Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2881/Б від 10.10.2000 року, визнання права власності на придбане за цим договором майно. 1.1. Стислий виклад обставин. 10 жовтня 2000 року на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] за № 2881/Б на нерухоме майно гараж [ADDRESS] . Вказаний Договір купівлі-продажу був зареєстрований на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю», реєстраційний номер 2881/Б від 10.10.2000 року, а також зареєстрований у Білгород-Дністровському МБТІ 20.10.2000 року, реєстрова книга №3-516, інвентаризаційна справа №147, що підтверджується відміткою Білгород-Дністровського МБТІ Одеської області від 20.10.2000 року на біржовому договорі, технічним паспортом на гараж, біржовим договором. Після укладення даного Договору та реєстрації за позивачем права власності у Білгород-Дністровському БТІ, позивач володіє, користується придбаним гаражем по теперішній час. Згідно з п. 8 договору купівлі - продажу нерухомості та відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України /ред. 1963 р./, угоди підлягали реєстрації у Бюро Технічної Інвентаризації за місцем розташування об`єкта нерухомості, що було зроблено позивачем, про що в договорі та у технічному паспорті на гараж є відповідні відмітки, в яких зазначено, що гараж належить позивачу на праві приватної власності. При укладенні договору позивачу, як покупцю, було роз`яснено, що вказаний договір має законну силу, не потребує подальшої реєстрації в нотаріальній конторі, також в самому договорі було вказано, що у відповідності до ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про Товарну Біржу», договір зареєстровано на Одеській Товарній Біржі, що підтверджується пунктами 11 договору купівлі - продажу гаражу. Враховуючи викладене і приймаючи до уваги, що позивач, як покупець, повністю виконав умови правочину, сплатив вартість гаражу у повному обсягу, провів капітальній ремонт гаражу, користується гаражем з дня його придбання та по теперішній час, а колишній власник придбаного позивачем нерухомого майна не бажає посвідчити даний договір нотаріально, вказуючи, що гараж давно належить позивачу, він ним користується понад 24 роки. На підставі цього, суд відповідно до ст.ст. 16, 334, 363 Цивільного кодексу України, має право на вимогу сторони, що виконала правочин, визнати здійснений правочин у Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі дійсним та визнати за позивачем право власності на гараж. 1.2. Відповідачі правом подачі відзиву не скористалася. 2.Рух справи. Ухвалою суду від 04.11.2024 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду. У підготовче засідання представник позивача [PERSON] адвокат Братінов І.П. не з`явився, однак подав до суду заяву в якій просить розгляд справи здійснювати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача. За змістом ч.1\~ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Положенням ч.3 та ч.4\~ст.200 ЦПК України\~передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому\~ст.206 цього Кодексу. Згідно з ч.4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України). 4. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 10 жовтня 2000 року на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу за № 2881/Б на нерухоме майно гараж [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією договору, який наявний в матеріалах справи. Відповідно до п. 3 Договору, Відповідачу належав вище вказаний гараж на підставі свідоцтва про право власності, виданого за рішенням виконкому №601 від 31.08.2000 р. Згідно з п. 8 договору купівлі - продажу нерухомості та відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України /ред. 1963 р./, даний договір підлягає реєстрації в Білгород-Дністровському МБТІ на ім`я [PERSON] . Вказаний Договір купівлі-продажу був зареєстрований на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю», реєстраційний номер 2881/Б від 10.10.2000 року, а також зареєстрований у Білгород-Дністровському МБТІ 20.10.2000 року, реєстрова книга №3-516, інвентаризаційна справа №147, що підтверджується відміткою Білгород-Дністровського МБТІ Одеської області від 20.10.2000 року на біржовому договорі, технічним паспортом на гараж, біржовим договором. Після укладення даного Договору та реєстрації за позивачем права власності у Білгород-Дністровському БТІ, позивач володіє, користується придбаним гаражем по теперішній час. При укладенні договору позивачу, як покупцю, було роз`яснено, що вказаний договір має законну силу, не потребує подальшої реєстрації в нотаріальній конторі, також в самому договорі було вказано, що у відповідності до ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про Товарну Біржу», договір зареєстровано на Одеській Товарній Біржі, що підтверджується пунктами 11 договору купівлі - продажу гаражу. Позивач, як покупець, повністю виконав умови правочину, сплатив вартість гаражу у повному обсягу, провів капітальній ремонт гаражу, користується гаражем з дня його придбання та по теперішній час, а колишній власник придбаного позивачем нерухомого майна не бажає посвідчити даний договір нотаріально, вказуючи, що гараж давно належить позивачу, він ним користується понад 24 роки. 5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України). Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (що діяв і на момент укладення договору купівлі-продажу), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З положень ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 650 ЦК України встановлено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Згідно ч. 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved