Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

17.05.2024 [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , з участю третьої особи Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якій просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, зареєстрованому 22.07.2011року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. В шлюбі у них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.12.2017 року шлюб між ними розірвано. Відповідач, ще після народження сина залишив сім`ю, матеріально не допомагав на утримання дитини. З відповідача присуджено стягувати аліменти, однак станом на 01.02.2024р. у нього існує заборгованість зі сплати аліментів в сумі 156 523,00грн. Відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина, батьківських обов`язків не виконує, не бере жодної участі у його вихованні, не цікавиться станом здоров`я дитини, навчанням, інтересам, не провідує його. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею (позивачкою) самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні, у зв`язку з цим, вона звернулась до суду щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 20.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого розгляду.(а.с.29) Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19.06.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду(а.с.39). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05.11.2024 витребувано в органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .(а.с.64). 14.01.2025 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради висновок №260001-вих3123 від 09.01.2025 про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, пославшись на обставини зазначені у позові. Позивач в судове засідання 11.02.2025 не з`явилась, однак подала до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд завершувати розгляд справи у її відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник третьої особи [PERSON] не заперечував щодо задоволення позову, в судове засідання 11.02.2025 не з"явився, скерував заяву про завершення розгляду справи у його відсутності та підтримав висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації ЛМР №260001-вих-3123 від 09.01.2025 року. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено та підтверджено доказами наступне. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що між [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] у зв`язку з одруженням) та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований 22.07.2011року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1541, та рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.12.2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 4). Зміна прізвища позивача підтверджується витягом перекладеного з турецької мови на українську перекладачем [PERSON] , та завіреного приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грищенко Н.О. 24.08.2023р., зареєстровано в реєстрі №7930. В шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Як зазначила позивач, відповідач ще після народження сина залишив сім`ю, матеріально не допомагав на утримання спільної дитини. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24.02.2017року з [PERSON] ухвалено стягувати на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1500,00 грн. (одну тисячу п`ятсот гривень) щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.5-6). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 28.10.2010року змінено розмір аліментів, що підлягають стягненню на підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Львова від 24.02.2017 року та присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 4000,00 гривень щомісячно, який підлягає індексації відповідно до закону, до досягненню дитиною повноліття (а.с. 7-8). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому провадженні №63846253 така станом на 01.02.2024р. становить 156 523,00грн. Відповідач умисно ухиляється від виконання, покладених законом, батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина, жодним чином не займається вихованням дитини, не приймає участі ні в духовному, ні в фізичному розвитку дитини, не спілкується з ним, не цікавиться станом здоров`я дитини, навчанням, інтересам, не відвідує його. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються матір`ю дитини (позивачкою) самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Враховуючи фактичне ухилення від виконання батьківських обов`язків покладених на батька чинним законодавством України, з метою захисту прав та інтересів дитини, Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування надано висновок від 09.01.2025року №260001-вих-3123 про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сама відсутність участі батька у вище описаному та загальноприйнятому i зрозумілому процесі підтверджує його повне та систематичне i свідоме нехтування батьківськими обов`язками щодо дитини, відтак дитина залишилась без батьківської опіки i тому є потреба в юридичному врегулюванні статусу та захисту права i законних інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав, як крайній захід впливу до відповідача є доречним i співрозмірним у захисті прав та законних інтересів дитини i перевагу слід надати, якнайкращому захисту інтересів дитини, які фактично порушуються з боку відповідача. Очевидним є те, що потрібно провести паралель між крайньою мірою терпимості з боку дитини права якої порушуються i крайньою безвідповідальністю відповідача. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування i допомогу, внаслідок своєї фізичної i розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування i допомогу, включаючи належний правовий захист, як до так i після народження. Звертаємо увагу суду, що мати не має жодних намірів, забрати дитину на виховання та не зверталися з цього приводу у встановленому законом порядку до будь-яких із суб`єктів соціальної роботи, чим прямо порушує норми Сімейного кодексу України. Враховуючи вказану інформацію та загальний аналіз обставин невиконання батьківських обов`язків [PERSON] , орган опіки i піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради мала усі законні та правові підстави на прийняття рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №20 від 19.12.2008), зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дитину, тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини. Вирішуючи даний позов, суд також вирішує питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, та в зв`язку із задоволенням позову вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 1211,20грн., сплаченого позивачем про поданні позову.

Outcome: approved