Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

В грудні 2024 адвокат Кравець В.А. в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28.04.2012 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 07.02.2024 у справі 148/1998/23 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розлучення сторін син залишився проживати з батьком. Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 03.09.2024 у справі 148/403/24 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] . З часу розлучення і по теперешній час дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. Позивач один піклується про здоров`я сина, фізичний, моральний та духовний розвиток, утримує та забезпечує його матеріально. Незважаючи на те, що дитина проживає з батьком, спілкуватись дитині з матір`ю ніхто не заважає, проте остання жодних проявів та спроб контактування з дитиною не виявляє. Позивачу стало відомо, що відповідач покинула територію України, та виїхала на проживання чи то до Польщі, чи то до Німеччини. Обставина проживання дитини з батьком та перебування відповідача за кордоном не звільняє її від виконання батьківських обов`язків та, за наявності бажання, не є перешкодою для спілкування з дитиною за допомогою існуючих засобів комунікації. Разом з тим, відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Таким чином, відповідачка не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з цим, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму до досягнення ним повноліття. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. 07.02.2025 від неї до суду надійшла нотаріально завірена заява, в якій вона зазначила, що визнає позовні вимоги [PERSON] про позбавлення її батьківських прав стосовно сина [PERSON] з підстав, зазначених у позові, та не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення даного позову. Також просить розглянути справу про позбавлення батьківських прав за її відсутності. Ухвалою суду від 13.02.2025 у прийнятті визнання [PERSON] позовних вимог у даній справі відмовлено. В судовому засіданні позивач та його представник, адвокат Кравець В.А., позовну заяву підтримали, посилаючись на викладені в ній обставини. Позивач зазначив, що з часу розірвання шлюбу з відповідачкою, вона проживає окремо. Син весь цей час проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідачка самоусунулася від виховання сина, не цікавиться ним, його духовним життям, не забезпечує матеріально. Вона періодично проживає за кордоном, можливо вже має іншу сім`ю. Про те, що вона не зацікавлена в дитині свідчить факт неявки її в судові засідання та визнання позову. Звернення до суду з таким позовом обумовлене тим, що він хоче перестрахуватися на той випадок, якщо у відповідачки "проснуться" батьківські почуття і обовязок, то щоб вона не мала ніяких прав на сина і не змогла вивезти його за кордон. Також зазначив, що раніше з позовом про стягнення аліментів він не звертався, оскільки відповідачка не працює та не має доходів. Просили позов задовольнити. Представник Служби у справах дітей Тульчинської міської ради в судовому засіданні повністю підтримав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Зазначив, що це відповідатиме інтересам дитини. Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області 08.01.2013 (а.с. 18 зв.бік). Згідно копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 26.12.2006 Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 16.10.2015 (а.с. 12). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 16.10.2015 (а.с. 8). Згідно витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 16.10.2015 (а.с. 7 зв.бік). Відповідно до копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07.02.2024 №148/1998/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 17-18). З відповіді Тульчинської міської ради від 19.12.2024 №02-22-3891, наданої на запит суду, вбачається, що згідно обліків інформації щодо реєстрації місця проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). Згідно копії акту обстеження умов проживання від 15.11.2024, складеного спеціалістами служби у справах дітей Тульчинської міської ради, вбачається, що комісією проведено обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що житло розміщене на 2 поверсі п`ятиповерхового будинку, складається з 2 кімнат, коридору, кухні, ванної кімнати. Загальна площа квартири становить 49,9 кв. м., житлова 29,8 кв. м. В квартирі автономне опалення, наявний газовий котел, централізоване водопостачання та водовідведення. Житлово-побутові умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Квартира забезпечена всіма комунікаціями, обладнана меблями та побутовою технікою. Дохід сім`ї складається з прибутку від підприємницької діяльності батька. У [PERSON] наявне окреме місце для сну, навчання та ігор, відсутній доступ до небезпечних предметів в побуті, лікарських засобів. Обставини, що створюють загрозу життю та здоров' ю дитини, відсутні. Фактів жорстокого поводження з дитиною не встановлено. Усі потреби дитини забезпечені в повній мір. За цією адресою проживають та зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Відповідно до повного Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ФОВА-002513291 [PERSON] , [INFO] , станом на 05.11.2024 є особою, стосовно якої відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості, відомості про розшук відсутні (а.с. 7). Згідно копії листа директора КНП «Тульчинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тульчинської міської ради, адвоката Кравець В.А. на її запит від 13.11.2024 повідомлено, що [PERSON] [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , заключив декларацію №0001-02ТН-НА10 з лікарем загальної практики-сімейної медицини [PERSON] . Відповідно до записів в деклараціях довіреною особою є [PERSON] . На медичні огляди до сімейного лікаря [PERSON] пацієнт [PERSON] звертався в супроводі батька [PERSON] (а.с. 8 зв.бік). Відповідно до копії довідки голови квартального (вуличного) комітету Тульчинської міської ради, виданої [PERSON] 13.11.2024, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з ним за даною адресою проживає син [PERSON] , [INFO] , крім них за даною адресою ніхто не зареєстрований та не проживає. [PERSON] , [INFO] , дитину не відвідує і зв`язку немає (а.с. 9). Згідно копії довідки, виданої [PERSON] керівником Клубу «Гепард», його син [PERSON] з 01.09.2020 по даний час відвідує заняття зі змішаних єдиноборств ММА у Клубі Бойових Мистецтв «ГЕПАРД» м. Тульчина. Тренування [PERSON] відвідує у супроводі батька [PERSON] , який забезпечує свого сина спортивним інвентарем для занять, сплачує внески та фінансує витрати сина у відрядженні на змагання (а.с. 9 зв.бік). Відповідно до копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 03.09.2024 №148/1998/23 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 13 зв.бік-16). Згідно копії характеристики від 13.11.2024 № 01-22/332 [PERSON] , [INFO] , навчається в Тульчинському ліцею №1 Тульчинської міської ради з 01.09.2019. До навчання ставиться відповідально, має бажання вчитися. Школу відвідує регулярно, пропускає уроки тільки по поважній причині. [PERSON] на даний час проживає з батьком [PERSON] . Батько приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, бере участь у шкільному та особистому житті дитини, спілкується з вчителями, класним керівником. Приймає участь у загальношкільних та класних батьківських зборах. Стосунки у родині приязні. Мати участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, ліцей не відвідує, зв`язку з вчителями не має, успіхами та навчанням дитини не цікавиться. (а.с. 19). З висновку органу опіки та піклування Тульчинської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради №584 18.12.2024 (а.с. 43, 44-48), вбачається, що після проведеної в телефонному режимі бесіди, працівниками ССД Тульчинської міської ради з [PERSON] , на електронну адресу служби у справах дітей Тульчинської міської ради надійшла її заява від 26.11.2024, в якій вона просить розглянути на комісії з прав дитини виконавчого комітету Тульчинської міської ради заяву про позбавлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , без її участі, так як вона знаходиться за кордоном і не планує повертатися в Україну, та не буде займатися вихованням дитини і не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Виконавчий комітет Тульчинської міської ради, як орган опіки та піклування Тульчинської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи даний спір, суд виходить із такого. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 14 Закону). Частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.ч. 1-3 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у Постановах від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 23.12.2020 у справі № 522/21914/14, від 22.11.2023 у справі № 1915/2789/12, від 25.01.2023 у справі № 462/4705/19. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100). Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58). У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Законодавець визначив, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини. Якщо такий результат не передбачається, то позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду. При зверненні з позовом в суд [PERSON] як на підставу позбавлення батьківських прав посилався на те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] . Отже правовою підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] позивач визначив пункт 2 частини першої статті 164 СК України. При цьому, з аналізу пункту 2 частини першої статті 164 СК України слідує висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Указані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. На цьому наголошено і в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Отже, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні батьками обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто незважаючи на заходи попередження та впливу, які виявилися безрезультатними. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 у справі № 645/731/18. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та лише за наявності вини у їхніх діях і свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем [PERSON] в порушення зазначених вимог закону, не доведено належними та допустимим доказами, та судом не встановлено наявності такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні матері від виконання її батьківських обов`язків, а також неможливості змінити її поведінку по відношенню до своєї дитини. Суд відхиляє аргументи, які викладені в поданому позові з наступних мотивів. Так, звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] послався на те, що відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а саме не цікавиться життям сина, навчанням, потребами, не проявляє свого піклування та турботи, не дбає про його здоров`я, моральний, фізичний та культурний розвиток, не виявляє бажання спілкуватися та приймати участь у підготовці до самостійного життя. При цьому, з його пояснень в судовому засіданні слідує, що підставою позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина є те, що відповідачка перебуває за кордоном і позивач хоче убезпечити себе від можливого вивезення дитини позивачкою за кордон та не бажає, щоб вона малана нього якісь права. Однак суд вважає, що перебування відповідачки за кордоном не є тією підставою, яка свідчить про те, що вона умисно самоусунулася від виконання батьківських обовязків. На переконання суду, перебування відповідачки за кордоном, дійсно, може впливати на те, що вона не має можливості в повній мірі реалізувати свої батьківські права та обов`язки, зокрема, щодо частішого спілкування з дитною, приділення сину більшої уваги, материнської любові та догляду. Разом цим, це не є свідченням ухилення відповідачки від своїх батьківських обовязків та її винної поведінки. Крім того, що невідомими є причини, з яких вона перебуває за кордоном. При цьому, суд звертає увагу на те, що до розлучення з позивачем в лютому 2024, мати постійно була присутня в житті сина, проживала разом з сімєю. Жодних доказів того, що і раніше відповідачка ухилялась від виховання дитини та виконання своїх батьківських обовязків позивачем не представлено. Доводи позивача про те, що відповідачка може в майбутньому вивезти дитину за кордон є лише нічим не підтвердженими припущеннями та домиславми, адже місце проживання дитини визначено саме з батьком за рішенням суду. Крім того, саме відповідачка, як мати, дала свою згоду на проживання сина з батьком. Суд звертає увагу, що позивач, крім іншого, також не довів, у чому саме полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батьківських прав матері. З його пояснень слідує, що він хоче, щоб мати не мала ніяких прав до дитини, і це при тому, що дитина і так проживає з ним. Такий інтерес позивача, на думку суду, не є тим, який відповідає інтересам самої дитнии. Так само не недостатньо обґрунтований та мотивований висновок органу опіки та піклування в частині того, як такий крайній захід (позбавлення батьківських прав) відповідає інтересам дитини та яким чином позбавлення відповідачки батьківських прав захистить інтереси дитини. За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З огляду на викладене, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Тульчинської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Тульчинської міської ради №584 18.12.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки вказаним органом опіки та піклування не виявлено умисної поведінки матері щодо невиконання нею батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина. Навпаки, суд вважає, що з метою захисту якнайкращих інтересів неповнолітнього [PERSON] доцільним є збереження його зв`язків із матір`ю. Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що відповідачка є особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину. З матеріалів справи можна зробити висновок, що поведінка відповідачки відносно дитини не є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а є збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї, зокрема розірвання шлюбу з позивачем, зміна у звязку з цим місця проживання, відсутність роботи. Враховуючи встановлені судом обставини справи, зважаючи на недоведеність позивачем навмисного та систематичного ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, з огляду на те, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують свої батьківські обов`язки, який у даному випадку не відповідає меті захисту інтересів дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав слід залишити без задоволення. Разом з цим, суд зауважує, що [PERSON] слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed