Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

29 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа Дачненська сільська рада Одеського району Одеської області та Біляївська державна нотаріальна контора Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій заявник просить встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини [PERSON] з [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; встановити факт прийняття [PERSON] спадщини за заповітом від 15.06.2020 року, що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 06 грудня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку окремого провадження. Витребувано у Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії витягів з Державного реєстру актів цивільного стану щодо батьків, дружини, дітей, рідних братів та сестер, онуків (із обов`язковим зазначенням їх особистого імені, прізвища та імені по-батькові, дати народження та дати смерті) [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] ; у Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] . Засідання по справі призначено на 05 лютого 2025 року. Копія заяви з додатками була доставлена до електронного кабінету Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області 02.10.2024 року, що підтверджується квитанцією про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету від 02.10.2024 року №1792509. Ухвала суду від 06.12.2024 року доставлена до Електронного кабінету Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області 07.12.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Повістка на 05.02.2025 року була доставлена до електронного кабінету Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області 26.12.2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 20 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 06.12.2024 року. 06 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області надійшла заява про розгляд справи без участі. 05 лютого 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника заявника адвоката Колесник Анастасії Юріївни надійшла заява про розгляд справи без участі. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи те, що від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без участі, а в судове засідання, призначене на 05 лютого 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 15 червня 2020 року приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Одеської області Борисовою Ніною Вадимівною посвідчено заповіт, реєстровий номер 128, за яким, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , заповіла [PERSON] , [INFO] , усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день моєї смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право (а.с.12). Зазначений заповіт зареєстровано у Спадковому реєстрі за номером 65963492, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 15.06.2020 року №65458893 (а.с.12 зв.). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис про смерть №210 від 28.11.2023 року (а.с.64). 31 липня 2024 року [PERSON] звернулася до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] (а.с.63). 31 липня 2024 року Біляївської державною нотаріальною конторою Одеської області було заведено спадкову справу №72779407 за фактом смерті [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 31.07.2024 року №77841121 (а.с.76). Листом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області від 07.08.2024 року №2473/02-14, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Роз`яснено право на звернення до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.80). Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21). У постанові\~КЦС ВС\~від 29.01.2025\~року у\~справі № 646/5897/24 зазначено, що відмовляючи у відкритті окремого провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про те, що вказаний факт не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки в цьому випадку існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження. Проте з такими висновками судів погодитися не можна, оскільки вони не відповідають нормам права, які підлягають застосуванню, та є передчасними. Так, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник зазначав, що він є єдиним спадкоємцем після смерті матері, проте суди не перевірили його доводи, не встановили і в своєму рішенні не зазначили, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (ЦК України), який би оспорював право [PERSON] на прийняття спадщини, тобто не встановили коло спадкоємців, а також між ким існує спір щодо спадкового майна, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним. Відмова нотаріуса у видачі [PERSON] свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана виключно з пропуском строку, необхідним для прийняття спадщини, та не підтвердженням факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суди не з`ясували позицію сільської ради, яка залучена до участі у справі і жодного разу не заявила про наявність у неї претензій щодо спадкового майна. Необхідність встановлення факту спільного проживання для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору. Отже, висновок судів про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений. Без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право. Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21, від 31 травня 2023 року у справі № 357/11366/22, від 07 лютого 2024 року у справі № 545/844/23, від21 лютого 2024 року у справі № 278/304/23. З метою встановлення наявності та/або відсутності інших спадкоємців та відповідно встановлення наявності або відсутності спору про право, ухвалою суду від 06.12.2024 року витребувано у Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області. 20 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з нотаріальної контори, із якої вбачається, що будь-які інші особи окрім [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] не зверталися. В матеріалах спадкової справи також наявний заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , за яким [PERSON] заповіла [PERSON] усе своє майно. Із відомостей з веб-порталу «Судова влада» та ЄДРСР вбачається, що будь-які особи заповіт від 15.06.2020 року №128, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Борисовою Н.В. не оскаржувався, будь-які рішення щодо спадкового майна [PERSON] не ухвалювалися. Будь-яких заперечень від Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області яка належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду не надходило. Більше того, матеріали справи містять довідку Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області від 29.07.2024 року №791, що видана на підтвердження спального проживання [PERSON] разом із спадкодавцем. Зазначене свідчить про те, що встановлення факту постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із спадкодавцем не впливає на права та інтереси інших осіб, тобто, не породжує спору про право, а тому, суд вважає, що такий факт може бути встановлено в порядку окремого провадження. Відповідно до довідки від 29.07.2024 року №793, що видана Дачненською сільською радою Одеського району Одеської області, [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , до дня смерті, тобто, до [INFO] (а.с.66). З копії паспорту [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7 зв.). Проте, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Тому, під час вирішення питання про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, суд має у повній мірі дослідити інші належні та допустимі докази, які були надані заявником та які б підтверджували такий факт. Так, зі змісту довідки Дачненської сільської ради Одеського району Одеської області від 29.07.2024 року №791 вбачається, [PERSON] , що померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживали разом та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] до дня смерті [PERSON] (а.с.65). На підтвердження факту спільного проживання з спадкодавцем на момент відкриття спадщини заявником також подано: - копію заяви [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] з осені 2022 року вимушена була переїхати до своєї бабусі [PERSON] , щоб доглядати її, оскільки остання була похилого віку і її стан здоров`я стрімко погіршився. Зазначає, що до моменту [PERSON] проживала з нею за однією адресою: [ADDRESS] , але не була там офіційно зареєстрована. Вона здійснювала догляд за [PERSON] , лікувала її, відносини між ними були дуже близькі. Зазначає про те, що за рік до смерті [PERSON] склала на неї заповіт. Піж час відвідування, [PERSON] завжди розповідала, що вона хоче, щоб її будинок та майно залишилось її онуці [PERSON] . Зазначає про те, що поховання [PERSON] здійснювала самостійно, самостійно за свої кошти покрила витрати на поховання; - копію заяви [PERSON] , з якої вбачається, що вона проживає у будинку [ADDRESS] , та є сусідкою покійної [PERSON] . Зазначає про те, що особливо знає її онуку [PERSON] , яка завжди приїжджала та піклувалася про [PERSON] . У 2022 році повністю переїхала до неї щоб доглядати. Зазначає про те, що [PERSON] протягом тривалого часу безперервно проживала разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство та підтримували тісні родинні відносини. Зазначає про те, що інші родичі її не відвідували; - копію заявим [PERSON] , з якої вбачається, що він добре знав [PERSON] , оскільки є її сусідом та проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначає про те, що останній рік онука [PERSON] жила разом з нею, доглядала, готувала їй. Зазначає про те, що особисто бачив, як [PERSON] постійно перебувала на подвір`ї будинку [ADDRESS] , робила все по господарству, приносила їжу, забезпечувала побут. До самої смерті [PERSON] жила разом із [PERSON] . Зазначене на думку суду підтверджує факт того, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала разом із спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Тому, враховуючи те, що рішення по справі в частині встановлення факту постійного проживання на момент ухвалення рішення жодним чином не впливає на права, свободи та законні інтереси інших осіб, беручи до уваги факт того, що встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини підтверджується належними та допустимими доказами, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви в цій частині. Щодо вимоги про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини за заповітом від 15.06.2020 року, що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд зазначає наступне. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України (далі ЦК), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц (провадження № 14-608цс18)). Так, відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Так, під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (див. постанови Верховного Суду від 18 вересня 2024 року в справі № 757/28019/21 (провадження 61-4025св24) та від 24 березня 2021 року в справі № 202/2792/19 (провадження № 61-10473св20)). Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ\~у володіння\~частиною спадкового\~майна розглядається\~як прийняття\~всієї спадщини,\~з чого\~б вона\~не складалася\~і де\~б вона\~не знаходилась.\~Доказом вступу\~в управління\~чи володіння\~спадковим майном\~можуть бути:\~довідка житлово-експлуатаційної\~організації,\~правління житлово-будівельного\~кооперативу,\~відповідної місцевої\~державної адміністрації\~чи органу\~місцевого самоврядування\~про те,\~що спадкоємець\~безпосередньо перед\~смертю спадкодавця\~проживав разом\~з ним;\~довідка державної\~податкової служби\~або страховика\~чи іншого\~органу про\~те,\~що спадкоємець\~після відкриття\~спадщини сплачував\~податки або\~страхові платежі\~по обов`язковому\~страхуванню;\~копія рішення\~суду,\~що набрало\~законної сили,\~про встановлення\~факту прийняття\~спадщини;\~запис у\~паспорті спадкоємця\~або в\~будинковій книзі,\~який підтверджує,\~що спадкоємець\~був постійно\~прописаний (зареєстрований)\~у спадковому\~будинку (квартирі);\~інші документи,\~що підтверджують\~факт постійного\~проживання разом\~зі спадкодавцем».\~Зазначений висновок\~викладений у\~постанові КЦС\~ВС від\~12.08.2024\~року № 721/1188/21. В той же час, положення статей 1268 та 1269 ЦК України свідчать про те, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо: - спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; - спадкоємець, який постійно не проживав зі спадкодавцем у встановлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини. Тобто, ЦК УРСР та ЦК України містить різні обставини, за настання яких особа вважається такою, що прийняла спадщину. На думку суду, встановлення факту прийняття спадщини допускається виключно в тому випадку, коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, оскільки, встановлення такого факту відповідно до ст.549 ЦК УРСР свідчить про прийняття спадщини. За таких обставин, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви в частині встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] . На підставі зазначеного,

Outcome: partial