Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму матеріальної шкоди у розмірі 51332 грн. 29 коп. та суму моральної шкоди у розмірі 20000 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 10 січня 2024 року, о 10 год. 15 хв., на автодорозі Н-23, поблизу с. Мар`янівка, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху не переконався у безпеці та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Megane Scenik 1.5 dCi», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2024 року по справі №177/127/24, яка набрала законної сили, [PERSON] було визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Згідно висновку експерта №16/24 транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 16.02.2024 року, сума матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля марки «Renault Megane Scenik 1.5 dCi», д.н.з. [NUMBER] , складає 324028 грн. 22 коп. Разом з тим, згідно висновку експерта №37/24 транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості від 24.02.2024 року, ринкова вартість автомобіля марки «Renault Megane Scenik 1.5 dCi», д.н.з. [NUMBER] , у аварійному стані на момент ДТП 10 січня 2024 року, складає 131955 грн. 07 коп., при цьому вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля становить 192073 грн. 15 коп. Так, 04 липня 2024 року, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», у зв`язку з настанням страхового випадку 10 січня 2024 року, було відшкодовано позивачу, за вирахуванням суми франшизи у розмірі 2500 грн., суму в розмірі 140740 грн. 86 коп. Таким чином, враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому матеріальні збитки, які були завдані йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 січня 2024 року, на суму 51332 грн. 29 коп., яка вирахувана ним наступним чином: 1) 324028 грн. 22 коп. (ринкова вартість автомобіля в справному стані та розмір матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля) - 131955 грн. 07 коп. (ринкова вартість автомобіля в аварійному стані на момент ДТП) = 192073 грн. 15 коп. (вартість відновлювального ремонту автомобіля); 2) 192073 грн. 15 коп. (вартість відновлювального ремонту автомобіля ) - 140740 грн. 86 коп. (відшкодована сума страхового відшкодування) = 51332 грн. 29 коп. (різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою). Разом з тим, позивач також просить стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду, яку він оцінює у 20000 грн. 00 коп., що полягає в душевних переживаннях та стражданнях, пов`язаних з негативними змінами його життєвого устрою та зниженні якості його життя, у зв`язку з втратою можливості використовувати автомобіль, як в професійному, так і в особистому житті, суттєвої втрати автомобілем товарного вигляду та докладанні зусиль щодо відшкодування завданої йому шкоди. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, що в загальному розмірі становлять суму 12211 грн. 20 коп., яка складається із судового збору за подання даної позовної заяви до суду у розмірі 1211 грн. 20 коп. та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат, пов`язаних з проведенням експертних досліджень в сумі 11000 грн. Ухвалою суду від 30.09.2024 року прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач скористався своїм правом та через свого представника надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відсутні підстави для задоволення позову. Так, представник зазначає, що її довіритель хоч і визнав свою винуватість в рамках і межах адміністративної відповідальності по справі, проте таке мало місце лише з правосвідомого його ставлення та готовності понести адміністративну відповідальність за ст. 124 КУпАП. Однак, відповідач не погоджується з цивільно-правовою відповідальністю та не має причинно-наслідкового відношення до пред`явлених до стягнення сум, позаяк на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» з лімітом за шкоду майну в розмірі 160000 грн. та франшизою у розмірі 2500 грн. При цьому, зі змісту заяви позивача на виплату страхового відшкодування вбачається, що сума страхового відшкодування страховиком та заявником є взаємно погодженою, страховик і заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи, у зв`язку з чим страховик виплатив потерпілому страхове відшкодування в розмірі 140740 грн. 86 коп. Таким чином, представник відповідача зазначає, що страхова виплата повністю відповідає фактичному розміру шкоди, визначеному за погодженням між позивачем та страховою компанією, а відтак жодної недоплаченої суми, заявленої позивачем, не існує. Разом з тим, представник відповідача посилається на те, що долучені позивачем до позовної заяви висновки експерта транспортно-товарознавчих досліджень є неналежними та недопустимими доказами у справі, оскільки було порушено порядок залучення експерта та висновок від 16.02.2024 року не дає чіткої прив`язки до дій відповідача та специфіки обставин події, за якою подано позов, а висновком від 24.02.2024 року визначена ринкова вартість автомобіля позивача на момент ДТП у розмірі 131955 грн. 07 коп. різниться з зазначеною позивачем сумою. Також представник відповідача заперечує проти стягнення з її довірителя моральної шкоди, оскільки така не підтверджується об`єктивними доказами, а є доказом того, що позивач бажає матеріально збагатитись. Позивач, у свою чергу, надав відповідь на відзив, в якій заперечив проти доводів викладених у відзиві та вважав свої вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, проти чого знову ж таки заперечила представник відповідача, виклавши свої заперечення у письмовій заяві. Інші заяви чи клопотання від сторін у справі до суду не надходили. За встановлених обставин суд уважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами та дослідивши які, приходить до наступного. Як убачається зі змісту позову та підтверджується матеріалами справи, 10 січня 2024 року, о 10 год. 15 хв., водій [PERSON] - відповідач у цій справі, керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Н-23, поблизу с. Мар`янівка, при зміні напрямку руху не переконався у безпеці та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Megane Scenik 1.5 dCi», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] - позивача у цій справі, який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказані факти та обставини підтверджуються постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2024 року по справі про адміністративне правопорушення №177/127/24, яка набрала законної сили 17 лютого 2024 року та якою винним у даній дорожньо-транспортній пригоді було визнано відповідача, який своїми діями порушив вимоги Правил дорожнього руху України, через що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчинені вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Згідно полісу №ЕР-213593344 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль марки «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] , було застраховано у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ». Строк дії договору страхування при цьому становив із 00 год. 00 хв. 05 березня 2023 року по 04 березня 2024 року включно. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну була встановлена у розмірі 160000 грн. 00 коп., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - у розмірі 320000 грн., розмір франшизи - 2500 грн. Згідно висновку експерта №16/24 транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 16.02.2024 року, наданого судовим експертом автотоварознавцем Рейнюком О.В. на замовлення позивача, за проведення якого позивачем було сплачено 6000 грн. 00 коп., сума матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля марки «Renault Megane Scenik 1.5 dCi», д.н.з. [NUMBER] , склала 324028 грн. 22 коп., при цьому ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу була визначена також у розмірі 324028 грн. 22 коп. Разом з тим, згідно висновку експерта №37/24 транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості від 24.02.2024 року, наданого судовим експертом автотоварознавцем Рейнюком О.В. на замовлення позивача, за проведення якого позивачем було сплачено 5000 грн. 00 коп., ринкова вартість автомобіля марки «Renault Megane Scenik 1.5 dCi», д.н.з. [NUMBER] , у аварійному стані на момент ДТП 10 січня 2024 року, склала 131955 грн. 07 коп., при цьому вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля була визначена у розмірі 192073 грн. 15 коп. 17 квітня 2024 року позивач підписав заяву на виплату страхового відшкодування, в якій просив у зв`язку з настанням страхового випадку 10 січня 2024 року за договором страхування №EP-213593344 від 04.03.2023 року, належне йому (за вирахуванням суми франшизи у розмірі 2500 грн.) страхове відшкодування 140740 грн. 86 коп. перерахувати на надані ним відповідні реквізити. Також у цій заяві зазначено, що здійснення страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням страховиком своїх зобов`язань перед заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та заявник не матиме жодних претензій до страховика стосовно означеного страхового випадку. Розмір (сума) страхового відшкодування страховиком та заявником взаємно погоджено. Страховик і заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи. Відповідно до виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по надходженням по картці позивача, 04 липня 2024 року Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» було перераховано на рахунок позивача страхове відшкодування у розмірі 140740 грн. 86 коп. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі ст. 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню: - загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи; - розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; - чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Підсумовуючи вищенаведене, слід зробити висновок про те, що у цій справі відповідач, як винуватець дорожньо-транспортної пригоди, несе відповідальність за завдану шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі різниці між завданою шкодою та лімітом відповідальності страховика. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.10.2021 року у справі №208/2600/17. Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, за змістом зазначених правових норм, обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. При цьому, ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу. Так, суд погоджується із наданими позивачем висновками експерта транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 16.02.2024 року та по визначенню ринкової вартості від 24.02.2024 року, а відтак і з розміром, завданих позивачу матеріальних збитків. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У ч. 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Так, доводи представника відповідача про те, що надані позивачем висновки є неналежними доказами, суд вважає такими, що не обґрунтовують заперечення проти позовних вимог, оскільки вказані висновки надані з дотримання встановленої ЦПК процедури судовим експертом, який в установленому законом порядку отримав кваліфікацію судового експерта-автотоварознавця з правом проведення автотоварознавчих експертиз за спеціальністю «Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, нанесеного власнику транспортного засобу» та сертифікат експерта вищого ступеня Союзу експертів України, а також із зазначенням того, що вказані висновки були підготовані для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України. Разом з тим, суд зазначає, що експертом було проведено технічний огляд досліджуваного транспортного засобу, що є початковим етапом дослідження, за участі як позивача так і відповідача, якими без заперечень був підписаний відповідний протокол огляду транспортного засобу. Більш того, вказані висновки були доведені до відома відповідача, який вправі був ініціювати проведення повторної чи додаткової експертизи з тих підстав, що надані позивачем висновки експерта є необґрунтованими або такими, що суперечать іншим матеріалам справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Згідно ч. 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Між тим, відповідач та її представник у справі не скористались своїм правом та не порушували клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою спростування результатів наданих позивачем зазначених вище висновків, тобто доказів на спростування визначеного розміру матеріального збитку завданого позивачу відповідачем не надано, а відтак ці обставини не були спростовані в силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Таким чином, суд погоджується із визначеною сумою матеріальних збитків, що підлягала відшкодуванню позивачу у розмірі 192073 грн. 15 коп., з яких 140740 грн. 86 коп. було виплачено Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» за взаємним погодженням з позивачем. Відтак, невідшкодованою залишилась завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнова шкода у розмірі 51332 грн. 29 коп. (192073 грн. 15 коп. - 140740 грн. 86 коп.). При цьому, суд звертає увагу на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» з лімітом за шкоду майну в розмірі 160000 грн. та франшизою у розмірі 2500 грн. Таким чином, за договором добровільного страхування розмір ліміту було встановлено у розмірі 160000 грн., однак, як зазначалось вище, за погодженням страховика та заявника, тобто позивача у цій справі, розмір страхового відшкодування було погоджено у розмірі 140740 грн. 86 коп., а відтак зменшено, з вирахуванням суми франшизи у розмірі 2500 грн., на 16759 грн. 14 коп., що в свою чергу є підставою для зменшення суми, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки обов`язок по відшкодуванню шкоди розподіляється між страховою компанією, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та особою, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, у тому числі на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Отже, з урахуванням наведеного, сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає зменшенню з 51332 грн. 29 коп. до 34573 грн. 15 коп., тобто на 16759 грн. 14 коп., оскільки ліміт відповідальності страхової компанії згідно з полісом становить 160000 грн. з франшизою у 2500 грн., а відтак, саме цю суму позивач міг би отримати, звернувшись до страхової компанії за страховою виплатою, а не за домовленістю між ними. Таким чином, вартість матеріального збитку, завданого позивачу відповідачем становить 34573 грн. 15 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.п.3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість подовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Так, зважаючи на вищевикладене, суд зазначає, що обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна позивача, покладено саме на особу, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, тобто на відповідача, позаяк вина відповідача у скоєній дорожньо-транспортній пригоді, під час якої було пошкоджено керований позивачем автомобіль, повністю підтверджується доказами у справі, зокрема постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2024 року та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України ця обставина доказуванню не підлягає. При цьому, суд погоджується із доводами позивача, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він пережив нервове потрясіння, крім того, внаслідок пошкодження транспортного засобу він втратив можливість вільно користуватись ним, що призвело до негативних змін його життєвого устрою та зниженні якості його життя, позаяк він вимушений був змінити звичний ритм життя, докладати додаткових зусиль задля його організації, що спричиняло ряд незручностей та призвело до душевних страждань, а тому суд уважає, що позивачеві було спричинено моральної шкоди. Разом з тим, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу суд, окрім вищевикладеного, також ураховує такі критерії визначення розміру відшкодування моральної шкоди, як ступінь вини відповідача, який визнав свою вину та вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу під керуванням позивача, а також той факт, що відповідач на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди мав діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що мало в деякій мірі убезпечити позивача від переживань з приводу відшкодування завданої матеріальної шкоди, а тому вважає, що позивачеві спричинено моральної шкоди, яку оцінює в 7000 грн. 00 коп. та яку вважає не більш, ніж достатньою для розумного задоволення потреб позивача і не призведе до його збагачення та при встановлених обставинах становитиме достатньо справедливу сатисфакцію. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Вирішуючи питання щодо відшкодування понесених судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно визначеної позивачем ціни позову та наявної в матеріалах справи квитанції убачається, що позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. Разом з тим, вартість проведення транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку, спричиненого позивачу, за проведення якого останнім було сплачено 6000 грн. 00 коп. та вартість проведення транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості пошкодженого автомобіля від 24.02.2024 року, за проведення якого позивачем було сплачено 5000 грн. 00 коп., відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, суд відносить до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Отже, відповідно до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог - у розмірі 705 грн. 90 коп. та пов`язані з розглядом справи у розмірі 11000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial