Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 30.01.2023 [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 615 000,00 грн, що за домовленістю сторін складає еквівалент 15000,00 доларів США. Вищевказана обставина підтверджується копією договору позики від 30.01.2023. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцю борг до 30 липня 2024 року. Станом на 16.09.2024 грошові кошти за договором позики позичальником не повернуті. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 615\~000,00 грн, що за домовленістю сторін складає еквівалент 15 000,00 доларів США та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2024 справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено проводити в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 04.12.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно\~в судове\~засідання не\~з`явилась,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи була\~повідомлена належним\~чином.\~Відзив на\~позовну заяву\~відповідачем не\~подавався.Відповідач\~повідомлялась про\~розгляд справи\~шляхом розміщення\~оголошення-повідомлення\~на офіційному\~веб-порталі\~судової влади\~України, а також шляхом направлення кореспонденції за її останнім відомим місцем проживання, однак конверт повернувся до суду з відміткою на довідках «Укрпошти» про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою». З урахуванням приписів статті 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. При розгляді справи судом встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, 30.01.2023 [PERSON] і [PERSON] уклали договір позики. Відповідно до умов договору позикодавець передав у власність Позичальнику 615\~000,00 гривень, що за домовленістю сторін складає еквівалент 15\~000,00 доларів США, строком повернення боргу до 30 липня 2024 року. Якщо позичальник не поверне позичені гроші до указаного в договорі строку, позикодавці вправі пред`явити цей договір до стягнення в примусовому порядку. Згідно із\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Судом не встановлено та відповідачем не доведено нікчемності договору позики від 30.01.2023. Встановивши, що укладення позивачем та відповідачем письмового договору позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошових сум позичальнику, суд приходить до висновку про виникнення між вказаними сторонами боргових зобов`язань. Так, підписаний відповідачем договір позики підтверджує як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання ним від позивача коштів та обов`язок їх повернути. Доказів недійсності вказаного договору позики до суду зі сторони відповідача надано не було. Зобов`язання, як зазначено в ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК). За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року у справі №6-1188цс16 «Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договір позики, у відповідача виникли зобов`язання по поверненню позики. Таким чином, судом встановлено, що вимоги договору позики відповідачем належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст. 526-530 ЦК України, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення коштів за договором позики від 30.01.2023 є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо валюти, у якій слід стягнути з відповідача вказані кошти, суд зазначає наступне. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд зазначає, що ст. 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини 1, 2\~ст. 192 ЦК України). Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України,\~Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»,\~Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі\~ст. 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У постанові Верховного Суду від 31.03.2023 у справі 716/2052/20 Верховний Суд зазначив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З огляду на те, що Договором позики між сторонами встановлено, що сума позики в розмірі 615 000 грн складає еквівалент 15 000 доларам США, суд вважає, що наявні законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 30.01.2023 у розмірі 15\~000,00 доларів США. При цьому слід зауважити, задоволення позову про стягнення заборгованості в іноземній валюті, не буде виходом за межі позовних вимог у розумінні статті 13 ЦПК України, а забезпечить ефективний захист порушених прав позивача. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до статті 141 ЦПК України. Ціна позову становить 15\~000,00 доларів США, що за офіційним курсом валют, встановленим НБУ на день подання позову становить 619\~149,00 грн. Згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 6191,49 грн судового збору на користь держави, зважаючи, що позивач як особа з інвалідністю ІІ групи звільнений від сплати судового збору. Крім того, позивачем понесені витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 10 000, 00 грн, на підтвердження яких позивачем до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги від 13.09.2024, ордер на надання правничої допомоги серії АВ №1155290 від 19.09.2024, акт про прийняття-передачі наданих послуг від 13.09.2024, квитанцію до прибуткового касового ордера № 18 від 13.09.2024 на суму 10000,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, не є завищеним щодо іншої сторони спору та є належним чином обґрунтованим. Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати позивачем на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000, 00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved