Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] з вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в судовому порядку рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.09.2021 року. За час перебування у шлюбі, в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.04.2022 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] [INFO] синову [PERSON] , виповнилося 18 років, тому стягнення аліментів проводиться тільки на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Донька сторін проживає та перебуває на утриманні позивача [PERSON] . Саме позивач виховує доньку, піклується про її фізичний та духовний розвиток. Враховуючи те, що в України введено воєнний стан, відбуваються інфляційні процеси, підвищується вартість життя, і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, тому стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку, наразі є недостатнім для забезпечення дитини мінімальними потребами. Позивач щомісяця несе значно більші витрати на утримання дитини, в порівнянні з розміром аліментів, які стягуються з відповідача. Відповідач, жодної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, та в додаткових витратах участі не бере. У зв`язку з цим, позивач просила постановити рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів відповідача, на тверду грошову суму, та стягувати з відповідача, на користь позивач, аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та вирішити питання судових витрат. У відзиві на позовну заяву, відповідач [PERSON] вимоги позову категорично заперечив. Ствердив, що доводи позивача про індексацію у зв`язку з інфляцією, є безпідставними, та врегульовуються нормами закону. Неправдивими є твердження позивача, про те, що відповідач як батько дітей не бере участі у додаткових витратах на утримання дочки. Вказаний факт спростовується рішенням суду в цивільній справі 346/1207/23. Крім того, відповідач постійно надає допомогу і їх спільному синові, який вже досяг повноліття. Відповідач просив врахувати, що він залишив позивачу з дочкою квартиру для проживання. Також відповідач ствердив, що його заробітна плата є не високою, а на його утриманні перебувають батьки похилого віку, які потребують сторонньої допомоги. Вказаний факт, також впливає на те, що відповідач позбавлений можливості влаштуватись на декілька робіт, оскільки повинен в позаробочий час допомагати батькам, та надавати їм допомогу. Відповідач [PERSON] вважає, що розмір аліментів не може бути більшим за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1600 грн. Відповідач запевнив, що у випадку зміни його матеріального становища, він зможе в добровільному порядку допомагати дитині. У відповіді на відзив, представник позивача [PERSON] просила врахувати судову практику Верховного Суду в даній категорії справ, а також те, що інфляційні процеси впливають на вартість проживання життя, а обов`язок батьків забезпечити дитині гармонійний розвиток. Твердження відповідача, про те, що він бере участь в додаткових витратах на дитину, є дещо перекрученими, оскільки такі витрати стягнуто з відповідача судовим рішенням, що означає, що відповідач, відмовлявся брати участь в додаткових витратах в добровільному порядку. Копії квитанцій, які надав позивач, що він переказує грошові кошти доньці, датовані місяцем серпнем, після того, як позивач звернулася до суду з позовною заявою. Безпідставними, та такими, що не підтверджуються доказами є твердження відповідача [PERSON] , про те, що він нібито надає допомогу своїм батькам. Матеріали справи не містяться жодних доказів, які б підтверджували вказану обставину. Відповідач, настільки не цікавиться життям дочки, що навіть не знає, що вона навчається в «Коломийському професійному ліцеї сфери послуг» на І курсі, на денній формі навчання за професією кухар і офіціант. Також представник позивача, просила врахувати відеозапис з опубліковим рекламним оголошенням про надання послуг на платформі мережі «Тік Ток», що підтверджує факт отримання відповідачем додаткового доходу, а саме проведення ремонтних та будівельних робіт. На відеозаписі зазначений особистий номер мобільного телефону відповідача [PERSON] . З цих підстав, представник [PERSON] просила позов задовольнити повністю. У письмових поясненнях, представник відповідача [PERSON] зазначив, що відповідач не приховує, що крім основної роботи він вимушений за рахунок власного часу для відпочинку підробляти на інших роботах. Однак такий заробіток є нестабільним. Представник відповідача просив врахувати той факт, що відповідач пропонував позивачу без офіційного звернення до суду спільно утримувати їх дітей, однак позивач такі пропозиції проігнорувала. Представник відповідача, просив врахувати, що відповідач [PERSON] має наміри в подальшому визначити частку в їх спільній квартирі, та залишити таку комусь із дітей, щоб позивач не дорікала, що [PERSON] нічого не залишив своїм дітям. Позиція учасників судового засідання. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, однак подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, та без участі позивача. У поданій письмові заяві заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила позов задовольнити. Додатково подала заяву про вирішення судових витрат у справі, та надала відповідні докази. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, з огляду на позицію відповідача категорично заперечив. Висловив доводи аналогічні поданому відзиву на позовну заяву, та письмових поясненнях. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 05.11.2024 року на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи, справу прийнято до провадження, та призначено судове засідання на 11.12.2024 року. 11.12.2024 року в судовому засіданні оголошено перерву до 23.01.2025 року. 23.01.2025 року розгляд справи відкладено на 10.02.2025 року у зв?язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.12.2008 року позивач [PERSON] , та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] [INFO] (а.с.13). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.12.2021 року розірвано шлюбу між [PERSON] та [PERSON] .. Малолітню дочку сторін [PERSON] , [INFO] залишено на проживання з матір`ю [PERSON] (а.с.14-15). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.04.2022 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , та [PERSON] , до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.16-18). Відповідач [PERSON] до відзиву на позов долучив наступні письмові докази: - копію довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів виданої Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 21.08.2024 року згідно виконавчого листа №346/1098/22 від 11.05.2022 року (а.с.70); - копію довідки №30831 від 18.03.2024 року про те, що виконавчий лист №346/1207/23 виданий 09.02.2024 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини у сумі 22650 грн., оплачений повністю (зворот а.с.70); - копію акту проведення обстеження сім?ї від 29.01.2024 року (а.с.71); - копію висновку про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 29.07.2024 року (зворот а.с.71); - копію пенсійного посвідчення [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом 2 групи та [PERSON] , [INFO] (а.с.72); - копію Витягу з реєстру територіальної громади від 28.06.2024 року, згідно якого зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] є [ADDRESS] (а.с.73); - копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, яким підтверджено факт, що [PERSON] є матір?ю [PERSON] (а.с.74); - копії платіжних інструкцій від серпня 2024 року про переказ [PERSON] грошових коштів дітям [PERSON] та [PERSON] (а.с.75); - довідку про доходи від 22.08.2024 року, відповідно до якої загальна сума доходу відповідача [PERSON] за період з 01.02.2024 року по 31.07.2024 року без урахування аліментів становить 46200 грн. (а.с.76). Відповідно до копії довідки №485 від 06.09.2024 року виданої [PERSON] , [INFO] , остання дійсно навчається у ДНЗ «Коломийський професійний ліцей сфери послуг» на 1 курсі на денній формі навчання (а.с.91). Згідно довідки №02-03/113 від 09.09.2024 року виданої [PERSON] , вона дійсно займається в гуртку спортивного туризму Центру позашкільної освіти Коломийської міської ради (а.с.92). Згідно оригіналів банківських квитанцій ПриватБанку, відповідач [PERSON] протягом 2024 року неодноразово переказував позивачу [PERSON] та їх спільним дітям [PERSON] та [PERSON] грошові кошти (а.с.96-118). Згідно копії Висновку №611 лікарсько-консультативної комісії від 30.09.2024 року, [PERSON] , 1953 р.н. по стану здоров?я потребує постійного стороннього догляду (а.с.120). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з реалізацією позивачем права на збільшення матеріального забезпечення неповнолітньої дитини, шляхом зміни способу стягнення аліментів на її утримання. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно положень статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у певній твердій грошовій сумі на аліменти у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та навпаки). Статтями 12, 13, 81 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яку після розірвання шлюбу між сторонами залишено на проживання з матір`ю - позивачем. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.04.2022 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , та [PERSON] , до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На даний час [PERSON] досяг повноліття. З урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, позивач звернулась до суду з цим позовом, бажаючи якнайкраще забезпечити [PERSON] необхідні умови життя, навчання та виховання, посилаючись на наявність у відповідача стабільного офіційного заробітку (доходу), та додаткового заробітку. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своїх дітей покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані їх утримувати до досягнення ними повноліття, право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. При цьому, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи те, що неповнолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю позивачем, суд доходить переконання, що позивач [PERSON] правомірно звернулася до суду з вищевказаним позовом. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити та змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.04.2022 року у справі 346/1098/22, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 3196 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Що стосується доводів відповідача [PERSON] , про те, що на його утриманні перебувають батьки похилого віку, то суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідач надає їм матеріальну допомогу чи будь яку іншу допомогу. Більше того, обоє із батьків відповідача, в силу вимог закону отримують відповідні пенсії. А відтак, на переконання суду, вказана обставина не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Що стосується доводів відповідача про те, що він бере участь в додаткових витратах на доньку, то суд вважає, слушними твердження позивача про те, що відповідач [PERSON] всього лиш виконує рішення суду, що є його обов`язком в силу вимог закону. Крім того, сам по собі факт надання допомоги в добровільному порядку, жодним чином не спростовує право позивача на стягнення аліментів в примусовому порядку, в тому числі і на звернення до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів. Розмір аліментів визначений судом в розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на переконання суду в даному випадку є необхідним та достатнім. При цьому суд звертає увагу сторін, що у випадку зміни матеріального становища відповідача [PERSON] , і позивач, і відповідач не позбавлені можливості звернутися з відповідним позовом до суду, а саме зменшення чи збільшення розміру аліментів визначених рішенням суду. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з врахуванням пропорційності задоволення позовних вимог, з [PERSON] в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 967, 74 коп. (3196?100?4000= 79,9%; 1211,20 ?100%?79,9 % =967,74 грн. Щодо витрат на правову допомогу. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів що-до обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, представником позивача [PERSON] надано копію ордера про надання правової допомоги, копію договору про надання правничої допомоги від 12.07.2023 року, акт приймання-передачі професійних правничих послуг адвоката від 20.01.2025 року за період з 12.07.2023 року по 20.01.2025 року на загальну суму 7000 гривень, та копію товарного чека про надані послуги на суму 7000 гривень. Отже, з врахуванням пропорційності задоволення позовних вимог, з [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 5 593 гривні витрат на професійну правничу допомогу (7000?100%?79,9%= 5593 гривні). На підставі ст. 180-183, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial