Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

25 листопада 2024 року Акціонерне Товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі АТ «ПУМБ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №200981432701 від 19.02.2018 в розмірі 24 927,29 гривень та заборгованості за кредитним договором №1001190471301 від 08.12.2018 в розмірі 7964,8 гривень та стягнути понесені судові витрати у сумі 2422,40 гривень. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 19.02.2018 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 200981432701, згідно з умовами якого остання отримала кредит в розмірі 24927,29 гривень. Окрім цього 08.12.2018 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладений кредитний договір № 1001190471301, згідно з умовами якого остання отримала кредит в розмірі 7964,80 гривень. Відповідач свої обов`язки належним чином довготривалий строк не виконує, внаслідок чого станом на 09.09.2024 виникла заборгованість у розмірі: за кредитним договором від 19.02.2018 № 200981432701 у розмірі 45477,29 грн (24927,29 грн заборгованість за кредитом, 20550 грн заборгованість за процентами, 0,00 грн заборгованість за комісією) та за кредитним договором від 08.12.2018 № 10011990471301 урозмірі 11143,24 грн (6837,48 грн заборгованість за кредитом, 3,20 грн за процентами, 4302,56 грн заборгованість за комісією), загальна сума заборгованості склала 56620,53 грн. В обґрунтування правомірності стягнення заборгованості за комісією за кредитним договором від 08.12.2018 № 10011990471301 у розмірі 4302,56 грн зазначив, що відповідно до умов вказаного договору, зокрема заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичній осіб від 19.02.2018, сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Ці умови були узгоджені позичальником шляхом підписання відповідних документів. Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичній осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Скриль Ю.А. Ухвалою суду від 16.12.2024 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано п`ятиденний строк для усунення недоліків, у тому числі доплатити судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Від позивача 24.12.2024 надійшла заява про усунення недоліків, долучено підтверджуючі документи про доплату судового збору. Ухвалою суду від 24.12.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Відповідач не подав до суду відзиву на позовну заяву, або ж клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, ухвала про відкриття провадження разом з позовом та додатками, надсилалися йому за зареєстрованим місцем проживання належним чином і до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», вважається вручені належним чином. Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Матеріалами справи встановлено, що 19.02.2018 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 200981432701 у формі Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. На виконання вказаного договору позивачем надано кредит у розмірі 24927,29 гривень. Вказаний договір (Заява) підписаний представником АТ «ПУМБ» та [PERSON] особисто. З виписки по особовому рахунку з 19.02.2018 по 09.09.2024 вбачається, що відповідачем використано 24927,29 грн. Також з вказаної виписки по особовому рахунку вбачається, що [PERSON] користувалась кредитними коштами та з 20.03.2018 по 30.04.2019 частково погашала кредитну заборгованість. З наданого позивачем суду розрахунку заборгованості слідує, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.09.2024 становить 45477,29 грн, яка складається з 24927,29 грн заборгованість за кредитом, 20550 грн заборгованість за процентами, 0,00 грн заборгованість за комісією. 09.09.2024 АТ «ПУМБ» висунув [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у розмірі 45477,29 грн. Окрім цього 08.12.2018 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладений кредитний договір № 1001190471301 у формі Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно з умовами якого остання отримала кредит в розмірі 7964,80 гривень. За умовами договору (Заяви) кредит наданий [PERSON] на загальні споживчі цілістроком на 24 місяці, розмір процентної ставки 0,01%. Пунктом 4 вказаної Заяви передбачений розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%. Вказаний договір (Заява) підписаний представником АТ «ПУМБ» та [PERSON] особисто. З платіжної інструкції від 11.12.2018 вбачається, що на картковий рахунок [PERSON] банк перерахував 7964,800 грн. З виписки по особовому рахунку вбачається, що [PERSON] користувалась кредитними коштами та з 08.01.2019 по 08.04.2019 частково погашала кредитну заборгованість. З наданого позивачем суду розрахунку заборгованості слідує, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.09.2024 становить 11143,24 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 6837,48 грн, заборгованість по процентах - 3,20 грн, заборгованість за комісією - 4302,56 грн. 09.09.2024 АТ «ПУМБ» висунув [PERSON] письмову вимогу про повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у розмірі 11\~143,24 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оскільки відповідачем підписано кредитні договори (Заяви) від 19.02.2018№ 200981432701 та від 08.12.2018 № 1001190471301про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорти споживчого кредиту, які містять відомості про розмір кредитного ліміту, розмір встановлених процентів, строк кредитування, порядок погашення заборгованості, то сторонами погоджено істотні умови договору, зокрема розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, порядок погашення заборгованості тощо. Договори (Заяви) у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювались та недійсним не визнавались. Відповідачем обставини підписання кредитних договорі (Заяв) та отримання кредитних коштів не заперечуються. Дослідивши надані позивачем розрахунки заборгованості у взаємозв`язку з виписками по рахунку відповідача за укладеними кредитними договорами, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення за кредитними договорами (Заявами)заборгованостіза кредитом та відсотками. Щодо позовних вимог про стягнення комісії за кредитним договором (Заявою) від 08.12.2018 № 1001190471301 Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець, на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга\~статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга\~статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу /набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц. Тлумачення частини першої\~статті 203 ЦК України\~свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених\~ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі №613/1436/17. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Як встановлено з матеріалів справи, пунктом 4 Заяви від 08.12.2018 №1001190471301 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати у розмірі 238,15 грн щомісяця за обслуговування кредитної заборгованості передбачена також розділом «Графік платежів» вказаної Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. При цьому, з аналізу змісту зазначеного пункту договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення заяви № 1001190471301 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21. Ураховуючи викладене, суд вважає, що заборгованість заявлена позивачем до стягнення підлягає зменшенню на розмір нарахованої комісії у розмірі 4302,56 грн. Щодо судового збору Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, ураховуючи часткове задоволення позовних вимог92,4% (52317,97*100:56620,53), вважає стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4476,59 грн (4844,8*92,4%).

Outcome: partial