Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що у серпні 2022 року уклав з відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2208 га з кадастровим номером 5122584100:02:001:0049, які належали останньому на праві приватної власності. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу відповідач [PERSON] надав йому ключі від будинку та всі правовстановлюючі документи, а також вивіз власні речі із будинку. В свою чергу позивач, як покупець, передав відповідачу [PERSON] 20000 грн та від тоді до теперішнього часу користується згаданим будинком і має в ньому зареєстроване місце проживання, сплачує комунальні платежі. При цьому позивач відзначає, що зазначений договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчувався, а сама ця угода ніде не реєструвалася, але даний факт можуть підтвердити свідки [PERSON] і [PERSON] . Для подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажужитлового будинкута земельної ділянки були замовлені звіти про визначення їх вартості. Позивач зазначає, що в подальшому неодноразово звертався до відповідача [PERSON] з метою укладення письмового договору купівлі-продажужитлового будинкута земельної ділянки і його нотаріального посвідчення, але останній до нотаріуса на домовлену дату не з`явився та в подальшому перестав відповідати на його дзвінки. Вважає, що так дії відповідача [PERSON] \~порушують його\~права,\~у зв`язку\~із чим\~не має\~можливості здійснити\~реєстрацію свого\~права власності на\~житловий будинокта земельну\~ділянку,\~які набув\~на підставідоговору купівлі-продажу. У зв`язку\~з чим\~позивач для\~захисту своїх\~порушених прав\~пред`явив до\~відповідача відповідний\~позов шляхом\~подачі до\~суду позовної\~заяви,\~в якій\~просить визнати виконаним та дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з усіма господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2208 га з кадастровим номером 5122584100:02:001:0049 розташованих за адресою: [ADDRESS] , укладений між ним та [PERSON] ; а також визнати за ним право власності на житловий будинок з усіма господарськими будівлями і спорудами розташованими за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2208 га з кадастровим номером 5122584100:02:001:0049 розташовану за адресою: [ADDRESS] . 22.04.2024 року ухвалою суду (а.с.33) позовну заяву\~прийнято до\~розгляду та\~відкрите провадження\~у цивільній\~справі,\~розгляд якої\~визначено проводити\~в порядку\~загального позовного\~провадження.Одночасно\~відповідачу роз`яснено\~його право подати на адресу суду відзив на позов (відзив). Копія даної ухвали була надіслана відповідачу разом із копією позовної заяви та доданих до неї документів та отримана ним у порядку встановленому пунктом 4 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради за довідкою № К1-73822-ю/о від 04.04.2024 року (а.с.31), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 0600262817781 (з позначкою «судова повістка» зазначеною в адресному ярлику розміщеному на поштовому конверті), яке 06.05.2024 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) за закінченням терміну зберігання, хоча в самій примітці на згаданій довідці відзначено, що категорично забороняється використання такої причини повернення рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка», оскільки зазначена причина повернення не передбачена положеннями ст. 128 ч.8, 272 ч.6 ЦПК України як така, що має процесуально значущі наслідки для мети використання поштового відправлення здійсненого судом. Тому суд сприймає як фактичну причину повернення згаданого рекомендованого відправлення те, що «адресат відсутній за вказаною адресою». У встановлений судом строк відповідач не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, а саме відзив на позовну заяву (відзив) не подав. 16.10.2024\~року ухвалою\~суду (а.с.54-55) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 13 ст. 128 ЦПК України та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, про що свідчать довідки від 26.12.2024 року про доставку повідомлення у «Viber» (а.с.68) на номери телефонів, згідно поданої ним заяви від 20.08.2024 року (а.с.42). При цьому, 20.05.2024 року (а.с.41), 16.10.2024 року (а.с.52) і 31.01.2025 року позивачем було подано письмові заяви про розгляд справи за його відсутності, в яких також зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а в заяві від 16.10.2024 року (а.с.52) також зазначив про те, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, шляхом надіслання йому судової повістки поштою за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 04.04.2024 року № К1-73822 (а.с.31), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 0610218244966, яке 08.01.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20), що адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст.\~223\~ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, окрім частини судового засідання під час якої було проведено допит свідків з метою фіксації наданих ними показів. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. 15.10.2007 року за [PERSON] було зареєстроване право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованими за адресою: [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу укладеного 30.08.2007 року, про що свідчить зміст копії свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області у спадковій справі № 325/2017 зареєстроване в реєстрі за № 493 (а.с.9). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить зміст копій свідоцтв про право на спадщину за законом виданих державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області у спадковій справі № 325/2017 зареєстроване в реєстрі за № 493 (а.с.9) і № 494 (а.с.12). 08.12.2017 року місце проживання позивача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує копія витягу з Реєстру Кодимської територіальної громади сформованого 08.11.2022 року за № 2022/001050065 (а.с.18). У змісті позовної заяви позивачем [PERSON] не конкретизовано коли саме було укладено угоду, яка є предметом спірну у даній справі, лише зазначено, що «у серпні 2022 року». Водночас в судовому засіданні під час допиту свідок [PERSON] надала покази, згідно яких згадана подія домовленостей між сторонами мала місце літом 2019 або 2020 року, а свідок [PERSON] надала покази, згідно яких згадана подія домовленостей між сторонами мала місце у 2020 році, але конкретної дати, місяця і навіть пори року уточнити не змогла. Таким чином, на підставі сукупності згаданих доказів, суд приходить до висновку, що у дійсності подія домовленостей щодо укладення угоду, яка є предметом спірну у даній справі, між сторонами мала місце в літку 2020 року, а не у серпні 2022 року, як зазначено позивачем у змісті позовної заяви. 03.06.2021 року державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області було видано свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі № 325/2017 зареєстроване в реєстрі за № 493, згідно якого [PERSON] , в порядку спадкування після спадкодавця [PERSON] померлого [INFO] , набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованими за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 0,2208 га згідно державного акту серії ЯЖ 714395, що підтверджується копією зазначеного свідоцтва (а.с.9) та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03.06.2021 року № 65019601 (а.с.10). При цьому, 03.06.2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено реєстрацію вище зазначеного права власності за [PERSON] , про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 03.06.2021 року за № 259742778 (а.с.11). Також 03.06.2021 року державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області було видано свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі № 325/2017 зареєстроване в реєстрі за № 494, згідно якого [PERSON] , в порядку спадкування після спадкодавця [PERSON] померлого [INFO] , набув право власності на земельну ділянку площею 0,2208 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122584100:02:001:0049 розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією зазначеного свідоцтва (а.с.12) та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03.06.2021 року № 65019681 (а.с.13). При цьому, 03.06.2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено реєстрацію вище зазначеного права власності за [PERSON] , про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 03.06.2021 року за № 259745975 (а.с.14). 16.10.2022 року ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] було здійснено оцінки вартості майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованими за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,2208 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122584100:02:001:0049 розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями відповідних звітів про оцінку (а.с.5-8). В судовому засіданні, яке відбулось 31.01.2025 року, судом за клопотанням позивача [PERSON] , заявленого ним у змісті позовної заяви (а.с.2), було здійснено допит свідків, а саме: - свідок [PERSON] , яка надала покази, згідно яких подія домовленостей між [PERSON] і [PERSON] з приводу купівлі-продажу мала місце літом 2019 або 2020 року, коли [PERSON] передав [PERSON] 20000 грн за спірний житловий будинок із землею на якій той розташований. При цьому, розписки про передачу цих коштів не складалось, [PERSON] передав [PERSON] 20000 грн, а [PERSON] \~надав нотаріально\~посвідчену довіреність\~щодо житлового\~будинку на\~ім`я дочки[PERSON] строком на три роки. Однак в подальшому [PERSON] не відповідав на дзвінки [PERSON] ; - свідок [PERSON] , яка надала покази, згідно яких подія домовленостей між [PERSON] і [PERSON] з приводу купівлі-продажу мала місце у 2020 році, але конкретної дати, місяця і навіть пори року уточнити не змогла. Тоді [PERSON] передав [PERSON] 20000 грн за спірний житловий будинок із землею на якій той розташований. При цьому, розписки про передачу цих коштів начебто не складалось. Оформити договір у нотаріуса сторони не могли, бо у [PERSON] не було в наявності потрібної суми грошових коштів, а [PERSON] не оформив це майно на себе як спадщину після смерті свого батька. Тому вони вирішили, що б [PERSON] дав 20000 грн [PERSON] , а [PERSON] \~надав нотаріально\~посвідчену генеральну\~довіреність щодо\~житлового будинку\~на ім`я\~дочки[PERSON] строком на три роки. Однак, коли [PERSON] у 2023 році зібрав гроші, то [PERSON] \~не відповідав\~на дзвінки,\~а строк\~наданої ним\~довіреності сплинув. Нормативно-правове застосування: Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Відповідно до статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до частини третьої статті 640\~ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Частина третя статті 334\~ЦК України передбачає, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до статті 635\~ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 220\~ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Висновки суду - щодо обґрунтованості пред`явленого позову в частині визнання договору дійсним: Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна не лине не був нотаріально посвідченим, а й не був взагалі укладений у простій письмовій формі, зокрема принаймні шляхом складення розписки про отримання грошових коштів за відповідний продаж. Тому суд вважає неможливим визнати дійсним такий договір у відповідності до положень ч.2 ст. 220 ЦК України, оскільки остання вимагає підтвердження досягнення такої домовленості між сторонами письмовими доказами, які у даному випадку відсутні. Окрім того, абзацами першим і другим ч.1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року в справі № 359/4793/16 (провадження № 61-19393св18) вказано, що «за змістом абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. При цьому випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК України визначені прямо в частині другій статті 937 ЦК України та частині третій статті 949 ЦК України». Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином показання надані суду свідками [PERSON] і [PERSON] , які були допитані за клопотанням позивача, щодо укладення між сторонами спірного договору є недопустимими доказами факту вчинення правочину укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а в свою чергу належні письмові докази укладення договору, принаймні у вигляді відповідної розписки, відсутні. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи не наявні інші підстави нікчемності правочину. При цьому, саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення тощо не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Такий правовий висновок зазначений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 363/230/18 (провадження № 61-8511св19). Суд встановив, що позивач не довів наявності усіх умов, передбачених статтею 220 ЦК України, зокрема факту ухилення відповідача від укладення договору, оскільки ухилення відповідача від укладення угоди у нотаріуса шляхом ігнорування його телефонних дзвінків з метою узгодження конкретної дати їх явки до нотаріуса для оформлення договору купівлі продажу, зазначена позивачем [PERSON] у змісті своєї позовної заяви в обґрунтування пред`явленого позову, не підтверджений жодним доказом (роздруківками скриншотів/фотознімку журналу виклику з мобільного телефону; роздруківкою про дзвінки за відомостями оператора мобільного зв`язку, можливо в порядку витребування доказів судом за відповідним клопотанням позивача; тощо), а яких-небудь інших доказів, зокрема надіслання письмових пропозицій поштою тощо, суду не надано. Крім того, істотним для вирішення спору є те, що матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують відсутність будь-яких обтяжень, застосованих щодо спірного нерухомого майна. Такий правовий висновок зазначений в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 363/230/18 (провадження № 61-8511св19). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті\~6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00).\~Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). - щодо похідних позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно: Позовні вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) є похідними вимогами від основної позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним, у зв`язку з чим не підлягає окремому задоволенню за умови відмови в задоволенні основної вимоги. Тому в цій частині позову також необхідно відмовити. Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що пред`явлений позивачем до відповідача позов є необґрунтований, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає. -\~щодо розподілу\~судових витрат: Приймаючи до уваги, що позивач[PERSON] , як особа з\~інвалідністю I\~групи, при пред`явленні позову не сплачував судовий збір на підставі пункту 9 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, а відповідачем [PERSON] суду не повідомлено про понесення яких-небудь судових витрат у даній справі, то судом за умов відмови в задоволенні позову невстановлене судових витрат, які б потребували розподілу при ухваленні даного рішення.

Outcome: dismissed