Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

У серпні 2024 року представник АТ «Райффайзен Банк» звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Заявою-Договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит Готівкою» №014/380805/82/1142744 від 01.07.2021 року у розмірі 165 058,54 грн, а також сплачений позивачем судовий збір. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 01.07.2021 між АТ «Райффайзен банк» та [PERSON] укладено Заяву - Договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/1142744 від 01.07.2021 року, згідно умов якого кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 156 042,84 грн, строком на 60 місяців під фіксовану процентну ставку 36,9% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов договору та тарифів кредитора. Відповідно до умов п.1.2. Договору АТ «Райффайзен Банк» надав [PERSON] кредит, шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритого в АТ «Райффайзен Банк», для подальшого використання його за цільовим призначенням. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно умов Договору погашення кредиту та відсотків за кредитом, в зв`язку з чим, станом на 04.06.2024 року утворилася заборгованість відповідача перед банком у розмірі 165 058,54 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 147 706,33 грн; заборгованості за відсотками у розмірі - 17 352,21 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань, заборгованість за договором не погашає, що на думку позивача, є порушенням законних прав АТ «Райффайзен Банк». Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2024 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. Після виконання приписів ст. 187 ЦПК України, ухвалою судді від 22.08.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу за місцем реєстрації. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явився, будь-яких заяв та клопотань по суті спору не надав, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відзив на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У порядку ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Враховуючи вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» розмістило на власному офіційному сайті в мережі інтернет публічну пропозицію про надання громадянам банківських послуг на умовах, що викладені у правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль». У публічній пропозиції визначено, що фізична особа, яка виявила намір прийняти (акцептувати) цю публічну пропозицію, підписує Заяву про акцепт публічної пропозиції/угоду, за встановленою формою. Також у публічній пропозиції зазначено, що ця публічна пропозиція, заява про акцепт, правила, разом із тарифами, заявами, усіма змінами, додатками, додатковими договорами/угодами до них у сукупності є договором банківського обслуговування. При цьому договір банківського обслуговування є укладеним з дати приймання банком або кредитним посередником підписаної фізичною особою заяви про акцепт. 18.04.2018 року відповідач [PERSON] звернувся до АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав угоду № PDV2-2379507. Відповідно до цієї угоди відповідач прийняв публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднені та знаходяться у вільному доступі на сайті банку www.aval.ua, висловила повну та безумовну згоду з її умовами. 01.07.2021 року [PERSON] звернувся до АТ «Райффайзен Банк» із заявою на отримання кредиту за програмою кредиту «Кредит-готівкою» №014/380805/82/1142744. Перед укладенням та підписанням кредитного договору 01.07.2021 року позичальник ознайомився з основними умовами кредитування, інформацією щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядком повернення кредиту, додатковою інформацією та іншими важливими правовими аспектами, шляхом підписання паспорту споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою». Стаття 9 Закон України "Про споживче кредитування" визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону). Частиною 3 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12). Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонам 01.07.2021 року паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеного для нього додатком 1 Закону України «Про споживче кредитування» свідчить про те, що АТ «Райффайзен Банк» і відповідач мали намір укласти договір споживчого кредитування. 01.07.2021 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/1142744, за якою кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 156 042,84 грн, строком на 60 місяців під фіксовану процентну ставку 36,9% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії відповідно до умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Згідно п. 1 Заяви-Договору, банк відкриває поточний рахунок «Для виплат» в гривнях на ім`я клієнта та здійснює його розрахунково-касове обслуговування у відповідності до Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування поточних рахунків фізичних осіб. В п.п. 2.1. Кредитного договору сторони встановили, що проценти за користування кредитом сплачуються позичальником кредитору у складі щомісячного ануїтетного платежу, вказаного у Графіку, і розраховується, виходячи з процентної ставки, передбаченої підпунктом 1.2.3 пункту 1.2 Заяви-Договору. Проценти нараховуються щомісяця на фактичний залишок заборгованості за весь строк користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту (включно) або з наступного за днем надання кредиту операційного дня (у разі надання кредиту після закінчення операційного часу), виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт). Відповідно до умов п. 2.2. Кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами. Ануїтентний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів та розраховується за формулою, визначеною підпунктом 3.5.1. пункту 3.5. Статті 3 Розділу 6 Правил. Пункт 2.3. Кредитного договору визначає, що позичальник зобов`язався здійснювати погашення Кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену підпунктом 1.2.4. пункту 1.2. Заяви-Договору. Якщо дата сплати ануїтетного платежу, не є робочим днем, ануїтетний платіж має бути сплачений клієнтом не пізніше останнього робочого дня, що передує даті сплати ануїтетного платежу. Згідно п.п. 1.2.5. Заяви-Договору з метою виконання грошових зобов`язань за Кредитом, Клієнт доручає Банку здійснювати 26 числа кожного місяця Договірне списання коштів з КР на поточний рахунок в скмі 5729,20 гривень, яка дорівнює сумі ануїтетного платежу згідно Графіку. Згідно п. 2.4. Заяви-Договору, у визначений п. 2.3. Заяви-Договору строк клієнт має забезпечити наявність коштів на поточному рахунку для подальшого здійснення банком договірного списання коштів згідно з умовами, передбаченими пунктом 9. Заяви про акцепт публічної пропозиції/Угоди. Погашення заборгованості за кредитом, процентів, пені здійснюється шляхом здійснення банком договірного списання у визначеному пунктом 9. Заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди порядку. У випадку об`єктивної неможливості забезпечення клієнтом достатньої суми на рахунках (арешт коштів, закриття рахунків тощо), з яких банк здійснює договірне списання коштів з метою погашення клієнтом заборгованості за кредитом, погашення клієнтом заборгованості може бути здійснені будь-яким іншим шляхом, погодженим банком. У п. 7. Заяви-Договору клієнт підтвердив, що ознайомлений з чинною редакцією Правил. Клієнт визнає та підтверджує, що на взаємовідносини сторін за цією Заявою-Договором поширюється положення Договору, Правил, в тому числі Розділів 2, 6 Правил. Клієнт зобов`язався дотримуватись умов Договору, Правил, зокрема, тих положень, що регламентують умови відкриття та обслуговування поточних рахунків, а також надання банком кредитів. Підписанням цієї Заяви-Договору клієнт підтверджує, що відносин сторін за цією Заявою-Договором застосовуються всі положення Договору, в тому числі Розділів 2, 6 Правил так само, як би текст Правил був би власноруч підписаний клієнтом. Відповідно до п. 1.2. Розділу І. Правил, Правила застосовуються до відносин сторін з дати прийняття (акцепту) клієнтом Публічної пропозиції шляхом підписання клієнтом заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди. Правила набувають сили у відносинах сторін за Договором банківського обслуговування з дати набуття ними чинності. Чинна редакція Правил офіційно оприлюднюється на сайті банку та розміщується у відділеннях банку. Оскільки сторонами було погоджено у Заяві про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/1142744 від 01.07.2021 р., зокрема, розмір поточного ліміту на дату початку кредитування, процентну ставку, розмір щомісячного платежу і порядок його нарахування, то суд вважає, що підписання відповідачем [PERSON] зазначеного документу, в сукупності із угодою № PDV2-2379507 від 18.04.2018 р., паспортом споживчого кредиту та графіком погашення Кредиту, підтверджує згоду відповідача на укладення договору про надання банківських послуг. Суд вважає, що підписавши проаналізовані вище угоду № PDV2-2379507 від 18.04.2018 р., заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/1142744 від 01.07.2021 р., паспорт споживчого кредиту з додатком №1, які є складовими частинами кредитного договору, [PERSON] відповідно до вимог ст.ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 02.12.2020 у справі №284/157/20-ц, який суд застосовує до спірних правовідносин відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. З виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що позивачем на виконання умов кредитного договору виплачено [PERSON] на його поточний рахунок суму кредиту у розмірі 156 042,84 грн. Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка по рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року по справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 року по справі № 760/7792/14-ц, від 22 квітня 2024 року по справі № 559/1622/19. Позичальник зобов`язалася належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Банк свої зобов`язання виконав, надавши позичальнику кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами договору. Отже, з укладанням договору, у позичальника виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за договором у строки та в розмірах, встановлених умовами договору. Крім того, до позовної заяви доданий розрахунок заборгованості, який підтверджує факт отримання грошових коштів, рух кредитних коштів та погашення заборгованості. Вказаний розрахунок складений відповідно вимог до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, а також інших витрат відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 04.06.2024 року має заборгованість в сумі 165 058,54 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 147 706,33 грн; заборгованості за відсотками у розмірі - 17 352,21 грн. Оскільки нормативно-правовими актами, в тому числі актами Національного Банку України, не затверджено зразок «Розрахунку заборгованості кредитним договором», тому розробка такого документу такого типу віднесена до компетенції кожної банківської установи. За таких обставин, долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості є формою, встановленою банком, мета якого фіксування кредитної заборгованості позичальника. Враховуючи правовий висновок Верховного Суду у постанові від 17.12.2020 по справі 278/2177/15-ц, суд визнає наданий банком розрахунок заборгованості належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Крім того, суд враховує, що відповідачем, не надано власного контррозрахунку заборгованості, підтвердженого відповідними доказами. Доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит Готівкою» №014/380805/82/1142744 від 01.07.2021 року у розмірі 165 058,54 грн суду не надано. На виконання ст. ст. 625, 1050 ЦК України, 05.06.2024 року позивач направив письмову вимогу про дострокове виконання грошового зобов`язання за вих.№ 114/5-468099 на адресу реєстрації відповідача, що підтверджується списком згрупованих відправлень АТ «Укрпошта» та трекінгом відстеження листа із сайту АТ «Укрпошта». Проте, вимога залишена без відповіді. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Ст.626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст.ст.638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 634 ЦК України договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч.1 ст.610 ЦК України встановлює, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. стягнути з відповідача на користь АТ «Раффайзен Банк», відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved