Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Березанського міського суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що із відповідачем [PERSON] вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 15.03.2022 року Яворівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області, актовий запис № 30. Від спільного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час мешкає разом з нею і перебуває на повному її матеріальному утриманні та вихованні. Відповідач і добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання їхнього малолітнього сина не надає, хоча має можливість надавати таку допомогу, оскільки перебуває на військовій службі та отримує дохід. Оскільки відповідач відмовляється надавати в добровільному порядку необхідну матеріальну допомогу на утримання та лікування їхнього сина, вона змушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача. Разом з тим, у сина [PERSON] було діагностовано захворювання, яке має досить серйозний характер з тяжкими наслідками для здоров`я дитини. Діагностування, лікування та постійний догляд потребує значних коштів, які позивачка не має можливості заробити самостійно, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку та самостійно виховує двох дітей: [PERSON] , 2015 року народження та [PERSON] , 2022 року народження. Відповідач [PERSON] не бере жодної участі у вихованні дитини та взагалі не сплачує аліменти на його утримання. Станом на дату подачу позовної заяви позивачка змушена була за власний кошт провести дороговартісне дослідження на суму 12\~000, 00 грн. та 400 доларів США, що еквівалентно сумі 16\~000, 00 грн. Також за умовами договору № 25124 від 07.09.2024 року було сплачено 4\~000, 00 грн. на проведення діагностики батька. За умовами договору № 25224 від 09.09.2024 року було сплачено 4\~000, 00 грн. на проведення діагностики матері. Були проведені додаткові обстеження дитини та аналізи, які коштували 450, 00 грн., 2\~449, 50 грн., 957, 50 грн., 990, 00 грн., 2\~200, 00 грн. Також здана група біохімічних аналізів на загальну суму 7\~805, 00 грн. Загалом, станом на дату подання позовної заяви, позивачкою на обстеження дитини було витрачено 50\~760, 00 грн. Також на щомісячній основі потрібно проводити заняття та тренування, що охоплює розвиток навичок мовлення та фізіотерапію. На закупівлю ліків було витрачено 8\~969, 00 грн. Таким чином додаткові щомісячні витрати становлять 3\~000, 00 грн. Відтак, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову та додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами в сумі 50\~760, 00 грн. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованою адресою проживання. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказавши, що відповідач [PERSON] згоден сплачувати аліменти, але не на особистий рахунок позивачки, а саме на рахунок дитини. Також повідомив, шо відповідач сплачував аліменти з певною періодичністю. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, надані на підтвердження вказаних обставин, встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] ) 15.03.2022 року було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , зареєстрований Яворівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 30 (а.с. 20). Батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06.08.2022 року Яворівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 10). До матеріалів справи долучено консультативні висновки спеціаліста від 18.03.2024 року, з яких вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , має встановлений діагноз: основний: G 98 інші ураження нервової системи, не класифіковані в інших рубриках (а.с. 12, 13). Відповідно до довідки ТОВ «Медичний центр «Лікарська династія» № 5 від 15.04.2024 року [PERSON] , [INFO] , має діагноз інші ураження нервової системи не класифіковані в інших рубриках. Рішення ЛКК: дитина знаходиться на обстежені та лікуванні і потребує фінансової допомоги (а.с. 17). Згідно з довідкою Міністерства оборони України від 07.11.2023 року № 2000, солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (а.с. 21). За змістом ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно приписів ст.\~7\~СК\~України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Принципом № 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, закріплено право дитини на здорове зростання і розвиток; з цією метою їй мають бути забезпечені спеціальний догляд і охорона. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частиною 1 статті 8\~Закону\~України\~«Про\~охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як роз`яснено п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки із матеріалів справи вбачається, що сторони не дійшли домовленості про сплату аліментів на дитину, позивачка, скористалася правом звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~СК\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України. Як визначено ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності до абз. 1 ч. 3 ст.\~181\~СК\~України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки,сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. \~ \~ \~ \~Як встановлено ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому, за змістом ч. 4 ст. 84 СК України, таке право має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З урахуванням положень ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 80 СК України передбачено, що розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року № 146. Відтак, закон передбачає окреме безумовне право дружини, з якою проживає дитина, на її матеріальне утримання батьком дитини, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В той же час, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відтак, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та матеріальним становищем сторін, а також виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Так, при вирішенні питання щодо встановлення розміру аліментів судом враховано матеріальний стан сторін, те, що дитина проживає разом з матір`ю, відповідач кошти на утримання дитини не надає, домовленості між батьками про сплату аліментів не досягнуто. Будь-яких інших доказів на спростування вимог позивачки, а також на підтвердження того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу, суду надано не було. За змістом ст.ст. 181, 182 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, по своїй правовій природі аліментні зобов`язання є періодичними платежами та підлягають сплаті щомісяця. Таким чином, виходячи з наданих суду доказів та встановлених обставин, враховуючи положення ч. 1 ст. 183 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання їхньої спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у вигляді 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, оскільки вказаний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідає інтересам сторін та інтересам малолітньої дитини, а також не суперечить чинному законодавству. Положеннями ч. 1 ст.\~191\~СК\~України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 14.05.2024 року. Окрім того, враховуючи положення ч. 2 ст. 80, ч. 1 ст. 183 СК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення аліментів на її утримання підлягають задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивачки на її утримання аліментів в розмірі 1/4 частин всіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною [PERSON] ,\~ [INFO] , трьох років, оскільки вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам сторін, а також не суперечить чинному законодавству. Положеннями ч. 1 ст.\~79\~СК\~України передбачено, що аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А відтак, вимоги позивачки підлягають задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 14.05.2024 року. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат на дитину, суд зазначає наступне. В силу приписів ч. 1 ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.\~185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У п. 18 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»\~№ 3\~від 15.05.2006\~року роз`яснено, що відповідно до ст.\~185\~Сімейного кодексу\~України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Аналізуючи положення ст.\~185\~СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). На підтвердження своїх вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину до матеріалів справи позивачкою долучено: рахунок № 032 від 22.04.2025 року на суму 12\~000, 00 грн. (а.с. 14); квитанцію від 22.04.2024 року на суму 957 грн. 50 коп. (а.с. 76); квитанцію від 22.04.2024 року на суму 2\~449 грн. 50 коп.; рахунок № 032 від 11.06.2024 року на суму 12\~000, 00 грн. (а.с. 79); платіжну інструкцію від 27.07.2024 року на суму 990, 00 грн. (призначення платежу: генеологічні послуги) (а.с. 88); квитанцію від 09.09.2024 року на суму 4\~000, 00 грн., квитанцію від 01.10.2024 року на суму 12\~000, 00 грн. (а.с. 90). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню у рахунок відшкодування додаткових витрат, суд повинен враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. За таких обставин, суд вважає, що заявлена позовна вимога щодо стягнення додаткових витрат підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] додаткових витрати на дитину [PERSON] [INFO] , в розмірі 22\~198 гривень 50 копійок. За змістом п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст.\~5\~Закону\~України\~«Про\~судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Враховуючи ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторонни стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial