Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

18 грудня 2024 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 364, 368, 372, 1217, 1223, 1226, 1261, 1269 ЦК України, просить визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , набутої у спільну сумісну власність на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 07 лютого 2007 року державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 254, право приватної власності на яку 14 лютого 2007 року було зареєстровано Комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером: 17694379, номер запису: 453/49 в книзі 57-09-27/3 на ім`я [PERSON] , що залишилася як спадок після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 03 червня 1989 року у відділі ЗАГСу Славутицького міськвиконкому Київської області Україна між позивачем, [PERSON] , та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що вчинено запис № 61. Спільних дітей позивач із [PERSON] не мають. Під час шлюбу у відповідності до договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 07 лютого 2007 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 254, позивач та її чоловік [PERSON] придбали у приватну власність однокімнатну квартиру за [ADDRESS] , на ім`я позивача. Оскільки на момент набуття у власність даного об`єкту нерухомого майна позивач та [PERSON] перебували у шлюбі та в договорі купівлі - продажу не зазначили джерело коштів, за рахунок яких вона була придбана, ця квартира за своїм правовим статусом вважається спільною сумісною власністю подружжя. 14 лютого 2007 року право приватної власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в Комунальному підприємстві АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 17694379, номер запису 453/49 в книзі: 57-09-27/3. [INFO] в м. Славутичі Вишгородського району Київської області помер чоловік позивача - [PERSON] , [INFO] . 09.09.2022 за заявою позивача, поданою у порядку та строки, визначені законом, державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. було зареєстровано спадкову справу, номер у Спадковому реєстрі 69666554, номер у нотаріуса 77/2022, спадкодавець [PERSON] . Після смерті чоловіка позивача - [PERSON] постало питання прийняття та оформлення спадщини, яка залишилася після його смерті, до якої входить також його частка у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , розмір якої за його життя між ним та позивачем не був визначений. Інших спадкоємців першої черги за законом на спадщину, що залишилася після смерті чоловіка позивача, крім неї, немає. При зверненні до державного нотаріуса з питання подальшого оформлення спадщини, до складу якого входить частка чоловіка позивача - [PERSON] у праві спільної сумісної власності у вищевказаній квартирі, позивача повідомили, що вона не зможе оформити своє право на спадщину, яка залишилася після його смерті, так як в договорі купівлі - продажу квартири від 07.02.2007 року не було вказано розмір частки кожного з них, як співвласників під час набуття даної квартири у спільну сумісну власність подружжя, в тому числі і чоловіка позивача - [PERSON] , на підставі чого державним нотаріусом 18.05.2023 за № 133/02-31 було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Внаслідок цього позивач позбавлена можливості належним чином у встановленому законом порядку посвідчити своє право на спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку її чоловіка у вищевказаній квартирі. Враховуючи вищенаведені обставини, з метою визначення розміру частки спадкодавців у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно та визнання за позивачем, як спадкоємцем за законом, права власності на частку квартири в порядку спадкування, позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою (а. с. 3-7). Ухвалою судді від 23 грудня 2024 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21 січня 2025 року. Вказаною ухвалою судді було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано зі Славутицької державної нотаріальної контори копію спадкової справи: номер у Спадковому реєстрі 69666554, номер у нотаріуса 77/2022, спадкодавець [PERSON] (а. с. 52-54). 21 січня 2025 року цивільну справу було знято з розгляду та призначено підготовче засідання на 12 лютого 2025 року (а. с. 83). Позивач та її представник адвокат Прокопенко О.П. у призначене підготовче засідання не з`явилися, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлені належним чином, до суду подали заяву, в яких просили провести підготовче засідання за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі (а. с. 55). Відповідач Славутицька міська територіальна громада Вишгородського району Київської області в особі Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області свого представника в призначене підготовче засідання не направила, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлена належним чином, до суду від Славутицького міського голови Фомічева Ю. надійшло клопотання, в якому він просив справу розглянути без участі представника Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, за наявними матеріалами у справі, проти позовних вимог [PERSON] заперечень не має (а. с. 61). Згідно з\~частиною другою\~статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Як вбачається з частини першої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 03 червня 1989 року, [PERSON] та [PERSON] 03 червня 1989 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 03 червня 1989 року зроблено запис за № 61. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а. с. 11). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири серії ВЕМ № 689831, посвідченого 07 лютого 2007 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 254, копія якого знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] купила квартиру номер [ADDRESS] (а. с. 15). Право приватної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано 14 лютого 2007 року Комунальним підприємством АРБ Славутицьке міське бюро технічної інвентаризації за [PERSON] і записано в реєстрову книгу № 57-09-27/3 за реєстровим № 453/49, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13561845 від 14.02.2007 (а. с. 16). Відповідно до пункту 10 частини 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 у Київській області утворено Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~положень статті\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з частини першої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07 березня 2022 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого знаходиться в матеріалах справи (а. с. 12). Як вбачається із спадкової справи № 77/2022, відкритої щодо майна померлого [PERSON] , яка надійшла до суду 09 січня 2025 року на виконання ухвали суду від 23 грудня 2024 року, 09 вересня 2022 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори була відкрита спадкова справа за номером 77/2022 (номер в Спадковому реєстрі 69666554). Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69986309 від 09.09.2022, померлий [PERSON] за життя заповіту не залишив. Відповідно до інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 15-08/760 від 15.09.2022, за даними Реєстру Славутицької територіальної громади станом на день смерті [PERSON] , а саме [INFO] , за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , з 21.08.1990 по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 11.07.2000 по теперішній час. Померлий [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за вищевказаною адресою з 21.08.1990 по 07.03.2022 (знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю) (а. с. 64-82). Відповідно до постанови державного нотаріуса Славутицької державної нотаріальної контори № 133/02-31 від 18.05.2023 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті її чоловіка [PERSON] на частку квартири за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що частка померлого у вказаному майні не визначена (а. с. 14, 76). Як вбачається із Звіту про оцінку майна, складеного 13 жовтня 2024 року ФОП [PERSON] , ринкова вартість однокімнатної квартири загальною площею 34.1 кв. м, розташованої за адресою: [ADDRESS] складає 282\~914 гривень без ПДВ (а. с. 22-49). З урахуванням наведеного, позивач оформити належним чином спадщину після смерті чоловіка [PERSON] не має можливості, оскільки під час набуття [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність подружжя квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , не було визначено розмір часток кожного із співвласників. Частиною першою статті 15\~Цивільного кодексу\~України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 Цивільного процесуального України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Із змісту позовної заяви вбачається, що відсутність визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру позбавляє можливості позивачу отримати свідоцтва про право на спадщину за законом у позасудовому порядку, що підтверджено постановою державного нотаріуса Славутицької державної нотаріальної контори № 133/02-31 від 18.05.2023 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, позивач звернулася до суду із метою захисту свого спадкового права. Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з приписів статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом частини 1 статті 1226\~Цивільного кодексу\~ України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із частинами першою, другою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Як вбачається із частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з наведених норм матеріального права, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серії ВЕМ № 689831, посвідченого 07 лютого 2007 року державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 254. За відсутності домовленостей та шлюбного договору між співвласниками щодо розміру частки кожного з них у спільному майні подружжя законом презюмується рівність часток дружини та чоловіка у праві спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з цим правильним є застосування принципу рівності часток співвласників при визначенні часток у спільній сумісній власності подружжя, які не визначені за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, частка співвласника нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] , становить одну другу її частку. За змістом частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 570/997/19, для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392\~ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25\~ЦК України\~здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Враховуючи, що позивач [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] , і спадкоємицею першої черги за законом, прийняла у встановленому законом порядку спадщину, нотаріус не може видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що невизначена частка спадкодавця [PERSON] в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , то необхідно визнати право власності за позивачем на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що залишилася як спадок після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , в порядку спадкування за законом. За змістом частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] , було сплачено судовий збір в сумі 1\~444,60 гривень. Позивач [PERSON] в поданій до суду позовній заяві просила не стягувати на її користь понесені нею судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви до суду. За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 722,30 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, з відповідача на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved