Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

26.07.2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сум заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 27.12.2010 року. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані Відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а Відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 20000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 13.06.2021 року має заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 27.12.2010 у розмірі 39795,13 грн., яка складається з наступного: 31971,15 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 31971,15 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7823,98 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (а.с. 1-2). Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 26.07.2021 року позовна заява, в порядку ст. 33 ЦПК України, розподілена та передана судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Жигуліну С.М. (а.с. 60). Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2024 року позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 42065,13 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати (а.с. 103). 15.04.2024 року відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення (а.с. 107-108), в якій заявниця просить скасувати заочне рішення, заперечує проти вимог Позивача, мотивуючи тим, що як вбачається з наданої Позивачем роздруківки операцій по картковому рахунку станом на 23 березня 2019 року у неї була відсутня заборгованість. Проте 23 березня 2019 року, вона перебуваючи за межами міста Ізмаїл, внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб, втратила доступ до номеру власного мобільного телефону та відповідно до мобільного додатку «Приват24». В подальшому, невстановленими особами було збільшено кредитний ліміт за кредитною карткою відповідачки та знято 21274 грн.45 коп. та здійснено купівлю товару, за допомогою банківського сервісу «Оплата частинами» на суму 15000 грн. За вказаним фактом вона повідомила Позивача про незаконні дії з її банківською карткою та звернулась 24 березня 2019 року до Ізмаїльського РВП ГУП в Одеській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. 24 березня 2019 року відповідні відомості було винесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та було розпочато досудове слідство. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 15.04.2024 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення в порядку ст. 33 ЦПК України, розподілена та передана судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Адамову А.С. (а.с. 116) та ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2024 року прийнято до провадження заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 12 березня 2024 року по справі № 946/6227/21 (провадження №2/946/355/24) за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 117). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 червня 2024 року заочне рішення суду від 12 березня 2024 року по справі № 946/6227/21 (провадження №2/946/355/24) за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано та з метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі (а.с. 141). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 вересня 2024 року витребувано доказі по справі, а саме від ПрАТ«Київстар» інформацію про надання телекомунікаційних послуг за мобільним номером [NUMBER] за період з 00 годин 00 хвилин 22.03.2019 року до 00 годин 00 хвилин 25.03.2019 року (а.с. 169-170). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 191). Згідно відзиву від 14.08.2024 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на заяву про перегляд заочного рішення (а.с. 146-148), вбачається, що було зафіксовано звернення клієнтки, яке було направлено на розгляд до служби Безпеки Банку. Перевіркою встановлено що, 25.03.2019р. клієнт [PERSON] звернулася до Банку з письмовою заявою, про те що 23.03.2019р. з її карткового рахунку несанкціоновано списано грошові кошти в загальній сумі 35958,35 грн. Свою причетність до проведення вищезазначених операцій клієнт [PERSON] категорично заперечує. 18.04.2019р. Департаментом "Вхідна кореспонденція від клієнтів" ГО підготовлено відповідь клієнту [PERSON] про результати розгляду письмової заяви клієнта. Подальшою перевіркою встановлено, що згідно виписки за картрахунком [NUMBER] клієнта [PERSON] : - 23.03.2019 у період часу з 15:33:48 до 15:39:26 на карту зараховані грошові кошти в загальній сумі 15459,57 грн. За рахунок оформлення кредитних договорів за програмою "Миттєва розстрочка", через Приват24 в аккаунті [NUMBER] клієнта [PERSON] ; - 23.03.2019 у період часу з 15:31:12 до 15:46:18 на карту з картрахунку [NUMBER] клієнта [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 35958,35грн. виведені, через зовнішній Інтернет Платіжний Сервіс, в терміналі - МОNO011, який не належить ПриватБанку (Власник терміналу: MONODIRECT, який належить МОНОБАНКу) - перекази на картрахунок клієнта іншого банку, (Одержувача не ідентифіковано). Операції проведено шляхом внесення реквізитів карти (номер карти, термін дії та код CVV-2 (унікальний код карти для проведення операцій в мережі Інтернет). Надалі, було проведено аналіз вибірки за період 22-24.03.2019, яка була отримана з ПК FINNUM, в ході чого встановлено, що номер фінансового телефону [NUMBER] клієнта [PERSON] - не змінювався. Перевіркою логів входу до Приват24 під акаунтом [NUMBER] клієнта [PERSON] , з метою встановлення гаджету, з якого здійснювалися входи в аккаунт клієнта під час проведення операцій по карті [NUMBER] за 23.03.2019. встановлено що архівні записи логів входу - відсутні. 2013-03-23 зміни паролю входу до Приват24, під акантом [NUMBER] клієнта [PERSON] - не виявлено. Перевірити архів push - повідомлень, повідомлень на E-mail та СМС-повідомлень клієнту [PERSON] , за 23.03.2019 року не виявилося можливим у зв`язку із закінченням терміну зберігання архівних матеріалів (додаток). Перевіркою в ПК Банку - Voice Record System (vrs.privatbank.ua/vrs9/Records) звернень клієнта [PERSON] , ID [NUMBER] до клієнтської підтримки за номером 3700 за період 23-30.03.2019 не виявлено. Перевіркою в ПК Банку Система управління операційними ризиками (eantifraud.privatbank.ua/opereta/signal/list/incident-list-okom.htm) встановлено, що клієнт [PERSON] , ID [NUMBER] 2019-03-23 18:00 зверталась із заявкою про шахрайство по карті [NUMBER] за 23.03.2019, через Приват24 (додаток). Враховуючи, що входи в обліковий запис ПС Приват24 [NUMBER] клієнта [PERSON] відбувалися без зміни паролю входу - оспорювані операції по карті клієнта за 23.03.2019р. було проведено невстановленою особою внаслідок компрометації паролю входу в ПС Приват24, компрометації реквізитів картки, з вини заявника. Додатковою перевіркою встановлено, що згідно виписки по картрахунку [NUMBER] клієнта [PERSON] , ІПН [NUMBER] : 12.06.2019р. у період часу з 16:08:00 до 16:11:26 на карту клієнта зараховані грошові кошти в загальній сумі 29500,00 грн., які були перераховані 23.03.2019р. з карти [NUMBER] клієнта [PERSON] в терміналі - MONO011, який не належить ПриватБанку (Власник терміналу: MONODIRECT, який належить МОНОБАНКу) - перекази на картрахунок клієнта іншого банку. Грошові кошти несанкціоновано списані з карти [NUMBER] клієнта [PERSON] у загальній сумі 35958,35 грн., за 23.03.2019р. Повернуто 12.06.2019р. На карту [NUMBER] клієнта [PERSON] в сумі 29500,00 грн., за винятком комісій Банку в сумі 6458,35 грн. Враховуючи ці обставини, Банк прийшов до висновку про порушення клієнткою Умов та Правил надання банківських: послуг, а саме: Держатель Карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення Власника Карти в Банк та блокування Карти і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою; Держатель зобов`язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати Картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання в пошкодження, розкрадання Карти; нести відповідальність за операціями, здійснені:' використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІК; Відповідальність за всі операції, вироблені в межах лімітів, збільшені:- розпорядженням Клієнта (як письмовою, так і факсимільному або усним звернення Служби допомоги Банку) за картками, прив`язаним до карткового рахунку Клієнта покладається на Клієнта. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі якщо його дії або бездіяльності призве.: втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка можливість ініціювати платіжну операцію. Згідно письмових додаткових пояснень представника відповідача від 13.11.2024 (а.с. 187-188), із позовними вимогами відповідачка не згодна, просить відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повністю, у зв`язку із тим, що 23.03.2019 року з кредитної карти шахраями було знято гроші без її відома, в результаті втрати нею доступу до свого мобільного номеру телефону та мобільного додатку «Приват24». Цього ж дня відповідачка звернулась до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. 24.03.2019 року відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та було розпочато досудове слідство кримінального провадження №12019160150000654. В своєму листі ПрАТ «Київстар» зазначає, що більшість відомостей щодо компанії були знищені внаслідок масштабної кібератаки, у зв`язку із чим Службою Безпеки України порушено кримінальну справу. Але при цьому, ПрАТ «Київстар» підтверджує факт здійснення об 15 год.10 хв 23.03.2019 року зміни сім - карти з телефонним номером [NUMBER] на іншу сім - карту з тим самим телефонним номером. У своєму відзиві на заяву про перегляд заочного рішення АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що перевіркою в ПК Банку Система управління операційними ризиками встановлено, що відповідачка о 18:00 зверталась із заявкою про шахрайство по картці [NUMBER] за 23.03.2019 року через додаток Пиват24. 25.03.2019 року [PERSON] звернулась до із письмовою заявою, про те, що 23.09.2023 року з її карткового рахунку несанкціановано було списано грошові кошти. Вищевказані дії відповідачки, а саме звернення до правоохоронних органів та самого Банку щодо шахрайських дій третіх осіб стосовно зняття коштів з її рахунку свідчать, що вона невідкладно вжила заходів для зупинення подальших шахрайських дії захисту своїх порушених прав. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції: у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втри, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, проте його представник надав заяву про розгляд без їх присутності, проти позовних вимог заперечують, просять відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 27.12.2010 року (а.с. 10). При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані Відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а Відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 20000 грн. (а.с. 8,9). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюють за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд"(а.с. 11). Позивач зазначає, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 13.06.2021 року має заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 27.12.2010 у розмірі 39795,13 грн., яка складається з наступного: 31971,15грн. - заборгованість за тілом кредиту; 31971,15 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7823,98 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Проте, як зазначає відповідачка, та встановлено судом, 23.03.2019 року з кредитної карти [PERSON] шахрайськими діями несанкціановно було знято гроші без її відома, в результаті втрати нею доступу до свого мобільного номеру телефону та мобільного додатку «Приват24». Так, з метою отримання банківських послуг, [PERSON] підписала Заяву б/н від 27.12.2010 року, згідно якої отримала кредитний ліміт у розмірі 300 грн. кредитного ліміту на картковий рахунок. В подальшому вказаний кредитний ліміт неодноразово змінювався, при цьому, як вбачається з наданої Банком роздруківки операцій по вказаному картковому рахунку станом на 23 березня 2019 року у відповідачки була відсутня заборгованість. 23 березня 2019 року відповідачка втратила доступ до номеру власного мобільного телефону та відповідно до мобільного додатку «Приват24» та в подальшому, невстановленими особами було збільшено кредитний ліміт за кредитною карткою відповідачки та знято 21274 грн. 45 коп. та здійснено купівлю товару, за допомогою банківського сервісу «Оплата частинами» на суму 15 000 грн. За вказаним фактом відповідачка повідомила Позивача про незаконні дії з її банківською карткою. 23.03.2019 року відповідачка звернулась до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. 24.03.2019 року відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та було розпочато досудове слідство кримінального провадження №12019160150000654 за ст. 185 ч. 1 КК України (а.с. 165,166). Листом ПрАТ «Київстар» №29410/01 від 22.10.2024 (а.с. 180-181) повідомлено, що електронні комунікаційні послуги по телефонному номеру [NUMBER] в період часу з 22.03.2019 року по 25.03.2019 року надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар», знеособлено (анонімно), без укладання письмового договору або реєстрації відповідно до «Порядку реєстрації абонентів, які отримують телекомунікаційні послуги без укладення договору в письмовій формі», затвердженого Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 28.11.2017р. № 607 (що діяв на той час) та за жодною особою зареєстрований не був. 12.12.2023 року мережа ПрАТ «Київстар» зазнала кібератаки. За даним фактом СБ України порушено кримінальну справу. Згідно з даними відповідальних підрозділів Компанії, наразі в ПрАТ «Київстар» дзвінки та смс абонентів, що перебували на території України, наявні (збережені) з 19.11.2020р., Інтернет сесії-дані наявні (збережені) з 01.11.2020р. Відповідно, станом на день винесення Ухвали, в інформаційних системах Компанії, вже були відсутні записи про електронні комунікаційні послуги, надані абонентам у період часу з 22.03.2019 року по 25.03.2019 року. Водночас, без інформації про з`єднання за телефонним номером, немає можливості визначити міжнародний ідентифікатор мобільного обладнання (ІМЕІ), в якому використовувалась сім-карта з телефонним номером [NUMBER] в період часу з 22.03.2019 року по 25.03.2019 року. У свою чергу, в інформаційних системах Компанії зафіксовано факт здійснення об 15 год. 10 хв. 23.03.2019 року заміни сім-карти з телефонним номером [NUMBER] на іншу сім-карту з тим самим телефонним номером. Відомості про спосіб, що здійснювали заміну сім-карти з телефонним номером [NUMBER] об 15 год. 10 хв. 23.09.2019 року, в інформаційних системах Компанії відсутні (а.с. 180-181). Але при цьому, ПрАТ «Київстар» підтверджує факт здійснення об 15 год .10 хв. 23.03.2019 року зміни сім - карти з телефонним номером [NUMBER] на іншу сім - карту з тим самим телефонним номером. З наявної довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25.07.2024 ZAKL-2024/1-7610982 (f/c/ 150-152) вбачається, що 25.03.2019р. клієнт [PERSON] звернулася до Банку з письмовою заявою (реф. ВК 190325РВМКІ0000000004891), про те що 23.03.2019р. з її карткового рахунку несанкціоноване списано грошові кошти в загальній сумі 35958,35грн. Свою причетність до ведення вищезазначених операцій клієнт [PERSON] категорично заперечує. Перевіркою встановлено, що згідно виписки за картрахунком [NUMBER] клієнта [PERSON] 23.03.2019 у період часу з 15:33:48 до 15:39:26 на карту зараховані грошові кошти в загальній сумі 15459,57 грн. За рахунок оформлення кредитних договорів за програмою "Миттєва розстрочка", через Приват24 в акаунті [NUMBER] клієнта [PERSON] - 23.03.2019 у період часу з 15:31:12 до 15:46:18 на карту з картрахунку [NUMBER] клієнта [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 35958,3 5грн. виведені через зовнішній Інтернет Платіжний Сервіс, в терміналі - МОNO011, який не належить ПриватБанку (Власник терміналу: MONODIRECT, який належить МОНОБАНКу) - перекази на картрахунок клієнта іншого банку, (Одержувача не ідентифіковано). Операції проведено шляхом внесення реквізитів карти (номер карти, термін дії та код CVV-2 (унікальний код карти для проведення операцій в мережі Інтернет)). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25.07.2024 ZAKL-2024/1-7610982 (f/c/ 150-152), АТ КБ «ПриватБанк» прийшов до висновку про порушення клієнткою [PERSON] . Умов та Правил надання банківських: послуг, а саме: держатель Карти несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на карті даних, до моменту звернення Власника Карти в Банк та блокування Карти і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в стоп лист Платіжною системою; держатель Карти зобов`язується: - не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, - не передавати Картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання в пошкодження, розкрадання Карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІК; відповідальність за всі операції, вироблені в межах лімітів, збільшених за розпорядженням Клієнта (як письмовою, так і факсимільному або усним зверненням до Служби допомоги Банку) за картками, прив`язаним до карткового рахунку Клієнта, покладається на Клієнта; клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі якщо його дії або бездіяльності призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча cт. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. Прострочене тіло кредиту згідно до Договору це прострочений кредит - кредитні кошти, які були надані клієнту і не були повернуті Банку в термін, передбачений Договором, тобто це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаною кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі. Прострочені відсотки - це нараховані відсотки за користування кредитам лімітом, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачем, але не погашені, або погашені частково не у повному обсязі. Згідно cт. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Відповідно до пункту 11 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № б-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-185бсв17), від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/1 б-ц (провадження №61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025 /19 (провадження № 61-1035св21), від 06 вересня 2023 року у справі № 686/30030/21 (провадження №61-5111св23). У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-код або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів». За відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача банком фактично не є рівними. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (проваджені №61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинені відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змоги ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТКБ «ПриватБанк». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження №61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції: у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втрати, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні отриманні спірних грошових коштів: сам по собі факт коректного вводу вихідних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції: за відсутності належних та допустимих доказів, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 рок справі № 176/1445/22. Таким чином, встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідачка, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, та враховуючи підтверджений факт заміни сім-карти відповідача у цей період, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. При цьому, суд звертає увагу на те, що Банк не визнає шахрайські дії відносно відповідача, тому стосовно грошей, які нібито повернуті відповідачу, то суд вважає, що жодними доказами не доказано, що вказана транзакція - це повернення саме цих грошових коштів, які були раніше несанкціоновано списані з рахунку відповідачки. Отже вказане поповнення жодним чином не стосується спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed