Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Процедура (рух справи) : У серпні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Ухвалою суду від 20 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків. Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.19, ч.ч. 1-4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 05 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Аргументи позивача: Позовні вимоги позивач мотивує тим, що за судовим наказом №401/2787/17 з нього на користь відповідача [PERSON] стягуються аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Судовий наказ знаходиться на виконанні у виконавчій службі з дня його пред`явлення для примусового виконання до даного часу. Через захворювання він втратив постійну роботу. Згідно довідки МСЕК, через захворювання з квітня 2023 року він є інвалідом III групи, йому призначено пенсію по інвалідності розімр якої становить 2725 грн. З вказаної причини у нього виникла заборгованість по аліментних платежах. Працевлаштуватися він не може, оскільки йому протипоказана важка фізична праця, тривала ходьба, у своїй професії він непрацездатний, у зв`язку цим не може працевлаштуватися, що призвело до погіршення його матеріального стану. З призначеної пенсії на сплату аліментів відраховують 50% суми пенсії. На підставі вказаного, просить зменшити розмір аліментів та стягувати з нього аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів на користь [PERSON] на утримання доньки. Крім того, з вказаних підстав просить звільнити його від від сплати заборгованості по аліментам яка становить 29 075,93 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. В обгрунтування вимог позивач надав копії таких документів: паспорту та РНОКПП Позивача; судового наказу; постанови про відкриття провадження; довідки про наявну заборгованість; довідки про доходи з УПФ; довідки з КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрія; довідки МСЕК від 07.04.2023 та 15.05.2024 р.; звіт про здійснення відрахування та виплат. Аргументи відповідача: Відповідач, [PERSON] , позовні вимоги [PERSON] не визнала. У відзиві представник відповідача вказав, що наявність у позивача інвалідності третьої групи, з певними обмеженнями щодо тяжкої праці, не позбавляють його можливості працевлаштуватися на іншу роботу, яка не потребує тяжкої фізичної праці. Позивач 1973 року народження, працездатний, але при цьому ним не надано доказів того, чи здійснював він спроби працевлаштуватися чи перебуває він на обліку в центрі служби зайнятості як безробітний, тощо. Щодо вимоги позивача про звільнення від сплати заборгованості яка виникла за період з липня 2023 року по липень 2024 року в сумі 29075,93 гри., вважає що діагноз захворювання який має позивач, не відноситься до тяжкої хвороби. Цей факт підтверджується і тим, що позивачу присвоєно інвалідність третьої групи, що не позбавляє його можливості працевлаштуватися. Окрім того, відповідачем отримано детальний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, з якого вбачається, що за період з липня 2023 року по липень 2024 року було нараховано аліменти на загальну суму 19685 гривень та фактично сплачено боржником 17001 гривень, що свідчить про відсутність заборгованості за цей період про яку зазначає позивач. В той же час, з аналізу розрахунку заборгованості вбачається, що більша частина цієї заборгованості з аліментів рахується за боржником ще з 2020 року. Відповідач перенесла 17 січня 2024 року гострий мозковий лакунарний інсульт за ішемічним типом у басейні СМА справа. Має супутні хронічні захворювання та перебуває на постійному амбулаторному лікуванні у зв`язку із перенесеним інсультом. Потребує періодичного стаціонарного лікування в неврологічному відділенні. Проте, незважаючи на це утримує доньку. У судовому засіданні відповідач просила відмовити у позові з підстав, зазначених у відзиві. В обгрунтування заперечень відповідач надала копії таких документів: розрахунку заборгованості № 188916 від 25.09.2024 року; виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 263 від 29.01.2024 року; довідки № 24 від 02.10.2024 року. У відповіді на відзив позивач зазначив, що за медичними показниками йому протипоказана важка фізична праця, він отримав травму, що підтверджується випискою з епікризу, відповідно до якого є травма лівої стегнової кістки, асептичний некроз голівки лівої стегнової кістки, комбіновані контрактури кульшових суглобів, остеохондроз поперекового відділу хребта. Стійке, значне порушення опори, ходи та пересування, пересуваюся за допомогою костилів. Потребує планового оперативного лікування ендопротезування, перебуває у черзі за ендопротезом, натомість черги дуже великі, а власних коштів на лікування не вистачає. Також, він перебуває під постійним наглядом лікаря травматолога, має постійний біль в обох кульшових суглобів, які посилюються від незначного фізичного навантаження, постійно приймає знеболюючі ліки, та згідно рекомендації лікаря має через кожні півроку має проходити амбулаторне лікування, але у нього на це відсутні кошти, так як єдиний регулярний дохід є пенсія по інвалідності. Додатково надав: виписку з епікриз, виписку з амбулаторної картки хворого Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов такого висновку. Встановлені судом обставини справи: Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , яка проживає з мамою [PERSON] . Згідно судового наказу, який видано Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області 15 листопада 2017 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2017 року до досягнення повноліття [PERSON] , а саме [INFO] . Згідно розрахунку-заборгованості від 25 вересня 2024 року №188916, що видана Олександрійським відділом державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), виконавчий документ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини перебуває на примусовому виконанні у вказаному відділі. Станом на 01 січня 2020 року у [PERSON] заборгованість зі сплати аліментів становила 16443,75 грн., станом на 01 січня 2021 року - 31171,91 грн., станом на 20 вересня 2024 року - 27506,71 грн. Зі звіту про здійснення відрахувань та виплат наданого ГУ ПФУ в Кіровоградській області 24 червня 2024 р. №126509 з [PERSON] утримується сума 1/4 від нарахованого доходу. Сума доходу у 2024 році становить 2725 грн. у місяць. Вказаний розмір пенсії [PERSON] також підтверджується довідками про доходи. Відповідно до довідки МСЕК № 185301 від 07.04.2023 року [PERSON] призначена третя група інвалідності. Також, судом досліджено виписка з епікризу, виписка з амбулаторної картки позивача. З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 263 від 29 січня 2024 року вбачається, що відповідач [PERSON] перенесла 17.01.2024 року гострий мозковий лакунарний інсульт за ішемічним типом у басейні СМА справа. Має супутні хронічні захворювання. Згідно довідки № 24 від 02.10.2024 року, [PERSON] перебуває на постійному амбулаторному лікуванні у зв`язку із перенесеним інсультом. Потребує періодичного стаціонарного лікування в неврологічному відділенні Відповідач позовні вимоги не визнала та заперечувала щодо їх задоволення. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані. Оцінка суду (джерела права): Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або у твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до частини першої статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК ( 2947-14 ) розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, аналіз змісту статті 192 СК України дає підстави для висновку, що раніше визначений рішенням суду розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено у разі доведення для цього визначених вказаною нормою підстав. Крім того, згідно із ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. За змістом ч. 2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 343/860/17, від 01 серпня 2018 року у справі № 344/12158/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновок суду: Суд зауважує, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідачка, [PERSON] заперечила проти позовних вимог мотивувала тим, що діагноз захворювання який має позивач, не відноситься до тяжкої хвороби а заборгованість по аліментам виникла до втрати позивачем роботи та до отримання позивачем ІІІ групи інвалідності. Суд вважає, що позивач, як платник аліментів, довів свої вимоги про зменшення розміру аліментів, зокрема тому, що на даний час змінився його матеріальний та стан здоров`я, які погіршилися у порівнянні з положенням, яке існувало на час винесення рішення суду про стягнення аліментів, через хворобу позивач потребує постійного лікування, та має мінімальний дохід у вигляді пенсії по інвалідності в розмірі 2725 грн. Суд, виходячи з встановлених дійсних обставин справи, та враховуючи принцип рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, необхідності рівного забезпечення та утримання кожної дитини позивача, матеріальне становище платника аліментів, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково. Виходячи з закріплених принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, беручи до уваги, що позивач на даний час має на утриманні крім дитини від першого шлюбу, малолітню дитину, та має на утримані дружину, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання доньки з до 1/5 частки з усіх видів доходу платника аліментів, що стягуються на підставі судового наказу виданогоСвітловодським міськрайонним судому Кіровоградської області від 15 листопада 2017 року у справі №401/2787/17. Такий розмір аліментів, на переконання суду, є розумним, та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав дитини. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ. У зв'язку з ухваленням судового рішення про зменшення розміру аліментів, слід відкликати судовий наказ № 401/2787/17 від 15.11.2017 року, що виданий Світловодським міськрайонним судом. Вирішуючи позовну вимогу позивача про звільнення його від сплати заборгованості, яка виникла за період з липня 2023 року по липень 2024 року в сумі 29075,93 грн., суд враховує наступне. Так, з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що за період з липня 2023 року по липень 2024 року було нараховано аліменти на загальну суму 19685 гривень та фактично сплачено боржником 17001 гривень, що свідчить про відсутність заборгованості за цей період про яку зазначає позивач. В той же час, з аналізу розрахунку заборгованості вбачається, що більша частина цієї заборгованості з аліментів рахується за боржником ще з 2020 року, тобто з часу коли позивач мав повну працездатність і постійну роботу. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Норми Сімейного кодексу України імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Незважаючи на те, де проживають батьки, вони повинні утримувати своїх дітей, позивач має сплачувати аліменти щомісячно з метою гармонійного розвитку дитини та його забезпечення. Судом встановлено, що позивачем не доведено належним чином те, що заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з його хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, що визначено частиною 2 статті 197 СК України. Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належним чином правових підстав для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки. В огляду на викладене у задоволення позову в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати відносяться за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial