Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що 24 травня 2017 року між Акціонерним товариством «Ідея банк» та відповідачкою, [PERSON] , було укладено кредитний договір №С16.195.73244. 17 листопада 2023 року між АТ «Ідея банк» та ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 17112023, у відповідності до умов якого, АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів», а ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно пункту 2.2. договору факторингу\~права\~вимоги, які АТ «Ідея банк» відступає ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» за цим\~договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея банк», та визначені в\~друкованому реєстрі боржників, що підписується\~сторонами в день укладання цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до реєстру боржників № 2 від 17 листопада 2023 року, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» набуло\~права грошової\~вимоги до\~відповідачки\~за кредитним\~договором №\~С16.195.73244 в розмірі 23207,16 гривень, з яких: 8999,15 гривень - заборгованість за основним боргом; 14208,01 гривень - заборгованість за відсотками. З моменту отримання права вимоги до\~відповідачки, а саме з 17 листопада 2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки. Передбачені кредитним договором. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою. Позивач просить суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість та понесені ним судові витрати. Ухвалою Ананьївського\~районного суду\~Одеської області\~від 14\~листопада 2024\~року було\~відкрито провадження\~в справі,\~постановлено проводити\~розгляд справи\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження у\~відповідності до\~частини п`ятої\~статті 279\~ЦПК України\~без повідомлення\~сторін за\~наявними у\~справі матеріалами\~та встановлено відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України. Відповідачці, [PERSON] , за зареєстрованим місцем її проживання було надіслано ухвалу суду про відкриття провадження в справі разом з позовною заявою та додатками до неї, про що містяться відомості в матеріалах справи (а.с.56). Поштовий конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.58). Відповідно до положень пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Аналогічні положення закріплені у пунктах 3 та 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, якими врегульовано порядок надсилання та вручення учасникам справи судових повісток та повідомлень. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року в справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі №800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 листопада 2019 року в справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року в справі № 24/260-23/52-б). За наведених обставин відповідачка вважається такою, що 19 грудня 2024 року отримала копію ухвали суду про відкриття провадження в справі разом з\~позовною заявою\~та додатками\~до неї(а.с.58). В установлений судом строк відповідачкою не було подано до суду відзив на позовну заяву, тому відповідно до вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, відповідачка із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не зверталася та будь-яких інших заяв, клопотань не надавала. Отже, відповідачка своїми процесуальними правами, передбаченими ЦПК України не скористалася. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи в порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд доходить до наступного висновку. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються параграфом 1 Глави 71 Книги п`ятої ЦК України. Судом встановлено, що\~24 травня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою, [PERSON] , було укладено угоду\~№ С16.195.73244 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с.7-8). Згідно підпунктів 3.1.-3.3. пункту 3 угоди, максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 гривень. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить\~7274,00 гривень. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48% річних. Підпунктом 3.4. пункту 3 угоди визначено, що розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється тарифами банку. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитною лінією за попередній розрахунковий період\~\~до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду. Відповідно до пункту 4 угоди, повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією та/або інших платежів за угодою та договором здійснюватимуться згідно умов договору, типового графіку та розрахунку сукупної вартості кредиту, а також тарифів, які розміщені на сайті банку. Підписанням угоди клієнт підтверджує, що ознайомлений з типовим графіком і розрахунком сукупної вартості кредиту. Згідно довідки-повідомлення, підписаної відповідачкою, термін користування кредитом 12 місяців (а.с.14). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України\~визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом статтей\~205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. 17 листопада 2023 року між АТ «Ідея банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 17112023 (а.с.27-33). Згідно із\~розпорядженням Національної\~комісії,\~що здійснює\~державне регулювання\~у сфері\~ринків фінансових\~послуг від\~23\~березня 2017\~року №\~691\~«Про видачу\~TOB\~«Фінансова компанія\~Європейська агенція\~з повернення\~боргів» ліцензії\~на провадження\~господарської діяльності\~з надання\~фінансових послуг\~(крім\~професійної діяльності\~на ринку\~цінних паперів)»\~(а.с.43)\~ТОВ «Фінансова\~компанія Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~було видано\~ліцензію на\~провадження господарської\~діяльності з\~надання фінансових\~послуг (крім\~професійної діяльності\~на ринку\~цінних паперів),\~а саме\~на надання\~послуг з\~факторингу.\~07\~березня 2024\~року Національним\~банком України\~внесено запис\~до Державного\~реєстру фінансових\~установ про\~переоформлення ліцензії\~TOB\~«Фінансова компанія\~Європейська агенція\~з повернення\~боргів» на\~провадження господарської\~діяльності з\~надання фінансових\~послуг (крім\~професійної діяльності\~на ринку\~цінних паперів),\~а саме\~надання послуг\~з факторингу\~на ліцензію\~на діяльність\~фінансової компанії\~з правом\~надання послуги\~факторингу,\~(інформація\~є відкритою\~та загальнодоступною,\~зокрема,\~на сайтіhttps://kis.bank.gov.ua). Відповідно до частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Згідно\~статті 513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України\~передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно визначень термінів, що використовуються в договорі факторингу № 17112023, права вимоги всі права грошової вимоги клієнта за первинними договорами до боржників щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості , що виникли на підставі укладених між клієнтом та боржниками первинних договорів і підтверджені документацією, а також інші права вимоги за первинними договорами. Згідно пункту 2.1 договору факторингу за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до пункту 5.1 договору факторингу права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора саме в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників та договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», за умови виконання фактором зобов`язань передбачених пунктом 4.1 цього договору. Фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування в розмірі 3633000,00 гривень шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунки клієнта протягом трьох робочих днів після отримання реєстру боржників в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку та підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді, друкованого реєстру боржників, договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно» (пункт 4.1 договору факторингу). На підтвердження факту переходу позивачеві права грошової вимоги до відповідачки, [PERSON] , за угодою\~№ С16.195.73244 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 24 травня 2017 року, позивачем додано до позовної заяви ксерокопію витягу з Реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 17112023 від 17 листопада 2023 року (а.с.34-37), ксерокопію платіжної\~інструкції №\~20494\~від 20\~листопада 2023\~року про оплату за відступлення права вимоги згідно договору факторингу № 17112023 від 17 листопада 2023 року (а.с.38). В постанові від 02 листопада 2021 року в справі № 905/306/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року в справі № 2-879/11 (провадження 61-10005св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимога до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. За наведених обставин, судом встановлено, що до позивача, ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» перейшли всі права щодо прав вимоги до відповідачки, [PERSON] , за угодою\~№ С16.195.73244 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 24 травня 2017 року. Згідно витягу\~з реєстру\~боржників №\~2\~до договору\~факторингу №\~17112023\~від 17\~листопада 2023\~року ТОВ «Ідея банк» (клієнт) передало, а ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) прийняло на умовах, визначених договором, право вимоги за угодою\~№ С16.195.73244 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 24\~травня 2017\~року до відповідачки, [PERSON] , заборгованість якого станом на 17 листопада 2023 року становить 23207,16 гривень, з яких: 8999,15 гривень - заборгованість за основним боргом; 14208,01 гривень - заборгованість за відсотками. Сума кредиту: 7274,00 гривень, відсоткова ставка: 48%, дата закінчення договору: 24 травня 2024 року, кількість днів прострочення: 1600 днів. (а.с.35). Таким чином, за наведених обставин між сторонами у справі існує спір, який виник з кредитних правовідносин внаслідок невиконання відповідачкою взятого на себе грошового зобов`язання перед первісним кредитором ПАТ «Ідея банк». Відповідно до складеної первісним кредитором, АТ «Ідея банк», довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № С16.195.73244 від 24 травня 2017 року станом на 17 листопада 2023 року непогашений залишок заборгованості складає 23207,16 гривень, з яких: 8999,15 гривень - сума заборгованості за основним боргом; 14208,01 гривень - сума заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с.26). Розрахунок, наданий позивачем, відповідачкою не спростований. З моменту отримання права вимоги до\~відповідачки, а саме з 17 листопада 2023 року позивачем нарахування штрафних санкцій не здійснювалося. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 17 грудня 2021 року у справі № 278/2177/15-ц заборгованість за кредитом та її розмір має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором. Відповідно до\~пункту 59\~Положення про\~організацію бухгалтерського\~обліку в\~банках України,\~затвердженого постановою\~Правління Національного\~баку України\~04\~липня 2018\~року №\~75,\~банк обов`язково\~має складати\~на паперових\~та/або\~електронних носіях\~такі регістри,\~зокрема як клієнтські рахунки та виписки з них. Згідно пункту 62 Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку (пункт 63 Положення). Відповідно до пункту 65 Положення інформація про стан рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України. На підтвердження суми заборгованості відповідачки за кредитним договором позивач додав до позовної заяви ксерокопію виписки по рахунках за період з 24 травня 2017 року по 17 листопада 2023 року (а.с.15-25). Виписка по рахунках, як і довідка-розрахунок заборгованості за кредитним договором, розроблена, видана та оформлена первісним кредитором, АТ «Ідея банк», та є офіційним документом, який підтверджує кредитну заборгованість [PERSON] за кредитним договором. З виписки вбачається, що відповідачка отримала кредитні кошти та частково погашала заборгованість. За вказаних обставин, суд вважає, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка отримала кредит за угодою\~№ С16.195.73244 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 24 травня 2017 року, проте не виконувала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку в строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернула. Відповідно до статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Частинами шостою та сьомою статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом.\~\~У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. \~ \~ \~ \~Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00,§ 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, а відтак з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № С16.195.73244 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 24\~травня 2017\~року в розмірі 23207,16 гривень, з яких: 8999,15 гривень - заборгованість за основним боргом; 14208,01 гривень - заборгованість за відсотками. В позовній заяві міститься вимога позивача про стягнення з відповідачки понесених позивачем судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів (а.с.5 зворотний). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України\~під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно пункту 3 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до\~частини першої\~статті 141\~ЦПК України\~судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3028,00 гривень (а.с.1), суд вважає за необхідне судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на відповідачку. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. В обґрунтування витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів в розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1514 гривень), позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів. У зв`язку з цим питання розподілу цих витрат залишається без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved