотками 22123 грн 29 коп. З долученої відповідачем до матеріалів справи копії квитанції № 213747903 від 09 лютого 2025 року вбачається, що [PERSON] здійснив зарахування грошових коштів на картковий рахунок № [NUMBER] у розмірі 1100 грн. За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Одним із видів договорів, є договір приєднання, яким відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. З аналізу зазначених правових норм слідує, що у разі укладення кредитного договору, він підлягає підпису сторонами, всі істотні умови договору повинні бути узгоджені позичальником та позикодавцем. За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. На підтвердження змісту кредитного договору банк, крім заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем 03 грудня 2021 року, додав паспорт споживчого кредиту, також підписаний відповідачем. Так, зі змісту підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг вбачається, що [PERSON] , який діє на підставі власного волевиявлення, згідно зі статтею 634 ЦК України, приєднується до розділів «Загальні положення», «Кредитні карти», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписанні цієї заяви. Відповідач з викладеними у заяві умовами погодився без будь-яких зауважень або застережень, що підтверджується його підписом у цій заяві. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що сторонами погоджена процентна ставка 42,0 % - для карт Універсальна та 40,8 % - для карт Універсальна Gold, а у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка 84,0 % - для карт Універсальна та 81,6 % - для карт Універсальна Gold. З долучених до справи матеріалів вбачається, що відповідачу була видана картка Універсальна, а тому погоджений сторонами розмір відсотків становитиме 42,0 % - базова процентна ставка та 84,0 % - підвищена ставка, яка застосовується у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту. Отже, вказаною вище заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг підтверджується право Банку на нарахування відсотків відповідачу. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як вбачається з матеріалів справи за розрахунком банку станом на 19 листопада 2024 року у відповідача утворилася заборгованість в загальному розмірі 120 510 грн 39 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 98 387 грн 10 коп., заборгованість за простроченими відсотками 22 123 грн 29 коп. Так, суд встановив, що дійсно [PERSON] отримував кредитні кошти, користувався ними та протягом тривалого періоду часу частково виконував зобов`язання щодо їх повернення. У статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Матеріалами справи підтверджується, що у заяві про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг, яка підписана відповідачем 03 грудня 2021 року, сторони погодили конкретні умови кредитування, сплату відсотків за користування кредитними коштами. Отже відповідач був ознайомлений з вказаними умовами кредитування під підпис. Відповідач не надав даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до ст. 617 ЦК України. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача за кредитним договором заборгованості, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам у справі. Разом з тим суд вважає за необхідне зменшити розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з погашенням 09 лютого 2025 року відповідачем заборгованості, що підтверджується квитанцією № 213747903. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 119\~410 грн 39 коп. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2400, 32 грн. Окрім того, у заяві від 11 лютого 2025 року відповідач просив суд розстрочити виконання рішення суду. Суд, вирішуючи питання щодо можливості розстрочення виконання рішення суду, виходить з такого. Положеннями ч. 1 ст. 435 ЦПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. За змістом ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан. З аналізу положень ст. 435 ЦПК України слідує, що розстрочка - це надання боржникові права проводити виконання рішення у частинах і в строки, встановлені судом. Законом встановлено, що критерієм визначення підстав для розстрочки виконання рішення є обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішити питання про їх наявність з урахуванням всіх обставин справи, а також прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження. Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку. Обставинами, які ускладнюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді та безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому. Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням; суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, суд враховує, що відповідач належним чином не обґрунтував підстави для розстрочення виконання рішення суду, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного матеріального становища. Окрім того, відповідач не конкретизував, яким саме чином та за який проміжок часу він може сплатити всю боргову суму. Окрім того, як вбачається з долученої до матеріалів справи довідки з Пенсійного фонду України, відповідач у звітному 2024 році отримав дохід у загальному розмірі 298\~747, 75 грн, тобто середньомісячний дохід відповідач у 2024 році становив 24\~895, 65 грн. Надаючи оцінку вищенаведеним обставинам, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. Одночасно з цим суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до положень ст. 435 ЦПК України він має право після ухвалення рішення звернутися до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial