Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Позивачка з\~відповідачем з\~10\~вересня 2019\~року перебували\~у шлюбі,\~який 24\~лютого 2023\~року було\~розірвано.\~Сторони є\~батьками малолітньої\~дитини \~сина [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, в той час як отримує дохід, є військовослужбовцем. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. Процесуальні дії у справі. 19 листопада 2024 року позовна заява надійшла до суду. 03 грудня 2024 року отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 09 грудня 2024 року отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання позивачки. 12 грудня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Сторони в судове засідання не викликались. Представник відповідача [PERSON] надала відзив, де позовні вимоги визнає в частині стягнення аліментів у розмірі 1/6 частки заробітку відповідача, оскільки з 25 травня 2023 року останній перебуває у шлюбі з [PERSON] та мають дочку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з 10 червня 2024 року він сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку, щомісячно. Також відповідач сплачує аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини заробітку, щомісячно. Загальний розмірі аліментів, які стягуються з відповідача складає 1/3 частина його заробітку. Також вказує, що на даний час відповідач проходить військову службу та його середньомісячний дохід становить 25\~638,26 грн. Це є єдиним джерелом доходу відповідача. Окрім того, 17 вересня 2024 року відповідач отримав поранення під час виконання бойового завдання, має ряд захворювань, внаслідок чого періодично перебуває на лікуванні, що потребує матеріальних витрат. Вказує, що стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частини його заробітку з урахуванням інших аліментних зобов`язань буде становити 58% його заробітної плати, що суперечить вимогам ст.128 КЗпП України. Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно із свідоцтвом про шлюб, сторони 10 вересня 2019 року зареєстрували шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони. Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 24 лютого 2023 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією цього рішення. Малолітній [PERSON] зареєстрований з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою. Відповідач з 25 травня 2023 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2024 року у справі №213/2573/24 з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та на її утримання в розмірі по 1/6 частини всіх видів заробітку на кожну, що підтверджується копією цього рішення. Відповідач перебуває на військовій службі та має дохід у виді заробітної плати, яка за 2024 рік склала 230 744,31 грн, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] та відомостями про застраховану особу. Як видно із довідки військової частини, відповідач 17 вересня 2024 року отримав поранення під час виконання бойового завдання, внаслідок чого неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах, що підтверджується відповідними виписками. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають з обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181, 183, 184 СК України, тобто аналогічними нормами, які передбачають, що аліменти можуть присуджуватися в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Висновок суду. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що дитина потребує матеріальної допомоги, відповідач ухиляється від передбаченого законом обов`язку її утримувати. Суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з висновком, викладеним в Постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими. В цьому контексті суд зазначає, що зміна сімейного стану відповідача, а саме народження дитини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Отже стягнення з відповідача аліментів на користь дочки [PERSON] , [INFO] за рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2024 року у справі №213/2573/24 у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача не є безумовною підставою, яка впливає на визначення розміру аліментів на утримання сина від першого шлюбу. Проте, судом встановлено, що у позивача погіршився стан здоров`я, внаслідок чого останній періодично проходить лікування. В той же час, відповідачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат на таке лікування. Що стосується доводів представника відповідача про те, що стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частини його заробітку з урахуванням інших аліментних зобов`язань буде становити 58% його заробітної плати буде суперечити вимогам ст.128 КЗпП України, то вони не заслуговують на увагу, оскільки законодавство передбачає певні обмеження щодо проведення відрахувань із заробітної плати, зокрема, загальний розмір відрахувань не може перевищувати 50%, а в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей\~70% зарплати, яка належить до виплати працівникові (ст.128\~КЗпП України,\~ст. 26 Закону України «Про оплату праці»\~та ч. 3\~ст. 70 Закону України №1404 «Про виконавче провадження»). В той же час, позивачкою, пред`являючи позов про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, щомісячно, не доведено хоча б приблизний розмір витрат, який необхідний для мінімального забезпечення сина, щоб можна було орієнтуватися на розмір аліментів необхідний для стягнення з відповідача, враховуючи той принцип, що брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. З огляду на викладене, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, його стан здоров`я та матеріальний стан, позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно і до повноліття дитини, що буде відповідати інтересам дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов подано до суду 12 листопада 2024 року (поштове відправлення від 12 листопада 2024 року), тому саме з цієї дати необхідно присудити аліменти. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при подачі позову до суду звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. З огляду на викладене та

Outcome: partial