Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з ТОВ «Україна» заборгованість з орендної плати за земельну ділянку площею 4,48 га кадастровий номер 5321610100:00:002:0031 за 2023 рік у розмірі 7252,65 грн., пеню у сумі 314,77 грн та інфляційні втрати у сумі 552,43 грн, а всього 8\~119,85 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником земельної ділянки площею 4,48 га, кадастровий номер 5321610100:00:002:0031, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Полтавської області Полтавського (колишнього Карлівського) району Карлівської міської ради (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1092039153216. 01.08.2007 між позивачем та ТОВ «Україна» було укладено договір оренди землі (зі змінами), строком 12.08.2023. Згідно п. 5 вказаного Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 193060 (сто дев`яносто три тисячі шістдесят) гривень 90 копійок. Згідно п. 9 вказаного Договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем за земельні ділянки приватної власності у розмірі 7 (сім) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік. Виплата орендної плати може проводитись у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг) формах, за згодою сторін. Пунктом 11 Договору оренди землі визначено, що орендна плата вноситься орендарем у такі строки: до 31 грудня кожного року. Пунктом 14 Договору оренди землі визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% (відсотки) несплаченої суми за кожен день прострочення. Строк права оренди земельної ділянки у ТОВ «УКРАЇНА» сплинув 12.08.2023, а державну реєстрацію припинення іншого речового права в Державному реєстрі речових прав здійснено 14.09.2023. Викладені вище умови Договору оренди землі від 01.08.2007 відповідач не виконав, орендну плату за 2023 рік оренди не сплатив, що свідчить про порушення умов договору та порушення прав позивача, хоча відповідач використовував земельну ділянку на власний розсуд. 09.01.2024 позивач направив на адресу Відповідача лист (претензію) про виплату орендної плати за 2023 рік згідно умов договору. Вказану претензію отримано відповідачем 17.01.2024. На момент звернення позивача до суду, відповідач з ним так і не розрахувався, вмотивованої відповіді на претензію не надав. Згідно акту приймання-повернення, вказану земельну ділянку було повернуто позивачу 14.08.2023 року, тобто, орендна плата у 2023 році мала бути нарахована та виплачена за фактичний період використання земельної ділянки (за 8 місяців 2023 року). Іншими словами, розмір орендної плати, за користування земельною ділянкою, згідно умов договору, у 2023 році склав 7252,65 грн. (10 878,98 грн. /12 міс. * 8 міс.). У зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання по виплаті орендної плати за 2023 рік на користь позивача на підставі статті 625 ЦК України слід стягнути інфляційні втрати та пеню в розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Так, інфляційні втрати, що підлягають стягненню з відповідача обраховуються із боргу по орендній платі за 2023 рік, за період з 15.08.2023 року по 21.10.2024 року, на суму боргу по орендній платі 7252,65 грн. складають 552,43 грн. Також, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 0,01% від несплаченої, суми за кожен день прострочення за невиплату орендної плати за 2023 рік за період з 15.08.2023 року по 21.10.2024 року на суму боргу по орендній платі 7252,65 грн. у розмірі 314,77 грн. Ухвалою судді від 19.11.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вказаної ухвали зобов`язано ТОВ «Україна» надати оригінали платіжних відомостей чи будь-яких документів, які підтверджують факт проведення розрахунків, сплати орендної плати у будь-якій формі (грошовій чи натуральній) за користування земельною ділянкою площею 4,48 га, кадастровий номер 5321610100:00:002:0031, яка належить [PERSON] з 2023 року по теперішній час. Проте вимоги вказаної ухвали відповідач проігнорував та відповідні документи не надав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження направлено за адресою місцезнаходження та отримано 26.11.2024. Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. З урахуванням викладеного, за відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950р.), ратифікованою Законом від 17липня 1997 р. № 475/97-ВР , зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи. Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч.1 ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,48 га, кадастровий номер 5321610100:00:002:0031, що розташована на території Карлівської міської ради (за межами населеного пункту), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1092039153216., що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 01.08.2007 позивач уклала з ТОВ «Україна» договір оренди вказаної вище земельної ділянки. 12.08.2016 сторони уклали угоду про внесення змін до договору оренди землі від 01.08.2007, виклавши договір в новій редакції, визнавши термін дії договору до 12.08.2023. Згідно п. 5 вказаного договору (в редакції угоди від 12.08.2016) нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 193060 (сто дев`яносто три тисячі шістдесят) гривень 90 копійок. Згідно п. 9 вказаного договору оренди землі (в редакції угоди від 12.08.2016), орендна плата вноситься орендарем за земельні ділянки приватної власності у розмірі 7 (сім) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік. Виплата орендної плати може проводитись у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг) формах, за згодою сторін. Пунктом 11 договору оренди землі (в редакції угоди від 12.08.2016) визначено, що орендна плата вноситься орендарем у такі строки: до 31 грудня кожного року. Пунктом 14 договору оренди землі (в редакції угоди від 12.08.2016) визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% (відсотки) несплаченої суми за кожен день прострочення. Строк права оренди земельної ділянки у ТОВ «УКРАЇНА» сплинув 12.08.2023, а державну реєстрацію припинення іншого речового права в Державному реєстрі речових прав здійснено 14.09.2023 (Витяг з Державного реєстру речових прав №346864326 від 18.09.2023). Викладені вище умови договору оренди землі від 01.08.2007 (зі змінами) відповідач не виконав, орендну плату за 2023 рік оренди не сплатив, доказів проведення розрахунків сплати орендної плати на вимогу суду не надав, що свідчить про порушення умов договору та порушення прав позивача. Згідно акту приймання-повернення, вказану земельну ділянку було повернуто позивачу 14.08.2023 року, тобто, орендна плата у 2023 році мала бути нарахована та виплачена за фактичний період використання земельної ділянки (за 8 місяців 2023 року) в розмірі 7252,65 грн. згідно з розрахунком , наведеним в позовній заяві. 09.01.2024 позивач направив на адресу Відповідача лист (претензію) про виплату орендної плати за 2023 рік згідно умов договору. Вказану претензію отримано відповідачем 17.01.2024. На момент звернення позивача до суду, відповідач з ним так і не розрахувався, вмотивованої відповіді на претензію не надав. Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку. Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, відноситься до істотних умов договору оренди землі. У разі припинення права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у користуванні у поточному році (п. 287.1 ПКУ). Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом, ЦКУ, Законом України від 06.10.1998 р. №161-XIV«Про оренду землі» (далі Закон №161), законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Згідно викладеного вище, суд прийшов до висновку, що відповідачем, в порушення умов договору оренди, не виплачено позивачу орендну плату за 8 місяців 2023 року, за період її фактичного використання, у розмірі 7252,65 грн. Відповідачем не подано відзив на позов, не надано суду належні та допустимі докази на спростування обставин, зазначених позивачем, які б ставили під сумнів факт наявності заборгованості за договором оренди за вказаний позивачем період. Відповідно до положення ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з порушенням виконання свого зобов`язання за договором оренди, позивач правомірно просить суд стягнути з відповідача інфляційні витрати та пеню в розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Так, інфляційні втрати, що підлягають стягненню з відповідача обраховуються із боргу по орендній платі за 2023 рік, за період з 15.08.2023 року по 21.10.2024 року, на суму боргу по орендній платі 7252,65 грн. складають 552,43 грн., а пеня становить 314,77 грн. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнути з ТОВ «Україна» на її користь заборгованість по орендній платі за 2023 рік, з урахуванням пені та інфляційних витрат, у загальному розмірі 8119,85 грн. В порядку, визначеному ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає сума сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved