Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 4615,12 грн, та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. В обгрунтування поданого позову зазначено, що 08 серпня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участь автомобіля Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] під керуванням позивача, та автомобілем Hyundai Tucson, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 серпня 2019 року по справі № 404/5059/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до відповідальності шляхом накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. Згідно звіту № 293 вартість матеріального збитку, нанесеного в результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] , без врахування зносу складає 5695,70 грн. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в Публічному акціонерному товаристві Страхова компанія «Універсальна». Зазначає, що про настання страхового випадку повідомила Публічне акціонерне товариство Страхова компанія «Універсальна». 02 вересня 2019 року було виплачено стразову відшкодування в сумі 1080,58 грн. Не відшкодованою залишається матеріальна шкода в сумі 4615,12 грн. Крім того, позивача зазначає, що вчиненням дорожньо-транспортної пригоди їй завдана моральна шкода у вигляді душевних страждань, оскільки автомобіль втратив свій попередній вигляд та експлуатаційні характеристики, на його відновлення необхідні значні кошти, які наразі у позивача відсутні. Крім того, зазначає, що все ускладнюється поведінкою відповідача [PERSON] , який зовсім не іде на контакт та відмовляється відшкодувати хоча б частину коштів, а тому позивач звернулась до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Панфілової А.В. від 13 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (том 1,а.с. 29). Через канцелярію суду відповідачем [PERSON] подано відзив на позов (вх. № 21501 від 18.06.2020 року) в якому останній заперечує проти задоволення позову, зазначає, що наданий позивачем звіт про оцінку вартості матеріального збитку є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки не являється висновком експерта або експертним дослідженням та проведений за відсутності відповідача, як учасника дорожньо-транспортної пригоди. Також зазначає, що позивачем не доведено стягнення моральної шкоди, оскільки останньою не визначено чим саме їй завдано моральної шкоди, не вказано чи існує тяжкість вимушених змін й її життєвих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлювального ремонту (том 1, а.с.92-99). У зв`язку з звільненням судді [PERSON] , з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда, відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 23.06.2020 року та наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25.06.2020 року № 122-ОС/д, враховуючи що суддя [PERSON] у вказаному випадку не може продовжувати розгляд справи, відповідно до наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда про передачу справ № 18-АГ від 26.06.2020 року, невирішені судові справи передані для повторного автоматизованого розподілу, та згідно з пунктом 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 404/9384/19, № провадження 2/404/2501/19 (розпорядження № 372 від 16.07.2020 року керівника апарату Кіровського районного суду міста Кіровограда «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи») (том 1, а.с.100). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 404/9384/19, № провадження 2/404/2501/19 визначено суддю Кіровського районного суду міста Кіровограда Кулінка Л.Д. (том 1, а.с.101). Цивільну справу № 404/9384/19, № провадження 2/404/2501/19 прийнято до свого провадження (ухвала судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28.07.2020 року) ( том 1, а.с. 103). Ухвалами Кіровського районного суду міста Кіровограда від 09 лютого 2022 року, та від 12 грудня 2022 року у задоволенні клопотань відповідача [PERSON] (вх. № 43279 від 06.12.2021 року; вх. № 36126 від 12.12.2022 року) про витребування доказів, відмовлено (том 1, а.с.228; том 2, а.с.42). Через канцелярію суду відповідачем [PERSON] подано клопотання (вх. № 824 від 11.01.2023 року) про зупинення провадження у справі, мотивоване тим, що відповідач перебуває на службі в Збройних Силах України (том 2, а.с.46-49). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 лютого 2023 року провадження у справі зупинено до припинення перебування [PERSON] на військовій службі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Зобов`язано [PERSON] повідомити суд про усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі (том 2, а.с.51). Кіровським районним судом міста Кіровограда 20 вересня 2023 року направлено командиру військової частини [NUMBER] запит щодо надання інформації, чи переведена військова частина в якій несе службу [PERSON] на воєнний стан та чи виконує бойові завдання у зоні бойових дій (том 2, а.с.56). Військовою частиною [NUMBER] направлено до суду відповідь на запит (вх. № 38254 від 12.10.2023 року), якою повідомлено, що військовослужбовець військової частини сержант [PERSON] на даний час в зоні бойових дій не перебуває (том 2, а.с.57). У зв`язку з чим, ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 08 грудня 2023 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання (том 2, а.с.59). Відповідачем [PERSON] подано до суду пояснення (вх. № 6620 від 16.02.2024 року) в яких останній зазначає, що позовні вимоги ґрунтуються на звіті про оцінку вартості матеріального збитку, однак зазначає, що цей звіт викликає сумніви, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася 08 липня 2019 року, а звіт виконаний 19 листопада 2019 року, отже за такий тривалий час автомобіль міг зазнати змін. Крім того, у звіті зазначені всі пошкодження автомобіля, а не лише ті, що з`явились внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, зазначає, що позивач не надала до суду жодних доказів підтвердження душевних страждань. А відтак, просить\~ суд відмовити у задоволенні позову (том 2, а.с.74-77). Під час розгляду справи, судом з`ясовано, що позов подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку з чим, ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 листопада 2024 року позовну заяву [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Страхова компанія «Універсальна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, залишено без руху, та надано строк для усунення недоліків (том 2, а.с.111-112). На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 листопада 2024 року позивачем подано позовну заяву (вх. № 48623 від 25.11.2024 року), в новій редакції, яка відповідає викладених у статтях 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України (том 2, а.с.117-128). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06 грудня 2024 року продовжено розгляд справи за позовом [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Страхова компанія «Універсальна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Призначено судове засідання (том 2, а.с.129). Позивач в судове засідання не з`явилась, представником позивача подано до суду заяву (вх. № 6625 від 16.02.2024 року) про розгляд справи за відсутності позивача та її представника та підтримання позовних вимог (том 2, а.с.78-80). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. В судове засідання призначене на 13 лютого 2025 року відповідач не з`явився, подав до суду заяву (вх. № 51004 від 09.12.2024 року) про неможливість з`явитись в судове засідання у зв`язку з перебуванням на військовій службі (том 2, а.с.131-133). При цьому, суд зазначає відповідач не надав підтверджуючих доказів про неможливість прибуття в судове засідання. Як зазначає Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Враховуючи вищевикладене, оскільки справа перебуває у проваджені суду тривалий термін, з метою дотримання розумності процесуальних строків розгляду справи, та враховуючи те, що відповідач не надав до суду доказів неможливості прибуття в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (том 2, а.с.151, 155), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство Страхова компанія «Універсальна» в судове засідання не з`явилась про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (том 2, а.с.140), причин неявки суду не відомі, заяв та клопотань до суду не подавала. Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Постановою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 серпня 2019 року по справі № 404/5059/19, номер провадження 3/404/1610/19 [PERSON] визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 грн (том 1, а.с.7) Як зазначено в вищевказаній постанові, [PERSON] 08 липня 2019 року о 18 год 45 хв керуючи транспортним засобом Hyundai Tucson, державний номер [NUMBER] по вулиці Космонавта Попова, будинок № 30 в місті Кропивницький на стоянці «Август», в порушення пункту 13.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки, швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Згідно звіту № 293 про оцінку вартості матеріального збитку легкового автомобіля марки Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] виконаної на замовлення позивача, вартість нанесеного матеріального збитку, в результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику колісного транспортного засобу марки Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] \~ складає 5695,70 грн (том 1, а.с.9-19). Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в Публічному акціонерному товаристві Страхова компанія «Універсальна», 02 вересня 2019 року позивач отримала від вказаної страхової компанії страхове відшкодування в сумі 1080,58 грн (том 1, а.с.8). Позивачем направлялась відповідачу [PERSON] пропозиція досудового врегулювання спору (том 1, а.с.20-21). Варто зазначити, позивач у позові зазначає, що власником транспортного засобу Hyundai Tucson є [PERSON] , а на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, у [PERSON] було відсутнє водійське посвідчення, а як в подальшому з`ясувалось воно було протерміноване. Про вказану обставину позивача зазначає і у листі до Управління патрульної поліції (том 1, а.с.22). Вказані обставини не заперечуються відповідачами, та в силу частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України не потребують доказування. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 Цивільного кодексу Українит джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.\~ Відповідно до частин першої, другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Частинами третьою-четвертою статті 1187 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди завдані матеріальні збитки позивачу, та те, що власником транспортного засобу Hyundai Tucson є [PERSON] , а на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди у [PERSON] було відсутнє водійське посвідчення, а як в подальшому з`ясувалось воно було протерміноване, вказані обставини не заперечуються відповідачами, та оскільки сума страхового вішкодування не покрила вартість відновлювального ремонту автомобіля Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] , суд вважає, що з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню матеріальна шкода завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 4615,12 грн. Крім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача під час керування автомобілем та шкодою нанесеною автомобілю позивача, в зв`язку з чим, наявні правові підстави для відшкодування останньому завдану моральну шкоду. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині заподіяння моральної шкоди позивач посилалась на те що, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, остання була позбавлена можливості вільно користуватися своїм транспортним засобом, змінився її усталений спосіб і ритм життя. Так, згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Враховуючи вищенаведене, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 7000,00 грн. Крім цього позивач заявив до стягнення з відповідачів вартість проведення оцінки завданого транспортному засобу матеріального збитку в сумі 1500,00 грн. Частиною першою статті 133 Цивільного процесуального кодексу Ураїни визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 Цивільного процесуального кодексу України.) Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина шоста статті 139 Цивільного процесуального кодексу України). На замовлення позивача, суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] виконано експертне дослідження матеріального збитку, нанесеного в результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номер [NUMBER] ( звіт № 293 від 21.11.2019 року, том 1, а.с. 9-18). За виконання вказаного ескпертного дослідження, позивач сплатила 1500,00 грн., що підтверджується розрахунковою квитанцією № серія ВААВ № 492154 (том 1, а.с.19). А відтак, з відповідачів [PERSON] , та [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] вартість експертизи в сумі 1500 грн, що дорівнює по 750,00 грн з кожного з відповідачів. Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідачів на її користь витрати на професійно правничу допомогу в сумі 10500,00 грн. Частиною восьмою\~ статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~ визначено, що\~ розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у\~ справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з частиною третьою\~ статті 137 Цивільного процесуального кодексу України\~ для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої\~ статті 137 Цивільного процесуального кодексу України\~ розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті\~ суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята\~ статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини п`ятої\~ статті 137 Цивільного процесуального кодексу України\~ зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони\~ у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. … саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~ статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких\~ саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Представником позивача, [PERSON] , адвокатом Грушка В.І., на підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір № 16 про надання правової (правничої) допомоги від 18.12.2019 року (том 1, а.с.187-190), додаток № 1 до договору № 16 про надання правової (правничої) допомоги від 18.12.2019 року (том 1, а.с.191), акт приймання-передачі наданих послуг від 30.09.2021 року ( том 1, а.с.192), та квитанцію до прибуткового касового ордера № 12/2 від 30.09.2021 року за яким позивача сплатила витрати на правничу допомогу в сумі 10250,00 грн (том 1, а.с.192а). Враховуючи вищевикладене, оскільки представником позивача проведена значна робота щодо збирання доказів для з`ясування обставин цієї справи, звернення до суду з відповідними клопотаннями, надання всіх письмових пояснень та заперечень, та враховуючи процесуальну поведінку учасників справи, понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідачів, у зв`язку з чим, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідачі на користь позивача 5125,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу, з кожного. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідачів. Оскільки позивач звернулась до суду із позовом, пред`явивши дві позовні вимоги майнового характеру, а саме: відшкодування матеріальної шкоди в сумі 4615,12 грн, та моральної шкоди в сумі 10000,00 грн, за кожну з вимог позивач у відповідності до Закону України «Про судовий збір» сплатила судовий збір в сумі 768,40 грн, що склало сумарну суму судового збору 1536,80 грн. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна вимога про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволена повністю, то з відповідачів на користь позивача підлягає сплаті судовий збір в сумі 384,20 грн з кожного. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 10000,00 грн, вказана вимога пред`явлена до одного відповідача [PERSON] , та задоволена судом в сумі 7000,00 грн. Отже, сума задоволених вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди складає в розмірі 7000,00 грн., тому з відповідача [PERSON] , підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 537,88 грн. (7000,00 грн. х 100 % : 10000,00 грн. х 768,40 грн.).

Outcome: partial