Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

11.11.2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні відпустки, в якому просить суд стягнути з ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.07.2024 р. по 07.10.2024 р. в розмірі 70955,28 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів; стягнути з ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» на користь [PERSON] недоплачену компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 21762,26 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів; стягнути з ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні відпустки, починаючи з 09.08.2024 р. по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, розмір якого розрахувати з урахуванням Порядку №100 та суми доходу позивача за останні два місяці роботи (травень, червень 2024 р.), з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків та зборів. Свої вимоги мотивує тим, що з 05.09.2022 р. [PERSON] прийнято учнем гірника бригади 3 дільниці підготовки виробництва та матеріального складу Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ». 09.07.2024 р. [PERSON] прийняв рішення про переїзд в іншу місцевість та направив на електронну пошту ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» заяву про звільнення, в якій просив: звільнити його у строк до 12.07.2024 р. у зв`язку з переїздом на нове місце проживання на підставі ст. 38 КЗпП України; не пізніше 13.07.2024 р. надіслати належним чином завірену копію наказу про звільнення та трудову книжку з відповідним записом про звільнення на поштову адресу: 03049 м. Київ, а/с 16; провести остаточні розрахунки на підставі та у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Крім того, 11.07.2024 р. заява про звільнення додатково була направлена поштовим засобом зв`язку на адресу реєстрації відповідача. У зв`язку з відсутністю інформації щодо прийнятого рішення про звільнення представником позивача направлялося 4 адвокатських запити (15.07.2024 р., 23.07.2024 р., 14.08.2024 р. та 01.09.2024 р.) щодо розгляду заяви [PERSON] про звільнення. 07.10.2024 р. на поштову адресу представника [PERSON] надійшов лист від 09.09.2024 р. №12 з копією наказу про прийняття на роботу [PERSON] , копією наказу про звільнення [PERSON] , довідкою про доходи від 12.09.2024 р., трудовою книжкою [PERSON] . Таким чином, позивачу лише 07.10.2024 р. стало відомо, що наказом від 09.08.2024 р. №160/20 його звільнено з роботи 09.08.2024 р. на підставі ст. 38 КЗпП України. У зв`язку з цим, [PERSON] вважає свої права порушеними, оскільки він перебував у вимушеному прогулі та не міг влаштуватися на іншу роботу через відсутність інформації щодо звільнення, адже до 07.10.2024 р. відповідач не ознайомив [PERSON] з наказом про звільнення та не повернув трудову книжку. За таких обставин він (позивач) має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.07.2024 (дата звільнення, про яку вказував позивач у заяві про звільнення) по 07.10.2024 (дата фактичного отримання представником позивача наказу про звільнення та трудової книжки). Крім того, проведений відповідачем розрахунок компенсації за невикористані дні відпустки вважає неповним. З урахуванням довідки про доходи позивача компенсація за невикористані дні відпустки складає 49848,37 грн. Оскільки відповідач 19.08.2024 сплатив позивачу компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 28086,11 грн., з відповідача на користь позивача слід стягнути 21762,26 грн.. Крім цього, він (позивач) має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні відпустки, починаючи з 09.08.2024 по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, розмір якого розраховується з урахуванням Порядку №100 та суми доходу позивача за останні два місяці роботи. 18.11.2024 р. ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи. 12.12.2024 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.07.2024 по 07.10.2024 у розмірі 70955,28 грн. з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів та про стягнення неоплаченої компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 21762,26 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів, зменшити розмір відшкодування середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні відпустки, починаючи з 09.08.2024р. по день фактичного розрахунку (19.08.2024р.). Свої заперечення мотивує тим, що [PERSON] був прийнятий до ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ТЕРНІВСЬКЕ» ПрАТ ДТЕК «ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» (далі - ШАХТОУПРАВЛІННЯ) 02.09.2022 р. учнем гірника бригади 3 дільниці підготовки виробництва та матеріальний склад з 05.09.2022 р. З 16.01.2023 р. позивача переведено гірником на допоміжних роботах в шахтах 3 розряду бригади 2 дільниці підготовчих робіт №6 (далі - ДПР№6). Згідно з графіком виходів за липень 2024 року [PERSON] перестав виходити на роботу з 01.07.2024 р., про причини відсутності на роботі або документи, які підтверджують поважність цих причин, позивач не надав. Твердження позивача щодо направлення 09.07.2024 р. на електронну пошту ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ТЕРНІВСЬКЕ» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» заяви про звільнення з протоколом підпису ЕЦП, не підтверджується фактом отримання роботодавцем даної заяви, адже адреса pr@dtek.com належить іншій юридичній особі - ТОВ «ДТЕК», яка не є безпосереднім роботодавцем [PERSON] 26.07.2024 р. відповідачем отримано рекомендованим поштовим відправленням (вручене за довіреністю 26.07.2024 р.) заяву [PERSON] про його звільнення за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання в термін до 12.07.2024 р. Будь-які документи, які б підтверджував зміну місця проживання, [PERSON] не надав, лише зазначив адресу поштової скриньки для листування. Так як заява [PERSON] про звільнення його за власним бажанням до 12.07.2024 р. надійшла до роботодавця 26.07.2024 р., то наказ по шахтоуправлінню №160/20 від 09.08.2024 р про звільнення [PERSON] було видано з урахуванням вимог ч. 1 ст. 38 КЗпП України, а саме обов`язку працівника попередити роботодавця про звільнення за два тижні до дати розірвання трудового договору. Крім того, враховуючи дату фактичного отримання заяви про звільнення 26.07.2024 р., ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» не мав можливості видати наказ про звільнення [PERSON] до 12.07.2024 р. та направити 13.07.2024 р. на адресу: 03049, м. Київ, а/с 16 засвідчену копію наказу про звільнення та трудову книжку. 19.08.2024 р. позивачу зараховані кошти при звільненні згідно наказу від 09.08.2024 р. №160/20. Цінним листом з описом 5150000010863 позивачу направлені документи: копія наказу про звільнення №160/20 від 09.08.2024 р., довідка про доходи за останній рік, його трудова книжка, копія трудового договору, які отримані [PERSON] особисто 04.10.2024 р. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначає, що вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. В разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату. Оскільки позивач не звертався до суду з позовними вимогами про поновлення на роботі, так само як і з позовом про неправильне формулюванням причин його звільнення, а також до іншого органу, який розглядає трудовий спір, підстав для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за даних обставин не має. Щодо виплати компенсації за невикористані дні відпустки вказує, що на підставі заяви позивача від 21.11.2023 р. відповідачем виплачена грошова компенсація за невикористані 15 днів щорічної відпустки. Крім того, [PERSON] з 01.02.2024 р. перебував у щорічній відпустці у кількості 28 днів згідно з його заявою від 23.01.2024 р. Отже невикористані дні відпустки становлять 48 днів, з них: щорічна основна відпустка 22 дні за період з 05.09.2023 по 18.07.2024; щорічна додаткова відпустка 4 дні за період роботи з 05.09.2022 по 04.09.2023, 22 дні з 05.09.2023 по 18.07.2024. 19.08.2024 позивач на картковий рахунок в АТ «ПУМБ» отримав всі належні йому виплати при звільненні. Просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, починаючи з 09.08.2024 по день фактичного розрахунку 19.08.2024 з урахування того, що у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Вказує, що має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Суд дослідивши докази у справі, дійшов наступного висновку. Встановлено, що наказом від 02.09.2022 р. №171/7 за підписом директора ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» [PERSON] прийнято учнем гірника бригади 3 дільниці підготовки виробництва та матеріальний склад з 05.09.2022 р. Відповідно до наказу від 16.01.2023 р. №12/11 за підписом директора ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» [PERSON], учня гірника на допоміжних роботах в шахтах бригади 2 дільниці підготовчих робіт №6 з 16.01.2023 р. переведено гірником на допоміжних роботах в шахтах 3 розряду бригади 2 дільниці підготовчих робіт №6. 09.07.2024 р. [PERSON] на електронну пошту pr@dtek.com була направлена заява на звільнення, в якій він просив: звільнити його з посади гірника на допоміжних роботах в шахтах у строк до 12.07.2024 р. у зв`язку з переїздом на нове місце проживання (іншу місцевість) на підставі ст. 38 КЗпП України; не пізніше 13.07.2024 р. надіслати належним чином засвідчену копію наказу (розпорядження) про звільнення та трудову книжку з відповідним записом про звільнення на поштову адресу: 03049, м. Київ, а/с/16; провести з ним остаточні розрахунки на підставі та у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Також вищезазначена заява на звільнення 11.07.2024 р. була направлена позивачем поштою цінним листом на адресу ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 76), яка була отримана відповідачем 26.07.2024 р. Відповідно до наказу від 09.08.2024 р. №160/20 [PERSON] , гірника на допоміжних роботах в шахтах 3 розряду дільниці підготовчих робіт №3 звільнено 09.08.2024 р. за власним бажанням, у зв`язку з переїздом на нове місце проживання, ст. 38 КЗпП України. Наказано здійснити остаточний розрахунок, виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки, що становить 48 днів, з них: щорічна основна відпустка 22 дні за період роботи з 05.09.2023 р. по 18.07.2024 р.; щорічна додаткова відпустка 4 дні за період роботи з 05.09.2022 р. по 04.09.2023 р., 22 дні з 05.09.2023 р. по 18.07.2024 р. Згідно з довідкою ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» та розрахунковим листом за серпень 2024 [PERSON] сума, яка належить до виплати в день звільнення складає 28086,11 грн., де: компенсація за невикористані 48 календарних днів відпустки 38931,60 грн.; утримання надлишково сплаченої компенсації оренди житла - 1887,10 грн.; відрахування податків - 7223,68 грн.; 1734,71 грн. утримано аліментів. З реєстру на зарахування грошових коштів на картковий рахунок АТ «ПУМБ» за серпень 2024 р. вбачається, що розрахунок з позивачем при його звільненні був проведений 19.08.2024 р. 12.09.2024 р. відповідачем поштою були надіслані позивачу копія наказу про звільнення [PERSON] від 09.08.2024 р. №160/20, довідка про доходи [PERSON] за останні рік, трудова книжка [PERSON] та копія трудового договору [PERSON] , які були отримані позивачем 04.10.2024 р., що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» з описом вкладення до цінного листа від 12.09.2024, перевіркою статусу відстеження. На підставі заяви [PERSON] від 21.11.2023 р. відповідачем виплачена грошова компенсація за невикористані 15 днів щорічної відпустки згідно з наказом від 30.11.2023 р. №240/9. На підставі заяви [PERSON] від 23.01.2024 р. останньому наказом від 31.01.2024 р. №23/30 була надана щорічна відпустка у кількості 28 днів з 01.02.2024 р. З графіку виходів дільниця ПР-3 ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» за липень вбачається, що [PERSON] з 01.07.2024 р. не виходив на роботу. Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України (у редакції, чинній на день звільнення позивача) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 05 лютого 2021 року № 1217-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати належно оформлену трудову книжку працівнику, з яким укладено трудовий договір до набрання чинності цим Законом та який звільняється до завершення процедури включення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність, у день звільнення. Відповідно до ч.5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення. Отже відповідальність роботодавця за затримку видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення настає за наявності сукупності обставин, наведених у частині 5 статті 235 КЗпП України. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.03.2023 року у справі № 753/11751/20 (провадження № 61-11653св22), від 08 травня 2024 року у справі № 300/253/17 (провадження № 61-13352св23), від 22 травня 2024 року у справі № 756/6627/20 (провадження № 61-6919св23) За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах, у яких оспорюється недотримання процедури звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Однією з частин процедури звільнення є вручення працівникові у день звільнення копії наказу (розпорядження) про звільнення відповідно до положень статті 47 КЗпП України. Судом встановлено, що 26.07.2024 р. відповідач отримав заяву позивача про звільнення, в якій позивач просив звільнити його з посади гірника на допоміжних роботах в шахтах у строк до 12.07.2024 р. у зв`язку з переїздом на нове місце проживання (іншу місцевість) на підставі ст. 38 КЗпП України та не пізніше 13.07.2024 р. надіслати належним чином засвідчену копію наказу (розпорядження) про звільнення та трудову книжку з відповідним записом про звільнення на поштову адресу: 03049, м. Київ, а/с/16. Наказом від 09.08.2024 р. №160/20 [PERSON] , гірника на допоміжних роботах в шахтах 3 розряду дільниці підготовчих робіт №3 звільнено 09.08.2024 р. за власним бажанням, у зв`язку з переїздом на нове місце проживання, ст. 38 КЗпП України. Однак копія наказу (розпорядження) про звільнення позивача та трудова книжка були направлені позивачу цінним листом з описом вкладення поштою лише 12.09.2024 року. Суду не надано жодних належних, допустимих, достовірних доказів, які б підтверджували відсутність вини роботодавця щодо невидачі позивачу копії наказу про звільнення та трудової книжки в день звільнення. Тому наявні правові підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за затримку видачі йому копії наказу про звільнення та трудової книжки. У випадках вимушеного прогулу застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від від 8 лютого 1995 р. № 100 Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» від 30.09.2024 р. №602 середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1174,07 грн. Згідно з частиною шостою ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2136-IX у період дії воєнного стану не застосовуються норми, зокрема, ст. 73 КЗпП, якою встановлені святкові та неробочі дні. Таким чином, вина роботодавця у затримці видачі копії наказу про звільнення є доведеною, а тому відповідач має компенсувати позивачеві його середній заробіток за час вимушеного прогулу, обумовленого затримкою видачі копії наказу про звільнення за період з 09 серпня 2024 року (з дня звільнення позивача) по 12.09.2024 (день направлення позивачу цінним листом копії наказу про звільнення та трудової книжки), що становить 24 робочих днів, у розмірі 28177,68 грн. (24 днів х 1174,07 грн.(середньоденна заробітна плата) = 28177,68 грн.). При цьому суд не бере до уваги доводи позивача про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу повинен бути стягнений за період з 12.07.2024 (дата звільнення, про яку вказував позивач у заяві про звільнення) по 07.10.2024 (дата фактичного отримання представником позивача наказу про звільнення та трудової книжки) з наступних підстав. В позовній заяві позивач зазначив, що 09.07.2024 р. він ( [PERSON] ) направив на електронну пошту ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» заяву про звільнення, в якій просив звільнити його у строк до 12.07.2024 р. у зв`язку з переїздом на нове місце проживання на підставі ст. 38 КЗпП України. Однак позивачем не доведено, що електронна пошта, на яку ним 09.07.2024 р. була направлена заява про звільнення, належить саме відповідачу - ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ». Доказів отримання відповідачем електронною поштою заяви позивача про звільнення матеріали справи не містять. Судом встановлено, що заява [PERSON] про його звільнення за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання в термін до 12.07.2024 р. була отримана відповідачем 26.07.2024 р., що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» від 11.07.2024р. з описом вкладення до цінного листа, перевіркою статусу відстеження. Наказом від 09.08.2024 р. №160/20 [PERSON] , гірника на допоміжних роботах в шахтах 3 розряду дільниці підготовчих робіт №3 звільнено 09.08.2024 р. за власним бажанням, у зв`язку з переїздом на нове місце проживання, ст. 38 КЗпП України. 12.09.2024 р. відповідачем поштою були надіслані позивачу копія наказу про звільнення [PERSON] від 09.08.2024 р. №160/20 і трудова книжка, які були отримані позивачем 04.10.2024 р., що підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» з описом вкладення до цінного листа від 12.09.2024, перевіркою статусу відстеження. Позивачем наказ про звільнення від 09.08.2024 р. №160/20 не оспорюється, вимоги про зміну дати звільнення позовна заява не містить. Враховуючи викладене компенсація позивачеві його середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обумовленого затримкою видачі копії наказу про звільнення повинна бути сплачена саме за період з 09 серпня 2024 року (з дня звільнення позивача) по 12.09.2024 (день направлення позивачу цінним листом копії наказу про звільнення та трудової книжки). При вирішенні позовних вимог про стягнення компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі 21762,26 грн. та середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні відпустки суд виходить з наступного. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати (частина перша статті 116 КЗпП України). У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (частина друга статті 116 КЗпП України). Судом встановлено, на підставі заяви [PERSON] від 21.11.2023 р. відповідачем виплачена грошова компенсація за невикористані 15 днів щорічної відпустки згідно з наказом від 30.11.2023 р. №240/9, що підтверджується заявою [PERSON] від 21.11.2023, наказом від 30.11.2023 №240/9 про виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. На підставі заяви [PERSON] від 23.01.2024 р. останньому наказом від 31.01.2024 р. №23/30 була надана щорічна відпустка у кількості 28 днів з 01.02.2024 р., що підтверджується заявою [PERSON] від 23.01.2024, наказом від 31.01.2024№23/30. Згідно з довідкою ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» та розрахунковим листом за серпень 2024 [PERSON] сума, яка належить до виплати в день звільнення складає 28086,11грн., де: компенсація за невикористані 48 календарних днів відпустки 38931,60 грн.; утримання надлишково сплаченої компенсації оренди житла - 1887,10 грн.; відрахування податків - 7223,68 грн.; 1734,71 гр. утримано аліментів. Позивач, не оспорюючи кількість невикористаних днів відпустки, яка становить 48 днів, наводить свій розрахунок суми компенсації за невикористані дні відпустки, відповідно до якого компенсація становить 49848,37 грн., та з урахуванням вже сплаченої компенсації у розмірі 28086,11 грн., з відповідача на його (позивача) користь просить стягнути 21762,26 грн. (49848,37 грн. - 28086,11 грн. = 21762,26 грн.). Однак даний розрахунок не підтверджується належними доказами, а тому вимоги позивача про стягнення компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі 21762,26 грн. задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що в день звільнення позивачу не була виплачена компенсація за невикористані дні відпустки в сумі 28086,11 грн. З матеріалів справи вбачається, що в день звільнення позивач не працював, що підтверджується графіком виходів по дільниці ПР-3 ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» за липень 2024 року, витягом з архіву реєстрації персоналу на контрольних пунктах. Відтак всі суми, що належать працівнику від підприємства, роботодавець повинен був виплатити не пізніше наступного дня після пред`явлення позивачем вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що 26.07.2024 р. відповідач отримав заяву позивача про звільнення, в якій позивач просив, зокрема, провести з ним остаточні розрахунки на підставі та у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Розрахунок з позивачем при його звільненні був проведений 19.08.2024 р., що підтверджується реєстром на зарахування грошових коштів в сумі 28086,11 грн. на картковий рахунок позивача в АТ «ПУМБ» за серпень 2024 р. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина роботодавця у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 зазначила, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар доведення відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц. Переконливих та достатніх доказів на підтвердження того, що невиплата належних позивачу сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а з інших об`єктивних причин, відповідачем суду не було надано. Відповідач, як роботодавець, не заперечив своєї вини у порушенні строків виплати заборгованості із заробітній платі, належних доказів, що підтверджують обставини, які виключають його вину у несвоєчасному розрахунку з працівником до суд не подавав. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Згідно з частиною шостою ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2136-IX у період дії воєнного стану не застосовуються норми, зокрема, ст. 73 КЗпП, якою встановлені святкові та неробочі дні. Згідно довідки ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» від 30.09.2024 р. №602 середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1174,07 грн. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи [PERSON] має вираховуватись за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, а саме з 09 серпня 2024 року (з дня звільнення позивача) по 19.08.2024 (день фактичного розрахунку), що становить 6 робочих днів. У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16 зроблено правовий висновок про те, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування, тому застосуванню підлягає положення тієї норми, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача. Вирішуючи позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (стаття 117 КЗпП України) та за час затримки видачі копії наказу про звільнення та трудової книжки з вини роботодавця (стаття 235 КЗпП України), суд, урахувавши, що більш тривале порушення трудових прав позивача викликане затримкою видачі копії наказу про звільнення та трудової книжки, що перешкоджало його працевлаштуванню, дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин саме статті 235 КЗпП України та задоволенні позовних вимог в цій частині, а в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити, оскільки неможливо одночасно застосовувати положення статей 117та 235 КЗпП України. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 року у справі № 569/283/18 (провадження № 61-2128св21). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, обумовленого затримкою видачі копії наказу про звільнення, в сумі 28177,68 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір. На підставі викладеного, ст. ст. 47, 116, 117, 233, 235 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100,

Outcome: partial