Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] (далі заявник, [PERSON] ), звернувся до суду із зазначеною заявою, у якій просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документа трудової книжки серії [NUMBER] , заведеної 30 січня 1980 року. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що після досягнення 63-річного віку [PERSON] набув право на нарахування пенсії за віком, у зв`язку з чим звернувся до Відділу обслуговування громадян № 6 ГУ ПФУ В Полтавській області з відповідною заявою. Під час перевірки документів було виявлено, що в трудовій книжці серії [NUMBER] , заведеній 30 січня 1980 року, у даті народження місяць «01» виправлено на «03», що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58, яким встановлено порядок внесення змін до трудової книжки. Останнім місцем роботи у трудовій книжці вказано ТОВ «Поплавський І К ЛТД», щодо якого станом на момент подання заяви до суду, інформація у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутня, що позбавляє заявника можливості звернутися до останнього місця роботи із заявою щодо зміни записів у трудовій книжці про дату народження, у зв`язку з чим заявник змушений звернутись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлення факту належності заявнику трудової книжки необхідне йому для належного оформлення права на пенсію. Ухвалою від 17 грудня 2024 року суд прийняв заяву до розгляду, відкрив провадження та призначив судове засідання для розгляду справи. Заявник у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, у якій заяву підтримав в повному обсязі та просив проводити судовий розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] . Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як убачається зі змісту частини другої статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов таких висновків. Суд установив, що відповідно до запису з Диплому Б № 207379, виданого 21 липня 1979 року [PERSON] , він у 1976 році вступив і в 1979 році закінчив повний курс середнього професійно-технічного училища № 20 м. Кременчука Полтавської області і здобув професію електрогазозварювальника. Вказаний запис відповідає запису «1» та «2» трудової книжки серії [NUMBER] . Відповідно до військового квитка серії [NUMBER] , виданого 24 березня 1981 року, [PERSON] перебував на військовій службі в лавах збройних сил з 10 квітня 1981 року по 30 квітня 1983 року. Вказаний запис відповідає записам «9» та «10» трудової книжки серії [NUMBER] . Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Отже, надані [PERSON] документи в сукупності підтверджують факт належності заявнику трудової книжки серії [NUMBER] , заведеної 30 січня 1980 року. Таким чином, оскільки встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, а встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, суд вбачає наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved