Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

Позивач в особі свого представника адвоката Лаєвської М.Л., звернулася до суду із позовом, яким просить шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 05 серпня 2011 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 654 розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище позивача « [PERSON] » залишити без змін. В обґрунтування позову позивач зазначає, що сторони перебувають у шлюбі, під час державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~В 2022 році сім`я розпалась, позивач дізналася про подружню невірність свого чоловіка, у зв`язку з чим не вважає за можливе у подальшому перебувати з відповідачем у шлюбі. Протягом двох років відповідач проживає з іншою жінкою та її дитиною, фактично створив нову сім`ю та не має наміру поновлювати сімейні стосунки з позивачем. Тривалий час сторони не проживають однією сім`єю, не мають спільного бюджету та не ведуть спільне господарство, позивач вважає, що шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.10.2024 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судове засідання 30.01.2025 сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, якою підтримала позовні вимоги та просила шлюб розірвати, надала згоду за ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи, стороною якою він є шляхом направлення судових повісток по зареєстрованому місцю проживання відповідно до інформації наданою з Єдиного державного демографічного реєстру. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19\~сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщеним належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Вищевказані спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 05 серпня 2011 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 654. Під час державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved