Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

У жовтні\~2024\~року ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» в особі представника адвоката Маслюженка М.П. звернулось до суду із позовом до [PERSON] \~про стягнення кредитної заборгованості в сумі 12\~926, 14 грн., та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. та на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5200 грн. а також оплату послуг поштового зв`язку в сумі відповідно до розрахункового документу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.10.2018 року АТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали угоду №С-001-035927-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, приєднавшись до публічної пропозиції банку про укладення договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО). Також в день підписання угоди позичальник надав банку заяву про акцепт публічної оферти на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки АТ «Ідея Банк». Крім того, позичальник власним підписом під текстом угоди підтвердив ознайомлення з тарифами банку та згоди з ними. Згідно п.2 угоди банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті гривні, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту платіжну картку. Пунктом 3 угоди визначено, що банк надає кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн., ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди-5000 грн., процентна ставка за користування коштами кредитної лінії-48% річних; розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється згідно з тарифами банку та ДКБО, строк користування лімітом кредитної лінії 365 днів з можливістю пролонгації. Банк свої зобов`язання за угодою виконав, відкривши відповідачу поточний рахунок та надавши можливість користуватися кредитними коштами в сумі 5000 грн. в межах кредитного ліміту., визначеного угодою. Відповідач свої зобов`язання за договором виконав лише частково, сплативши в рахунок погашення основного боргу та проценти в сумі 7504,52 грн.( останній платіж здійснено 22.12.2022 р). Внаслідок чого у позичальника сформувалась заборгованість в сумі 12\~926, 14 грн., з яких: заборгованість за основним боргом-4943,43 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками -7982,71 грн. 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та позивачем укладено договір факторингу №16/11-23, за умовами якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Сонаті» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить АТ «Ідея Банк». 29.12.2023 між ТОВ «ФК «Сонаті» та позивачем укладено договір факторингу №29/12-23, за умовами якого ТОВ «ФК «Сонаті» відступило ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ»\~належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Сонаті». Позивач зазначає,\~що всі\~нарахування,\~що відбувалися\~до дати\~отримання ТОВ\~«САНФОРД КАПІТАЛ»\~ права\~грошової вимоги,\~ здійснювалось\~безпосередньо АТ\~«Ідея Банк»станом на 16.11.2023 року, і заборгованість складає в сумі 12\~926, 14 грн. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 14.10.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якого визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Подалі представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав повністю за заявленими підставами, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України, відзив на позов не надав. У зв`язку із зазначеним та на підставі вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.ст. 247, 280 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] , приєднавшись до публічної пропозиції банку про укладення договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), 22.10.2018 року уклав з АТ «Ідея Банк» угоду №С-001-035927-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Також в день підписання угоди позичальник надав банку заяву про акцепт публічної оферти на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки АТ «Ідея Банк». Крім того, позичальник власним підписом під текстом угоди підтвердив ознайомлення з тарифами банку та згоди з ними. Згідно п.2 угоди банк відкриває клієнту поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривні, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту платіжну картку Master Gard. Пунктом 3 угоди визначено, що банк надає кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн., ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди-5000 грн., процентна ставка за користування коштами кредитної лінії-48% річних; розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється згідно з тарифами банку та ДКБО, строк користування лімітом кредитної лінії 365 днів з можливістю пролонгації. Банк свої зобов`язання за угодою виконав, відкривши відповідачу поточний рахунок та надавши можливість користуватися кредитними коштами в сумі 5000 грн. в межах кредитного ліміту, визначеного угодою. У пункті 4 угоди її сторони погодили, що повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією повинно було здійснюватись згідно умов ДКБО, а також відповідно до тарифів, які розміщені на сайті банку. Як вбачається з копії виписки по рахунку відповідача та наданого позивачем розрахунку заборгованості, [PERSON] свої зобов`язання за договором виконав лише частково, сплативши в рахунок погашення основного боргу та проценти в сумі 7504,52 грн.( останній платіж здійснено 22.12.2022 р). Внаслідок чого у позичальника сформувалась заборгованість в сумі 12\~926, 14 грн., яка складається із: заборгованість за основним боргом-4943,43 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками -7982,71 грн. На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості та не надав свій контррозрахунок заборгованості за кредитом або доказів його погашення. Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). 16.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та позивачем укладено договір факторингу №16/11-23, за умовами якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Сонаті» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить АТ «Ідея Банк». 29.12.2023 між ТОВ «ФК «Сонаті» та позивачем укладено договір факторингу №29/12-23, за умовами якого ТОВ «ФК «Сонаті» відступило ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ»\~належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Сонаті». Факт заміни кредитора у зобов`язанні підтверджується копіями вказаних договорів факторингу та витягами з реєстру боржників до цих договорів факторингу, копіями платіжних інструкцій про сплату коштів за цими договорами факторингу. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому аналіз змісту ст. 1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором та відсотків за користування кредитом у розмірі 12 926,14 грн. Щодо судових витрат по справі суд зазначає наступне. Відповідно до\~приписів статті\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи(ч.1) .\~ Розмір\~судового збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом(ч.2). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2)\~пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З наданих позивачем до суду копії списку поштових відправлень та копії фіскального чеку «УКРПОШТА» від 26.09.2024 року на суму 2355 грн. вбачається, що позивачем сплачено зазначену суму за список відправлень кількістю 53 шт. Під номером 13 у цьому списку зазначені прізвище та адреса відповідача [PERSON] , номер його телефону, маса відправлення із зазначенням кількості сторінок та вартість оплати за пересилання в розмірі 45 грн., номер відправлення 0504058947359. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг поштового зв`язку в сумі 45 грн. з надіслання відповідачу копії позовної заяви та додатків до неї, підлягають задоволенню. Щодо витрат на правову (правничу) допомогу суд зазначає наступне. Як вбачається з наданих матеріалів між ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ»\~та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» укладено договір №1/04 про надання правничої допомоги від 01.04.2024, підписано прейскурант від 01.04.2024 (додаток №2 до договору про надання правничої допомоги від 01.04.2024), видано ордер на надання правничої допомоги, та складено акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги від 15.07.2024, на підставі яких вартість надання послуг з правової допомоги склала 5200 грн., з яких: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника, складання, підписання та подання до суду позовної заяви. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.\~Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою\~статті 30 Закону № 5076-VI\~як «форма винагороди адвоката», але в розумінні\~ЦК України\~становить ціну такого договору... Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру\~та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу». Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі\~статтею 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При визначенні\~суми відшкодування\~суд має\~виходити з\~критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц , у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. При розгляді зазначеної справи по суті до суду від відповідача не було подано чи заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, та не були наведені обставини, за яких, на його думку, такі витрати не підлягали б задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, не є співмірним, зокрема, із позовними вимогами, складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом. У зв`язку із чим суд, виходячи з критерію розумності розміру витрат на правничу професійну допомогу та конкретних обставин справи, вважає достатнім стягнення з відповідача на користь позивача у відповідності до ст. 141 ЦПК України зазначених витрат в сумі 4000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial