Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

І. Позиції учасників справи Аргументи заявника 30 грудня 2024 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла заява [PERSON] , подана адвокатом Соботником Р.В., заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденко Валерій Олександрович, про встановлення факту припинення іпотеки та скасування записів про іпотеку та заборону відчуження на нерухоме майно. Заява обґрунтована тим, що: - 05 листопада 2010 року Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» (далі - Товариство) і [PERSON] уклали кредитний договір № 622/051110 (далі - кредитний договір), відповідно до якого Товариство надало [PERSON] кредит у сумі 240 000,00 гривень зі строком повернення до 04 листопада 2025 року; - у забезпечення виконання кредитного договору 05 листопада 2010 року Товариство і [PERSON] уклали договір іпотеки № 622/051110 (далі - договір іпотеки), предметом якої є квартира [ADDRESS] (далі - квартира); - свої зобов`язання за кредитним договором [PERSON] виконав, проте Товариство не зареєструвало припинення заборони відчуження та іпотеки квартири; наведені записи обмежують [PERSON] у здійснені права власності; - у 2018 році Товариство змінило назву на АТ «БМ-2018» та добровільно припинило банківську діяльність; у 2021 році проведена державна реєстрації припинення АТ «БМ-2018» як юридичної особи; - з огляду на те, що кредитор у зобов`язанні відсутній, припинити заборону та іпотеку квартири [PERSON] не може, інакше як за рішенням суду. У судове засідання заявник та його представник не з`явилися. 13 лютого 2025 року, до початку розгляду справи по суті, представник заявника подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та участі заявника. Вимоги, викладені в заяві, підтримав, просив їх задовольнити. Аргументи заінтересованої особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Руденко Валерій Олександрович у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. ІІ. Процесуальні дії суду 15 січня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій призначив судове засідання на 13 лютого 2025 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд 05 листопада 2010 року Товариство і [PERSON] уклали кредитний договір відповідно до якого Товариство надало [PERSON] кредит у сумі 240 000,00 гривень зі строком повернення до 04 листопада 2025 року (а.с. 14-16). 05 листопада 2010 року Товариство (Іпотекодержатель) і [PERSON] (Іпотекодавець) уклали договір іпотеки, посвідчений Руденком В.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 05.11.2010 за р. № 4678 (а.с. 10-13). Згідно з п. 1.1. договору іпотеки цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору, а також будь-яких додаткових угод до нього, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, за умовами якого останній зобов`язаний до 04 листопада 2025 року повернути Іпотекодержателю кредит у розмірі 240 000,00 гривень, проценти за користування ним у розмірі 19,5 % річних, комісії, неустойки та інші штрафні санкції, а також інші платежі, передбачені цим договором, у тому числі витрати, понесені Іпотекодержателем у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] (пункт 1.2. договору іпотеки). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 391366979 від 16.08.2024 за параметрами запиту: [ADDRESS] наявні такі записи про обтяження: тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 10451171; зареєстровано: 05.11.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком В.О.; підстава обтяження: договір іпотеки № 4678 від 05.11.2010; власник [PERSON] ; тип обтяження: іпотека; реєстраційний номер обтяження: 10454271; зареєстровано: 05.11.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком В.О.; підстава обтяження: повідомлення про реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою, б/н від 05.11.2010; Іпотекодержатель АТ «БМ Банк»; Іпотекодавець [PERSON] (а.с. 17). [PERSON] виконав зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується квитанцією № 4/154/2 від 02 грудня 2010 року, квитанцією № 12530 від 05 січня 2011 року, квитанцією № 12532 від 05 січня 2011 року, квитанцією № 396954 від 01 лютого 2011 року, квитанцією № 396953 від 01 лютого 2011 року, квитанцією № 849739 від 02 березня 2011 року, квитанцією № 1304021 від 01 квітня 2011 року, квитанцією № 1828236 від 10 травня 2011 року, квитанцією № 2227283 від 03 червня 2011 року, квитанцією № 2641242 від 01 липня 2011 року, квитанцією № 3154215 від 02 серпня 2011 року, квитанцією № 3488040 від 23 серпня 2011 року, квитанцією № 3668749 від 02 вересня 2011 року, квитанцією № 4034390 від 29 вересня 2011 року, квитанцією № 4156570 від 03 жовтня 2011 року, квитанцією № 4156575 від 03 жовтня 2011 року, квитанцією № 4582070 від 28 жовтня 2011 року, квитанцією № 4704309 від 04 листопада 2011 року, квитанцією № 5014092 від 24 листопада 2011 року, квитанцією № 5205033 від 05 грудня 2011 року, квитанцією № 44290 від 05 січня 2012 року, квитанцією № 564305 від 01 лютого 2012 року, квитанцією № 1059577 від 27 лютого 2012 року, квитанцією № 1161078 від 01 березня 2012 року, квитанцією № 1440741 від 16 березня 2012 року, квитанцією № 1652617 від 29 березня 2012 року, квитанцією № 1813525 від 06 квітня 2012 року, квитанцією № 2194009 від 03 травня 2012 року, квитанцією № 2703214 від 06 червня 2012 року, квитанцією № 31 15525 від 04 липня 2012 року, квитанцією № 3677136 від 07 серпня 2012 року, квитанцією № 3835247 від 16 серпня 2012 року, квитанцією № 3835248 від 16 серпня 2012 року(а.с. 18, зворот-36). Згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржників за параметрами запиту: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] станом на 19.08.2024 інформація відсутня (а.с. 37). Згідно з листом Національного банку України № 14-0004/86792 від 15.11.2024 Національний банк України 06 листопада 2018 року виключив АТ «БМ БАНК» з Державного реєстру банків на підставі рішення Правління Національного банку України № 79-рш у зв`язку з добровільним припиненням банківської діяльності без ліквідації юридичної особи. Документи (кредитна справа, кредитний або іпотечний договори на ім`я [PERSON] в описах архівних справ АТ «БМ БАНК» не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися (а.с. 42) Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 338901999 07.06.2018 проведена зміна найменування юридичної особи, код ЄДРПОУ 33881201, на Приватне акціонерне товариство «БМ-2018» (АТ «БМ-2018»). 27.12.2018 внесене рішення засновників (учасників) юридичної особи щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації. 23.03.2021 проведена державна реєстрація припинення юридичної особи в результаті її ліквідації (а.с. 43-48). ІV. Мотиви суду Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 4 ЦПК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни). Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тлумачення зазначених дозволяє виснувати, що перелік фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку є вичерпним. Головне, щоб факт, що підлягає встановленню, мав юридичне значення. Тобто від встановлення факту має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення. Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частини перша статті 598, стаття 599 ЦК України). Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України). Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом (частина перша статті 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. За змістом приписів статті 74 Закону України «Про нотаріат» нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно у зв`язку із повідомленням кредитора (позикодавця) про погашення позики (кредиту). Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - це заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до обтяжень, які підлягають державній реєстрації, серед іншого належать заборона відчуження та/або користування , іпотека. Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили, у тому числі постанови господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність) про визнання боржника банкрутом - щодо припинення всіх обтяжень прав на майно боржника (крім тих, які застосовано у кримінальному провадженні). Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України). Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить, що законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20, від 13 червня 2024 року в справі № 333/8899/21 Верховний Суд зазначив, що «можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. Рішення суду за заявою іпотекодавця про встановлення факту припинення іпотеки, коли «відсутня» особа - іпотекодержатель, яка має відповідати за позовом (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації без правонаступників), є підставою для скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. V. Оцінка і висновки суду У справі, що розглядається: - [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту припинення іпотеки квартири за договором іпотеки, укладеним у забезпечення виконання кредитного договору; - надані заявником докази беззаперечно підтверджують, що він виконав зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, що свідчить про припинення іпотеки на квартиру; - іпотекодавець (Товариство) за рішенням Національного банку України припинив діяльність, надалі за власним рішенням був припинений як юридична особа, що свідчить про відсутність кредитора у кредитному та іпотечному зобов`язаннях. За таких обставин та з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, суд вважає за можливе встановити факт припинення іпотеки та скасувати запис про заборону відчуження на квартиру та про іпотеку, які внесені на підставі договору іпотеки. З огляду на викладене, суд задовольняє заяву повністю. Суд акцентує, що рішення суду після набрання ним законної сили є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved