Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

представник позивачки [PERSON] адвокат Ороновська О.М. звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що 26.08.2009 між сторонами зареєстровано шлюб. У шлюбі у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] . За час шлюбу за особисті кошти позивачки та в результаті її самостійної праці нею була набута квартира [ADDRESS] . Вказана квартира є особистою власністю позивачки, оскільки придбана за її власні кошти. Станом на теперішній час відповідач чинить позивачці перешкоди у користуванні та розпорядженні даним майном, у зв`язку з чим вона змушена звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Представник позивачки просить суд визнати особистою приватною власністю [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.1-2). Ухвалою суду від 07.11.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено відповідачу термін для надання відзиву (а.с.25-26). 15.11.2024 судом отримано від відповідача [PERSON] заяву про визнання позову в повному обсязі (а.с.28). Ухвалою суду від 06.12.2024 відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] до нього про визнання майна особистою приватною власністю, підготовче судове засідання відкладеною. 13.01.2025 судом отримано від представника позивачки [PERSON] адвоката Ороновської О.М. додаткові пояснення, в яких зазначено наступне. У період 2017 2020 років позивачка [PERSON] працювала у республіці Польща на підприємстві «Janfruit» (надано суду копії трудових договорів). Як вбачається із трудових договорів, які укладалися із роботодавцем, позивачка отримувала заробітну плату від 962 злотих за місяць (за перші місяці роботи) до 2 600 злотих за місяць). Вказані кошти вона відкладала та накопичувала для придбання квартири. Представника позивачки зазначає, що відповідач позов визнав повністю, таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб; грошові кошти, сплачені [PERSON] за квартиру є її особистою приватною власністю, тому квартира вважається набутою за час шлюбу, але за кошти, які належали позивачці особисто. Тому просить суд визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] 22.01.2025 позивачкою подано суду клопотання про приєднання доказів до справи, в якому просить суд приєднати до матеріалів справи копії попереднього договору № 45/2-К від 23.04.2019 та квитанцій про сплату коштів за квартиру. Зазначено, що 23.04.2019 між позивачкою і приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест» та товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Трейд Білдінг» укладено попередній договір № 45/2-К, згідно якого позивачка, маючи на меті придбати та набути право власності на квартиру [ADDRESS] , та приватне акціонерне товариство «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест», маючи намір продати квартиру, домовилися укласти цей договір про укладення сторонами в майбутньому договору купівлі-продажу об`єкта. Згідно пунктів 4.2 та 4.3 попереднього договору розмір забезпечувального платежу становить 736386 грн. Вказана сума після її належної сплати буде зарахована до платежів за Основним договором в момент укладення такого Основного договору. Згідно п.4.6 попереднього договору платником від імені позивачки може бути її мати [PERSON] . Згідно наданих квитанцій позивачкою було сплачено 755298 грн, що відповідає сумі, вказаній у договорі купівлі-продажу від 30.08.2021 (площа квартири збільшилася порівняно із вказаною у попередньому договорі на 1,6 кв.м., тому різниця між вартістю квартири, вказаною у попередньому та основному договорах становить 18912 грн). Ухвалою суду від 27.01.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено\~до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивачка в судове засідання не з"явилася, однак представник позивачки в судовому засіданні адвокат Ороновська О.М. позов підтримала, просила задовольнити з підстав, які зазначені у позовній заяві та додаткових поясненнях. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи у визначеному чинним законодавством порядку, про причини неявки не повідомив. 15.11.2024 судом було отримано від відповідача [PERSON] заяву про визнання позову в повному обсязі. Однак, після винесення судом ухвали від 06.12.2024, якою було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову, відповідач жодних заяв чи пояснень суду не надав, відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Тому суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка, дійшов наступних висновків. 26.08.2009 між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с.4). У якому [INFO] народилася донька [PERSON] (а.с.5). 23.04.2019 між позивачкою і приватним акціонерним товариством «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест» та товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест Трейд Білдінг» укладено попередній договір № 45/2-К, згідно якого позивачка, маючи на меті придбати та набути право власності на квартиру [ADDRESS] , та приватне акціонерне товариство «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест», маючи намір продати квартиру, домовилися укласти цей договір про укладення сторонами в майбутньому договору купівлі-продажу об`єкта. Згідно пунктів 4.2 та 4.3 попереднього договору розмір забезпечувального платежу становить 736386 грн. Вказана сума після її належної сплати буде зарахована до платежів за Основним договором в момент укладення такого Основного договору. Згідно п.4.6 попереднього договору платником від імені позивачки може бути її мати [PERSON] (а.с.88-94). Згідно наданих квитанцій позивачкою було сплачено забезпечувальний платіж за квартиру в сумі 755298 грн, що відповідає сумі, вказаній у договорі купівлі-продажу від 30.08.2021 (площа квартири збільшилася порівняно із вказаною у попередньому договорі на 1,6 кв.м., тому різниця між вартістю квартири, вказаною у попередньому та основному договорах становить 18912 грн) (а.с.97-109). Судом встановлено, що за час шлюбу 13.08.2021 [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавець (приватне акціонерне товариство «Компанія з управління активами «Карпати-Інвест») продав квартиру [ADDRESS] покупцю [PERSON] , продаж майна вчинено в сумі 755298,00 грн. В п.5.2 договору зазначено, що покупець стверджує, що придбане майно буде належати їй на праві спільної сумісної власності подружжя з [PERSON] , згода якого на укладення даного договору викладена в заяві, справжність підпису якого засвідчено нотаріусом (а.с.15-16). Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] виготовлено 22.01.2021 (а.с.19). 30.08.2021 складено акт прийому-передачі квартири (а.с.17). Право приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.08.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2327079426104 (а.с.18). Оціночна вартість майна (квартири [ADDRESS] ) станом на 25.10.2024 становить 870741,97 грн (а.с.20). У період 2017 2020 років позивачка [PERSON] працювала у республіці Польща на підприємстві «Janfruit», що підтверджується копіями трудових договорів). Як вбачається із трудових договорів, які укладалися із роботодавцем, позивачка отримувала заробітну плату від 962 злотих за місяць (за перші місяці роботи) до 2 600 злотих за місяць (а.с.63-83). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки, повідомила суду, що у тривалий позивачка [PERSON] працювала у республіці Польща. Разом з нею там був і відповідач [PERSON] . Позивачка [PERSON] передавала матері (свідку [PERSON] ) кошти, які остання сплачувала за придбання квартири в [ADDRESS] . Також свідок повідомила, що [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб в кінці 2024 року. Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Як передбачено в ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 25.11.2015 року по справі №6-2333цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за яке таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Аналогічна правова позиція також викладена й в постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі №6-79цс13. Норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. У\~статті 68 СК України\~закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Позивачка обґрунтовує позовну заяву тим, що квартира є\~особистою власністю\~позивачки,\~оскільки придбана\~за її\~власні кошти.\~Зазначає,\~що уперіод 2017-2020 років позивачка [PERSON] працювала у республіці Польща, отримувала заробітну плату від 962 злотих за місяць до 2 600 злотих за місяць). Вказані кошти вона відкладала та накопичувала для придбання квартири. Частина 2 ст. 61 СК України\~передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Як встановлено\~судом,\~уперіод 2017-2020 років позивачка з відповідачем перебували у шлюбі, тому заробітна плата, яку отримувала позивачка протягом зазначеного періоду, є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, судом спростовано посилання [PERSON] про те, що квартира є її особистою власністю, оскільки квартира придбана за кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки судом встановлено, що квартира [ADDRESS] відповідає критеріям, які надають майну статус спільної сумісної власності (придбана під час перебування сторін у шлюбі; за кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя; з метою спільного проживання в ній сторін, оскільки позивачка і відповідач зареєстровані в зазначеній квартирі), а позивачкою не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed