Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

позивач через представника, адвоката Стадніка Ігоря Андрійовича, звернулась до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є єдиним власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так, відповідно до договору купівлі-продажу НА0170882 від 29 липня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2055, двокімнатна квартира [ADDRESS] знаходиться на другому поверсі дев`яти поверхового житлового будинку, 1990 року забудови. Квартира має загальну площу 48,3 кв. м, житлову 25,6 кв. м та складається з двох кімнат, туалету, кухні, ванної кімнати та коридору. В зв`язку з руйнацією належного позивачеві житла через дії держави агресора, у позивача виникла необхідність подати заяву на отримання компенсації до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за зруйновані об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, для чого необхідне підтвердження наявності права власності на таке у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно, департаменту з питань реєстрації виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) м. Київ з заявою про реєстрацію прав власності на квартиру. Однак, 03 липня 2024 року отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 73949795 мотивоване тим, що у відповіді на запит Сєвєродонецькою міською військовою адміністрацією Сєвєродонецького району Луганської області було повідомлено, що: - «…. інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територією вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на житло, позивач звернулася до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Постановленою суддею ухвалою від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Постановленою судом ухвалою від 05 грудня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Від позивача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали доказів, доданих у копіях до позову. 16 січня 2025 року представником позивача надано на виконання ухвали суду засвідчені нотаріусом документи для огляду в судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача, адвокат Стаднік І. А., надав клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, в якому підтримав вимоги позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, дослідивши засвідчені нотаріально копії доказів, висновує таке. З дослідженої в судовому засіданні засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саховою М. А. за № 2297 копії договору купівлі-продажу квартири НА0170882 від 29 липня 1997 року /а.с.42/ вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] придбала квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Сєвєродонецького БТІ від 28 липня 1997 року № 1532, квартира двокімнатна на другому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку з кімнатами: 1-коридор, 2,3-житлові кімнати, - туалет, 5-ванна, 6-кухня, загальною площею 48,3 кв. м, житловою площею 25,6 кв. м. Продаж вчинено за 21\~270,00 грн. Договір посвідчено Сердюк Н. І., старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 2055. Зворотна сторона знизу містить реєстраційний напис на документі про право власності, штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності з підписом посадової особи про набуття права власності на квартиру [PERSON] запис відомостей в реєстрову книгу за № 229 від 11 серпня 1997 року. З долученого позивачем у засвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саховою М. А. за № 2298 копії технічного паспорту квартири [ADDRESS] , складеного 16 березня 1995 року вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна 48,3 кв. м, жила 25,6 кв. м), відомостей про первісного ( [PERSON] ) та дійсного ( [PERSON] ) власників. Підставу переходу права власності: договір купівлі-продажу, посвідчений Сєвєродонецькою ДНК 29 липня 1997 року реєстр. 2055 /а.с.45-46/. Технічний паспорт містить печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк, підписи посадових осіб. З відмітки у копії паспорту громадянки України серії [NUMBER] позивача /а.с.7-8/, копії довідки № 3006-5002854022 від 10 липня 2023 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] /а.с.10, зворот/ убачається, що з 19 травня 1998 року позивача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Також вказані відомості підтверджуються і наданою позивачем копією домової книги спірної квартири /а.с.13-15/, яка, крім іншого, містить штамп Сєвєродонецького БТІ про реєстрацію 11 серпня 1997 року переходу права власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Сєвєродонецькою ДНК 29 липня 1997 року реєстр. 2055. Крім того, з копії довідки АТ «Ощадбанк» вих. № 110,14-20/110455/2024 від 27 серпня 2024 року вбачається, що вона видана [PERSON] , у тому, що кредитна заборгованість у філії Луганському ОУ АТ «Ощадбанк» відсутня, кредитний договір закритий, договір застави 12 від 20 лютого 2001 року припинений, майно зазначеного клієнта в заставі банку не перебуває. Просить зняти заборону відчуження за адресою: [ADDRESS] /а.с.16/ Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Тараненко О. О., Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради від 03 липня 2024 року № 73949795 /а.с.17/ позивачеві відмовлено у проведенні реєстраційних дій /а.с.17/. Підставою рішення державного реєстратора зазначено те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За результатами пошуків в ДРРП під час розгляду заяви, державним реєстратором була встановлена відсутність відомостей про державну реєстрацію прав на заявлену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та його архівних складових частинах. На запит реєстратора щодо підтвердження права власності отримано відповідь, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територією вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. З наданої позивачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за об`єктом № 393340757 від 03 вересня 2024 року вбачається відсутність державної реєстрації щодо нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] /а.с.16, зворот/. З наданої позивачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за об`єктом № 393340757 від 03 вересня 2024 року вбачається відсутність державної реєстрації щодо нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] /а.с.16, зворот/. Водночас, з наданої позивачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за об`єктом № 386006518 від 09 липня 2024 року вбачається відсутність державної реєстрації щодо нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , однак наявність архівних записів про реєстрацію обтяжень у виді заборони на підставі договору застави № 2660041, власник [PERSON] /а.с.18/ З копії відповіді на адвокатський запит представника позивача вбачається, що 03 вересня 2024 року листом № 2846ВА /а.с.19, зворот/ Сєвєродонецької МВА Сєвєродонецького району Луганської області повідомлено, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ (далі - БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. 19 січня 2024 року розпорядженням Керівника Сєвєродонецької міської військової адміністрації перейменовано у м. Сєвєродонецьку вулицю Курчатова на [PERSON] . Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачеві майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності. Вирішуючи позов, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. У позивача наявні документи, що засвідчують її право власності (договір купівлі-продажу), однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивача права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивача можливості довести своє право. Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Позивачем право власності набуте у 1997 році. Надані позивачем докази у виді договору купівлі-продажу, технічного паспорту, домової книги посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1997 рік Сєвєродонецьким БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію переходу права власності в ній, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Надані позивачем копія паспорту, виданого до укладення договору купівлі-продажу, реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивача, укладення цивільно-правових угод із заставою спірного майна підтверджують її твердження щодо набуття позивачем права власності на спірну квартиру та реєстрацію місця проживання у ній після набуття права власності. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сєвєродонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved