Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта» про із вимогою про стягнення матеріального збитку у розмірі 10 970, 00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1 981, 30 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що Державною службою України з безпеки на транспорті відносно [PERSON] було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії АА №0022535 за порушення ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Зазначає, що постанова не була вручена адресату та повернулась відправнику, у зв`язку із чим штраф подвоївся, що спричинило [PERSON] матеріальну шкоду. Укртрансбезпека направила постанову на виконання, у зв`язку із чим із [PERSON] стягується сума подвоєного штрафу, виконавчий збір та додаткові витрати виконавчого провадження у розмірі 2 470,00 грн. [PERSON] вважає, що через дії Акціонерного товариства «Укрпошта» з приводу вручення йому листа з постановою серії АА №0011535 сталось те, що [PERSON] було завдано матеріального збитку. [PERSON] просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 8500, 00 грн., додаткові витрати виконавчого провадження у розмірі 2 470, 00 грн. та 1 211, 20 грн. сплаченого судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху. [PERSON] виправив недоліки позовної заяви, на які вказано в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) стороін. 21 травня 2024 року на адресу суду надійшов відзив Акціонерного товариства «Укрпошта». Так, відповідач зазначає, що рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї про надходження поштового відправлення, поштового переказу адресат (одержувач) інформується у спосіб, визначений оператором поштового зв`язку. Оскільки адресат або повнолітні члени його сім`ї були відсутні під час доставки, до абонентської поштової скриньки адресата (одержувача) 25.07.2023 року було вкладене повідомлення про надходження зазначеного поштового відправлення. Акціонерне товариство «Укрпошта» також зазначило, що ст. 32 Закону України «Про поштовий зв`язок» не передбачена така відповідальність операторів поштового зв`язку як відшкодування завданих збитків. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд їх задовольнити, обґрунтування надав аналогічні тексту позовної заяви. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що Державною службою України з безпеки на транспорті відносно [PERSON] було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії АА №0022535 за порушення ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. Укртрансбезпека направила постанову на виконання, у зв`язку із чим із [PERSON] стягується сума подвоєного штрафу, виконавчий збір та додаткові витрати виконавчого провадження у розмірі 2 470,00 грн. Згідно абзацу другого пункту 2.1. Статуту АТ "Укрпошта", затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 14 грудня 2018 року №611, товариство здійснює надання послуг поштового зв?язку, зокрема універсальних послуг поштового зв?язку на всій території України, з метою повного задоволення потреб користувачів у послугах поштового зв?язку та забезпечення ефективного розвитку єдиної національної мережі поштового зв?язку України. Закон України "Про поштовий зв?язок" у преамбулі визначає правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв?язку, а також регулює відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв' язку і користувачами їх послуг. Згідно з абз. 3 ст. 15 Закону України "Про поштовий зв?язок", послуги поштового зв?язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Надання послуг поштового зв?язку проводиться об?єктами поштового зв?язку АТ "Укрпошти" згідно з вимогами Правил надання послуг поштового зв`язку (зі змінами), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270. Оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх поштових відправлень, до яких, зокрема, належать рекомендовані листи (абзац четвертий пункту 8 Правил надання послуг поштового зв`язку). До внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи-прості, рекомендовані, реєстровані з оголошеною цінністю. Відповідно до п. 73 Правил надання послуг поштового зв`язку (зі змінами), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді текстового повідомлення за номером телефону мобільного зв?язку, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланка повідомлення про надходження поштового відправлення або в інший спосіб, встановлений оператором поштового зв?язку. Пунктом 99 Правил надання послуг поштового зв`язку (зі змінами), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 установлено, що у разі коли одержувач відмовляється засвідчити своїм підписом факт відмови від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, такі поштове відправлення, поштовий переказ зберігаються в приміщенні об?єкта поштового зв`язку протягом установленого пунктом 101 цих Правил строку (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), після закінчення якого - повертаються поштовим оператором за зворотною адресою. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження "не повертати" відповідно до п. 102 Правил надання послуг поштового зв`язку (зі змінами), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270. За змістом п. 104 Правил надання послуг поштового зв`язку (зі змінами), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 невручені одержувачам або відправникам поштові відправлення, поштові перекази зберігаються об?єктом поштового зв?язку протягом строку, визначеного цими Правилами. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - такими, що не виплачені. Невручені поштові відправлення, невиплачені поштові перекази зберігаються об?єктом поштового зв?язку до закінчення строку, встановленого оператором поштового зв?язку, але не менше одного місяця. Порядок пересилання поштових відправлень, затверджений наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» №211, на які посилається [PERSON] в обгрунтування своєї позиції, втрати чинність ще 01 жовтня 2017 року відповідно до наказу ПАТ «Укрпошта» №773 від 19 червня 2017 року. Як визначено вимогами ст. 23 Закону України «Про поштовий зв?язок» поштові відправлення належать відправникам до моменту вручення адресатам, якщо воно не вилучено відповідно до закону. За матеріалами справи, спір стосується рекомендованого листа № 0600223942960 з повідомленням №0690204688253 відправленого 19.07.2023 з поштового відділення Київ - 150. П. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку (зі змінами), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 визначає, що рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення, відстежується в системі оператора поштового зв?язку на шляху пересилання відправлення та вручається одержувачу з підтвердженням вручення. Рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об?єкті поштового зв?язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім?ї, який проживає разом з ним (п.81 Правил надання послуг поштового зв`язку (зі змінами), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270). У разі відсутності адресата (одержувача) або повнолітніх членів його сім?ї про надходження поштового відправлення, поштового переказу адресат (одержувач) інформується у спосіб, визначений оператором поштового зв?язку. Так як адресат або повнолітні члени його сім?ї були відсутні під час доставки, до абонентської поштової скриньки адресата (одержувача) 25.07.2023 вкладене повідомлення про надходження зазначеного поштового відправлення. Номер мобільного телефону у адресі одержувача відправником не зазначений, тому SMS/Viber-інформування адресата (одержувача) щодо надходження відправлення № 0600223942960 не здійснювалось. Оскільки за одержанням поштового відправлення протягом встановленого терміну зберігання ніхто не звернувся, рекомендований лист № 0600223942960 повернутий 22.08.2023 за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання та вручений 26.08.2023 представнику відправника. Інформація про подію невручення під час доставки внесена до електронної системи 25 липня 2023 року. Зазначений витяг попередньо сформований Акціонерним товариством «Укрпошта» в межах шестимісячного строку зберігання інформації по відправленням, після отримання претензії від [PERSON] . До форми 8 інформація про подію вручення вноситися не повинна. В межах позовних вимог [PERSON] просить стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» шкоду у розмірі 10 970 грн. до якої включив витрати, пов?язані з несвоєчасною сплатою штрафу та виконавчі витрати. З огляду на те, що Законом України «Про поштовий зв`язок», а саме статтею 32, не передбачена така відповідальність операторів поштового зв?язку перед користувачами як відшкодування завданих збитків, вимога [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ч. 1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч.1 ст.81ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст.76ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст.22ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Пунктом 9 постанови №6 Пленуму Верховного Суду України від 27березня 1992року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди. У правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди. При цьому, обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд дійшов переконливого висновку про те, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, через що вони не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволені позову відмовлено у повному обсязі, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed