Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. Стислий виклад обставин справи: 27.09.2024 позивач звернулася до суду із цим позовом, покликаючись на те, що відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб між ними розірвано у 2018 році. У них є спільний син - [PERSON] , [INFO] . В січні 2016 відповідач виїхав за кордон і з цього часу вона його не бачила та про його місцезнаходження їй нічого не відомо. Син зареєстрований та проживає разом з нею, з моменту виїзду за кордон відповідач не допомагає матеріально ні їй, ні сину, не спілкується з сином, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. У зв"язку зі збройною агресією російської федерації проти України вона з сином виїхала в Італію, де останній відвідує школу. Як встановила клінічний психолог [PERSON] , [PERSON] багато років не підтримував жодних стосунків з батьком та не мав від нього жодних новин, з розмов з дитиною не випливає жодних важливих спогадів, пов"язаних із його батьком, він ніколи не згадував його в розповідях, навіть коли він жив в Україні. Відповідач тривалий час не виявляє інтересу до дитини, не цікавився, чи перебуває син у безпеці і чи потрібна йому допомога, що свідчить про умисне та свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його дитини - [PERSON] , [INFO] . ІІ. Процесуальні дії у справі: Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано для розгляду судді Ференц О.І.. 29.10.2024 ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. ІІІ. Позиція учасників справи: Представник позивачки в судове засідання не з"явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримують, просять позов задоволити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують. Відповідач в судове засідання не з"явився, відзиву на позов не подав, причини неявки суду не повідомив, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Представник органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з"явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін: Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, права та обов`язки сторін суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , сторони у справі, є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 25.01.2018 шлюб між сторонами у справі розірвано (а.с.17-19). [PERSON] після розірвання шлюбу між сторонами залишився проживати з матір`ю - [PERSON] , що стверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2024/004654123 від 08.05.2024 про реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою місця проживання матері (а.с.21) та вищевказаним рішенням суду. Станом на момент подання позову [PERSON] з сином зареєстровані у [ADDRESS] (а.с.24). [PERSON] є учнем загальноосвітньої школи імені Альбіно П`єро (а.с.27). Клінічним психологом - доктором [PERSON] стверджується, що неповнолітній [PERSON] , який народився в Україні [INFO] , багато років не підтримував жодних стосунків зі своїм батьком та не мав від нього жодних новин. З розмови з дитиною не випливає жодних важливих спогадів, пов`язаних з його батьком, він ніколи не згадувався в його розповідях, навіть коли він жив в Україні. Єдині моменти спогадів - і обставинні, і навчальні, пов"язані з його мамою [PERSON] , яка проживала з ним та піклувалася про нього, а також з його бабусею по материнській лінії, яка проживає в Україні (а.с.30). Зі слів позивачки [PERSON] матеріально сину не допомагає, з 2016 року не спілкувався з дитиною, не телефонував йому, не виявляв бажання спілкуватися з сином чи брати участь у його вихованні. На сьогодні у дитини немає ніяких почуттів до батька, дитина не запитує і не цікавиться батьком. Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради листом від 22.01.2025 повідомив про неможливість надання висновку щодо розв`язання спору, оскільки дитина з матір"ю проживають за кордоном. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. В матеріалах справи є наявні докази винної поведінки відповідача, які, безперечно, свідчать саме про безпідставне ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків. Характер поведінки відповідача та інші конкретні обставини вимагають позбавлення батьківських прав і не свідчать про наявність підстав збереження батьківських прав з відмовою в позові і попередженням відповідача про необхідність зміни його ставлення до виховання дитини, оскільки він без вагомих на те підстав добровільно протягом восьми років не виявляє бажання спілкуватися з сином, не цікавиться станом його здоров"я, уподобаннями, навчанням, не спілкувався з ним. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання батька належно виконувати свої обов`язки, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини і водночас санкція за протиправну винну поведінку. Таким чином позбавлення відповідача батьківських прав на даний час, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення [PERSON] спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, як того вимагає ст.150 СК України. При цьому судом не встановлено, що відповідачу перешкоджали будь яким чином виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно ст.ст. 12, 15 вказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні. Відповідно до ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, що знайшло повне відображення в поведінці відповідача [PERSON] .. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що у судовому засіданні встановлено, що відповідач, маючи можливість виконувати свої обов`язки відносно свого неповнолітнього сина, не вчиняє відповідних дій, свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, а саме не проявляє до сина ніякої батьківської турботи, не займається вихованням та не спілкується з ним, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, що підтверджує умисне ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо [PERSON] , суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачки задоволити у повному обсязі. V. Розподіл Судових витрат: У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та ст.ст.150, п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved