Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач є пенсіонером похилого віку, непрацездатний. Його дохід складається лише з пенсії, яка не дозволяє йому забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування і проживання. Зазначає, що має повнолітнього сина - [PERSON] , який є працездатною особою і може на думку позивача надавати йому матеріальну допомогу, але ухиляється від свого обов`язку, інших утриманців не має, неповнолітні діти відсутні. Зазначає, що син працює за кордоном, отримує достойну заробітну плату і має можливість надавати йому допомогу, але відмовляється це робити. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від сина підтримки на прохання про надання допомоги, позивач вимушений звернутись із позовною заявою до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду повернувся конверт з рекомендованим листом (судовою повісткою, позовною заявою та додатками до неї), з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Суд встановив, що позивач [PERSON] відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00046669888 від 24.08.2024 року є батьком [PERSON] відповідача [INFO]. Відповідно до пенсійного посвідчення від 19.07.1998 [PERSON] є пенсіонером за віком. Згідно з довідкою про доходи № 5261012254270852, виданої [PERSON] , місячний розмір пенсії складає 5 922,43 грн. Згідно з довідкою про розмір виплачених пільг / житлової субсидії № 2471914400442704 , виданої на ім`я [PERSON] , за період з 01.07.2024 до 31.12.2024, як отримувачу пільг / житлової субсидії, виплата не проводилася. Відповідно до листа з КП "Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрії" Олександрійської міської ради, зазначено, що пацієнт має право на таємницю про стан здоров`я, тому на запит гр. [PERSON] відповіді стосовно стану здоров`я [PERSON] надано не було. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Частиною 1, 2 ст. 205 СК України передбачено суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів, суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан сторін, неможливість одержання позивачем утримання від інших осіб, наявність у відповідача інших утриманців. Потреба матеріальної допомоги (нужденність) полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсій (допомоги) чи їх низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування. Згідно з чинним законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому, при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Позивачем разом із позовною заявою не було надано жодних доказів, які б свідчили про те, що розмір його доходу є значно нижчим за розмір його щомісячних витрат. Як неодноразово у своїх висновках вказував Верховний Суд, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо (постанови від 28.11.2018 у справі № 676/5118/16-ц, від 10.10.2018 у справі № 301/160/17). Отже, один лише факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Таким чином, слід зазначити, що враховуючи зміст позовних вимог та підстави позову, саме на позивача в даному випадку покладається обов`язок надати суду докази на підтвердження наявності в нього потреби у матеріальній допомозі з боку відповідача. Позивач не надав належних доказів на підтвердження його скрутного матеріального становища, дійсного придбання ним ліків у зв`язку із хворобою, інших матеріальних витрат на лікування тощо. Отже, позивач не довів необхідність у матеріальній допомозі від повнолітнього сина. Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеністьпозовних вимог, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги не підлягають задоволенню, розподіл судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed