Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Райффайзен Банк», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 15906,01 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2009 у цивільній справі № 2-4546/2009 27.11.2012 видано виконавчі листи про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/9408/82/74349 від 07.07.2008 в розмірі 934577,20 грн, 1700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Виконавчі листи перебували на примусовому виконанні у державних та приватних виконавців виконавчого округу м. Києва Чижика А.П. та Фесик М.О. Згідно наданої довідки № 31328 від 15.07.2024 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Курдановський Ю.В. повідомив, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чижика А.П. перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-4546/2009 виданого 27.11.2012 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в розмірі 936397,20 грн. У довідці також зазначено, що приватним виконавцем Чижиком А.П. 04.06.2021 винесено постанові про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», стягнуто суму в розмірі 17842,06 грн та стягувачу перераховано борг в розмірі 15906,01 грн. В подальшому, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.06.2023 у цивільній справі № 2-4546/2009, що набрала законної сили 03.07.2023, вищевказаний виконавчий лист було визнано таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.10.2024 вказану цивільну справу направлено до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою суду від 27.11.2024 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18.12.2024 представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. 24.12.2024 представник відповідача подав до суду заяву про визнання позову. 05.02.2025 позивач подав до суду пояснення по справі. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2009 у цивільній справі № 2-4546/2009 27.11.2012 видано виконавчі листи про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/9408/82/74349 від 07.07.2008 в розмірі 934577,20 грн, 1700,00 грн судового збору та 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Виконавчі листи перебували на примусовому виконанні у державних та приватних виконавців виконавчого округу м. Києва Чижика А.П. та Фесик М.О (а.с. 15-26). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.06.2023 у цивільній справі № 2-4546/2009, що набрала законної сили 03.07.2023, вищевказаний виконавчий лист було визнано таким, що не підлягає виконанню (а.т. 8-14). Згідно довідки № 31328 від 15.07.2024 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Курдановський Ю.В. повідомив, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чижика А.П. перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-4546/2009 виданого 27.11.2012 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в розмірі 936397,20 грн. У довідці також зазначено, що приватним виконавцем Чижиком А.П. 04.06.2021 винесено постанові про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», стягнуто суму в розмірі 17842,06 грн та стягувачу перераховано борг в розмірі 15906,01 грн (а.с. 42). За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто, зобов`язання з повернення безпідставно набутого, збереженого майна виникають за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі підстави відпали. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 року у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 року у справі № 904/2444/18. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чижикова А.П. від 10.02.2021 за виконавчим провадженням № [NUMBER], щодо виконання виконавчого напису № 2-4546/2009 виданого 27.11.2012, звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 21-22). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.06.2023 у цивільній справі № 2-4546/2009, що набрала законної сили 03.07.2023, вищевказаний виконавчий лист було визнано таким, що не підлягає виконанню (а.т. 8-14). По виконавчому провадженню № [NUMBER] з позивача було стягнуто 17842,06 грн, з яких 15906,01 грн було перераховано стягувачу (а.с. 42). Отже, зазначені грошові кошти в розмірі 15906,01 грн. були перераховані з карткового рахунку позивача на користь відповідача в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, а відтак ці грошові кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави та підлягають поверненню позивачу в силу вимог ст. 1212 ЦК України. Більш того, 24.12.2024 представником відповідача подано заяву про визнання позову. Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем. За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи заяву представника відповідача про визнання позову, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як визначено у ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов, то з державного бюджету підлягає повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто, 605,60 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 605,60 грн у відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved