Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

08.04.2019 року позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, \~у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 2072 131,20 грн основної заборгованості, 10360,66 грн. інфляційні відсотки, 3% річних у розмірі 10\~609,28 грн. та 35\~806,72 штрафу, а всього 2\~128\~907,86 грн. В обґрунтування поданого позову зазначає, що 13.12.2018 року між позивачем та відповідачем, був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу грошові кошти в сумі 2 072\~131,20 грн, що на момент підписання договору еквівалентно 74\~430 дол. США та відповідач зобов`язався повернути зазначені кошти до 01.02.2019 року. На підтвердження укладеного договору позики та отримання відповідачем коштів, останнім було надано розписку. Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань та кошти не повернув. Позивач зазначає, що розмір інфляційних відсотків складає 10\~360, 66 грн, 3 % річних від основної суми боргу складають 10\~609,28 грн, сума штрафу складає 35\~806,72 грн. Також позивачем зазначається щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 61\~409 грн., у тому числі 9605 грн. судового збору та 51\~804 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.04.2019 року прийнято до розгляд та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 27.05.2019 року представником позивача [PERSON] адвокатом Монагаровою О.Я. подано заяву про залучення до матеріалів справи додаткову угоду № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги №15/03 від 15.03.2019 р. 10.07.2019 року представником позивача [PERSON] адвокатом Монагаровою О.Я. подано заяву про залучення до матеріалів справи акту приймання передачі наданих послуг по Договору про надання професійної правничої допомоги від 15.03.2019 р. 10.07.2019 року представником позивача [PERSON] адвокатом Монагаровою О.Я. подано до Фрунзенського районного суду м. Харкова заяву про забезпечення позову. В якій прохала вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно та грошові кошти, у тому числі квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.07.2019 року в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] адвоката Монагарової О.Я. про забезпечення позову відмовлено. 16.09.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , в якому відповідач зазначив, що заперечує проти позовних вимог у повному обсязі та прохає відмовити в їх задоволенні. В обгрунтування відзиву зазначив, що між ним та позивачем велися перемовини, пов`язані з господарською діяльністю в тому числі і питання позики. Зазначає, що 13.12.2018 року між ними було підписано договір позики на суму 74\~430 доларів США, але жодних коштів від позивача на виконання договору позики він не отримував та відповідних розписок про отримання займу не оформлював. Зазначає, що йому не відомо де позивач взяла розписку. Щодо розписки зазначив, що вона виконана друкарським способом , підпис особи не містить розшифровки. Зазначив, що оскільки вони з позивачем не дійшли згоди щодо позики, позику йому надано не було та відповідно розписку про отримання готівкою 74\~430 доларів США не оформлював та підпис в розписці не його. Тому вважає, що оскільки передачі коштів за договором між сторонами не відбулося то договір позики вважається не укладеним. 26.09.2019 року від представника позивача [PERSON] адвоката Монагарової О.Я. надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначила, що посилання відповідача на неотримання грошових коштів розцінюється позивачем як намагання уникнути повернення коштів. Факт отримання відповідачем коштів в сумі 2\~072\~131,20 грн, що еквівалентно 74\~430 доларів США на момент підписання Договору, підтверджується розпискою про отримання позики від 13.12.2018 року, оригінал якої знаходиться у позивача. Щодо розписки зазначила, що основна частина її оформлена друкарським способом. Однак записи щодо суми дати оформлення та підпис здійснені власноручно відповідачем. 09.10.2019 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких [PERSON] заперечував проти аргументів наведених представником позивача. Відповідачем зазначається, що жодних коштів від позивача у борг він не отримував, та йому не відомі обставини оформлення розписки. Стосовно укладення договору позики припускає, що міг його підписувати однак подальших дій стосовно передачі йому коштів від позивача так і не відбулося. Екземпляр договору займу у нього відсутній. Ставить під сумнів власноручний підпис позивачем договору. Вважає, що правочин між ним та позивачем не укладено оскільки договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених грошовими ознаками. Тому заперечує проти позовних вимог в повному обсязі в тому числі і щодо розміру судових витрат. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 11.12.2019 року представником позивача [PERSON] адвокатом Монагаровою О.Я. заявлено клопотання про долучено до матеріалів справи оригіналу розписки та договору займу. В матеріалах справи міститься оригінал договору позики від 13.12.2018 року та розписки про отримання позики. 17.02.2020 року відповідачем [PERSON] направлено до суду пояснення до показань, які він надавав суду 21.01.2020 року у якості свідка. 20.02.2020 року відповідачем [PERSON] надано до суду клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.02.2020 року клопотання відповідача [PERSON] задоволено, призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ імені Заслуженого професора М.С. Бокаріуса, витрати по проведенню експертизи покладено на відповідача. 30.04.2024 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] Чеховського Д.Ю. про витребування доказів . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.11.2020 року провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 27.04.2021 року директором Національного наукового центру Клюєвим О. направлено до Фрунзенського районного суду м. Харкова висновок експерта № 983 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 07.04.2021 року та матеріали цивільної справи , досліджувані документи, зразки підпису та почерку [PERSON] та два примірника акту здачі-приймання висновку судового експерта. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.05.2021 року відновлено провадження по справі. 04.06.2021 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про призначення та проведення повторної судової почеркознавчої експертизи. 08.07.2021 року від представника позивача [PERSON] адвоката Монагарової О.Я. надійшли письмові пояснення на вищевказане клопотання, в яких вона заперечувала проти призначення повторної експертизи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.11.2021 р. задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Монагарової О.Я. про витребування доказів. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Фрунзенського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючою по справі визначено суддю Черняєву Т.М. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.01.2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.03.2023 року та від 15.03.2023 року задоволені клопотання відповідач [PERSON] та клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Монагарової О.Я. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.03.2023 року закрито підготовче\~провадження по\~справі за\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~договором позики та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26.04.2023 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. \~Витребувано з Національного наукового центру «Інститут судових експертиз» ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, особисті дані, а саме: домашню адресу та засоби зв`язку експерта [PERSON] , з метою подальшого її виклику у судове засідання в якості експерта. 14.07.2023 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз» ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, до суду надано інформацію, яка була витребувана відповідно до ухвали суду. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25.09.2023 року клопотання відповідача [PERSON] про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи задоволено. Призначено по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики повторну\~судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (вул. Смоленська, 6, м. Київ, 03057). Витрати по проведенню судової почеркознавчої експертизи покладено на відповідача [PERSON] . Провадження у справі зупинено. 13.03.2024 року до суду надійшло клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо зміни процесуального визначення статусу експертизи у відповідності до пп.1.2.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, оскільки було встановлено відмінність у поставлених перед експертами питаннях та наданих для порівняльного дослідження документах за зразком підпису [PERSON] . Ухвалою Октябрського районного суду м, Полтави від 15.03.2024 року провадження у справі відновлено. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.08.2024 року \~клопотання відповідача [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено.\~Призначено по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (вул.Смоленська, 6, м. Київ, 03057).\~На вирішення експертизи поставлено ряд питань. \~Витрати по проведенню судової почеркознавчої експертизи покладено на відповідача.\~Зупинено провадження по справі на час проведення експертизи. 21.10.2024 року на адресу суду надійшов акт здачі-приймання висновку експертів №26827/23-32, висновок експертів за результатами проведення комісійної судово-почеркознавчої експертизи. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28.10.2024 року відновлено провадження по справі У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява, в якій вона повідомила, що має намір брати участь у судовому процесі через її представника. Представник позивача [PERSON] адвокат Кураксіна О.І., у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з тих підстав, які були надані у поясненнях та запереченнях до Фрунзенського районного суду м. Харкова, а також з тих підстав, що він виступав координатором між двома юридичними особами та сума боргу випливає із взаємовідносин між компаніями. Представник відповідача [PERSON] адвокат Чеховський Д.Ю., проти позовних вимог заперечував, прохав відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що\~ 13 грудня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики. Відповідно до п.1.1 договору позикодавець надає позичальнику позику в розмірі 2\~072\~131,20 грн, що еквівалентно 74\~430 доларам США, виходячи з середньозваженого курсу для купівлі долару США на міжбанківському валютному ринку на момент підписання договору, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів. Відповідно до п. 2.1. Договору позикодавець зобов`язується надати позику на протязі трьох днів з моменту підписання договору. Відповідно до п. 2.3. Договору після отримання суми позики позичальник надає позикодавцю розписку про отримання грошових коштів. Відповідно до п.3.1. договору Позика надається на строк до 01 лютого 2019 року. Відповідно до п. 5.1. договір вступає в силу з моменту передачі коштів позикодавцем позичальнику і діє до моменту повного погашення позики. Відповідно до п. 6.1. договору за порушення строку повернення суми позики, передбаченого п.3.1. Договору, позичальник виплачує позикодавцю штраф в розмірі 10 % річних від неповернутої суми позики. Відповідно до п. 6.2. договору за невиконання чи неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність у відповідності до діючого законодавства. На підтвердження укладеного договору позики та отримання відповідачем коштів, останнім було надано розписку, в якій останній підтвердив факт отримання у борг грошових коштів у розмірі 2072131,20 грн, що еквівалентно 74430 доларів США. З урахуванням умов п. 4.2. Договору позики від 13.12.2018 року зобов`язувався повернути суму позики з урахуванням валютного еквіваленту. У матеріалах справи мітиться оригінал договору позики від 13.12.2018 року та оригінал розписки, які були надані представником позивача під час розгляду справи у Фрунзенському районному суді м. Харкова. Текст розписки та наявність оригіналу розписки у позивача, підтверджує укладання між сторонами договору позики, передача 13.12.2018 р. [PERSON] [PERSON] грошових коштів в сумі 2072131,20 грн., що еквівалентно 74430 доларів США та відсутність зі сторони [PERSON] виконання своїх зобов`язань по поверненню суми позики. Суд не бере до уваги покликання відповідача про те, що він виступав посередником між двома юридичними особами, оскільки із змісту договору та вищевказаної розписки вбачається, що предметом були саме кошти, які відповідач [PERSON] зобов`язався повернути позивачу у визначений термін до 01 лютого 2019 року. Крім того, не заслуговують на увагу покликання відповідача [PERSON] на те, що ніяких розписок на отримання коштів в сумі 74\~430 доларів США він не оформлював та підпис який міститься у розписці йому не належить. Оскільки висновком експерта №983 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, який складено 07.04.2021 року судовим експертом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Гріненко Л.О. вбачається, що підписи від імені [PERSON] в «договоре займа» від 13.12.2018, розташований в графі «ЗАЕМЩИК:», в рядку « [PERSON] »; «расписке о получении займа» от 13.12.2018, розташований в рядку «подпись» виконані [PERSON] . Також висновком експертів за результатами проведення комісійної судової почеркознавчої експертизи № 26827/23-32 від 09.10.2024 року який складено експертами Київського Науково-Дослідного інституту судових експертиз Чепак В.М. та Голіян М.В. встановлено, що підписи від імені [PERSON] , що містяться в графі «Заемщик:» у рядку « [PERSON] » у документі мовою оригіналу «Договор займа» від 13.12.2018, який укладений між [PERSON] та [PERSON] ; в графі «подпись» у документі мовою оригіналу «Расписка о получении займа» від 13.12.2018, яка складена від імені [PERSON] - виконані [PERSON] . Підписи від імені [PERSON] , що містяться в графі «ЗАЕМЩИК:» у рядку « [PERSON] » у документі мовою оригіналу «Договор займа» від 13.12.2018, який укладений між [PERSON] та [PERSON] в графі «подпись» у документі мовою оригіналу «Расписка о получении займа» від 13.12.2018, яка складена від імені [PERSON] виконані однією особою. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Тлумачення статей 1046 та 1047ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. За ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Судом не встановлено та відповідачем не доведено нікчемності договору позики від 13.12.2018 р. Встановивши, що укладення позивачем та відповідачем письмового договору позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошових сум позичальнику, суд приходить до висновку про виникнення між вказаними сторонами боргових зобов`язань. Так, підписана відповідачем розписки підтверджує як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання ним від позивача коштів та обов`язок їх повернути. Доказів недійсності вказаного договору позики до суду зі сторони відповідача надано не було. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд зазначає, що\~ст. 99 Конституції України\~передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини 1,2\~ст. 192 ЦК України). Такі випадки передбачені ст.193, ч.4 ст.524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі ст.\~524\~ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.533\~ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч.2\~ст.553 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тобто, виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це у договорі. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана правова позиція зазначена, у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 537/6309/16-ц. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 483/2085/16-ц (провадження № 61-33184св18) вказано, що: «у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку». Зобов`язання, як зазначено в ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК). За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року у справі №6-1188цс16 «Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договір позики, у відповідача виникли зобов`язання по поверненню позики. Таким чином, судом встановлено, що вимоги договору позики відповідачем належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст. 526-530 ЦК України, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення коштів за договором позики від 13.12.2018 року є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, слід зазначити наступне. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У випадку, коли позичальник своєчасно не повертає борг, то згідно статті 625 ЦК України він має сплатити суму боргу, а також інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договорів позики, є грошовими зобов`язаннями і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18). Згідно розрахунку позивача, сума боргу з врахуванням індексу інфляції визначена шляхом множення основної суми боргу (2072 131,20 грн.) на індекс інфляції за лютий 2019 р. (100,5 %):2072 131,20*100,5 %=2082 491,86 . Розмір інфляційних відсотків складає 10\~360,66 грн. 2082 491,86 2072 131, 20 =10360, 66 грн. 3% річних від основної суми боргу складають 10\~609,28 грн., а саме розмір 3% річних за один день складає 0,008 % (3:365=0,008). Сума 3 % річних складає 10\~609,29 грн. та розрахована шляхом множення основної суми боргу (2\~072\~131,20 грн.) на розмір відсотків за 1 день (0,008%) та на кількість днів прострочення (64 дні) з дня, наступного за граничним днем оплати з 01.02.2019 р. по 05.04.2019 р. включно: 2072 131,20*0,008%*64 дні=165,77*64 дні = 10609,28 грн. Розрахунок позивача відповідачем не спростовано, тому сума інфляційних витрат та 3% річних підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Таким чином, встановлено, що позичальником прострочено виконання грошового зобов`язання, а тому останній зобов`язаний сплатити позикодавцеві відповідно до частини другої статті 625 ЦК України 10360,66 грн. - інфляційних витрат, 10609,28 грн. - 3 % річних. Оскільки відповідачем, в порушення умов договору позики, прострочено виконання грошового зобов`язання, відповідно у позивача виникло право на нарахування штрафу за невиконання умов договору згідно з п. 6.1. договору позики. Згідно розрахунку позивача, сума штрафу за неналежне виконання умов договору позики розрахована таким чином 10 % річних за 1 день складає 0,027% (10:365=0,027). Розмір штрафу складає 35806,72 грн. та розрахований шляхом множення основної суми боргу на розмір відсотків за один день (0,027%) та кількість днів прострочення (64 дні) з дня, наступного за граничним днем оплати 0 з 01.02.2019 р. по 05.04.2019 р. включно: 2072 131,20 *0,027%*64 дні =35806,72 грн. Розрахунок позивача відповідачем не спростовано, тому сума штрафу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на оплату професійної правової допомоги, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3\~ст. 133 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2\~ст. 137 ЦПК України). Крім того, відповідно до ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 19 березня 2019 року між Позивачем та Адвокатом Монагаровою О.Я. укладено договір про надання правової допомоги № 15/03, за умовами якого адвокат, зобов`язується надати Замовнику послуги з надання професійної правничої допомоги в Фрунзенському районному суді м. Харкова у цивільній справі про стягнення з [PERSON] на користь замовника заборгованості за договором позики від 13.12.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до розділу 1 Договору виконавець зобов`язується приймати участь у судових засіданнях, вчиняти дії, пов`язані з розглядом цивільної справи поза судовим засіданням, що включає складення документів процесуального характеру, які пов`язані з розглядом цивільної справи, подання документів процесуального характеру , які пов`язані з розглядом цивільної справи, отримання документів процесуального характеру які пов`язані з розглядом цивільної справи, вивчення та правовий аналіз документів (інформації), що пов`язана з розглядом цивільної справи, надання замовнику консультацій з усіх питань, що пов`язані з розглядом цивільної справи, ознайомлення з матеріалами цивільної справи, здійснення всіх інших дій, що спрямовані на захист прав та представництво інтересів Замовника в межах розгляду цивільної справи. Відповідно до п.п. 4.1. Договору вартість послуг з надання професійної правничої допомоги визначається за згодою сторін у фіксованому розмірі та складає 51\~804 грн. Адвокатом надано до суду копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордер серії ХВ № 000021, квитанція про оплату № 27923133 від 04.04.2019 року відповідно до якої [PERSON] перерахувала на рахунок [PERSON] 25\~000, 00 грн. Представником позивача [PERSON] адвокатом Монагаровою О.Я. надано до суду Додаткову угоду №1 від 24.04.2019 р., відповідно до якої внесено зміни до п. 4.2 Договору про надання професійної правничої допомоги. Та надано квитанцію про оплату № 29447575 від 10.05.2019 року відповідно до якої [PERSON] перерахувала на рахунок [PERSON] 26\~804, 00 грн. \~ \~ \~ \~Представником позивача на підтвердження надання професійної правничої допомоги надано до суду Акт приймання-передачі наданих послуг по Договору про надання професійної правничої допомоги від 15.03.2019 Зважаючи на викладене, з огляду на долучений представником позивача обсяг доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в межах розгляду даної цивільної справи, у розрізі співмірності заявлених позовних вимог із складністю справи, зважаючи на обсяг доказів на підтвердження позовних вимог, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 51\~804,00 грн. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в сумі 9605,00 грн. розмірі та витрати на професійну правову допомогу в сумі 51\~804,00 грн. відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved