Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Представник позивача адвокат Бачинський О.М. звернувся до суду системою «електронний суду» із даним позовом, у якому вказав, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклало із відповідачем 20.10.2019 року договір позики №2178213, за яким відповідач отримав у позику 8100,00 грн, шляхом перерахування на його карту [NUMBER] з кінцевим терміном погашення не пізніше 16.11.2019 року з акційною ставкою 0,64% та базовою ставкою 1,6 % на день, згідно п.2 договору. Відповідач прострочив свої зобов`язання право вимоги до нього ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало за договором факторингу від 10.03.2020 до ТОВ «Сіроко Фінанс», яке у свою чергу, передало право вимоги до відповідача за договором факторингу від 22.06.2021 позивачу ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». Заборгованість відповідача становить 28391,99 грн та складається з 8100,00 грн тіла кредиту, 1356,88 грн залишку заборгованості по процентам за користування кредитом, 4050,00 грн залишку заборгованості по простроченим процентам, 13122,00 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом, нарахованих новим кредитором з 22.06.2021 по 21.08.2021, 1763,11 грн інфляційне збільшення. Ухвалою від 19.12.2024р. позов було залишено без руху у зв`язку із невідповідністю п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, та позивачу рекомендовано надати докази, або послатися на докази, що грошові кошти були отримані саме відповідачем [PERSON] та зараховані на належний йому банківський рахунок (банківську карту). Судом роз`яснено, що для усунення недоліків слід: - надати докази, або послатися на докази, що грошові кошти були отримані саме відповідачем [PERSON] та зараховані на належний йому банківський рахунок (банківську карту); - зазначити посилання на пункт договору, яким передбачено нарахування та розмір прострочених процентів за користування кредитом; - надати належні докази направлення копії позову з додатками відповідачу [PERSON] . Позивачу також було роз`яснено право подання мотивованого клопотання про витребування доказів, у разі виникнення труднощів в отриманні цих доказів. На виконання даної ухвали 24.12.2024р. позивач надав заяву про усунення недоліків, де вказав, що номер карти власноруч зазначений відповідачем при укладенні договору. Відповідач здійснив всі необхідні дії, спрямовані на укладення кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти (поточний / картковий) рахунок [NUMBER] , вказаний відповідачем), на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 8100,00 (вісім тисяч сто гривень нуль копійок). Зазначене підтверджується п. 10 та п. 2 Договору позики № 2178213 від 20.10.2019 р. Також представником позивача зазначено, що відповідач вказав картковий рахунок № [NUMBER] , що обслуговується у АТ КБ «ПриватБанк». Та, у п 2 договору визначено, що сума кредиту складає: 8 100, 00 гривень. ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» (надалі - Компанія), яка діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (Рішення НБУ про включення до Реєстру платіжної інфраструктури та видачу ліцензії від 27 квітня 2023 року № 21/764-рк) підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ - інтерфейсу ініціатором платіжної операції - ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (код за ЄДРПОУ 39861924), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між Компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступних платіжних операцій: 20.10.2019 року, сума 8 100,00 грн. (вісім тисяч сто грн. 00 коп.), за номером платіжної картки № [NUMBER] . Номер платежу 6370717982100004262076514. Представник позивача посилається на документ за вих. №03/12-2024-2/ТНПП від 03.12.2024 р. як на доказ перерахування коштів, який подано разом із позовною заявою (додаток 3). Також представник позивача зазначає, що відповідно до п. 2 Договору позики, після закінчення строку, на який надано кредитні кошти та неповернення позичальником кредитних коштів у повному обсязі, процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору становить 2, 70 %, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України до повного розрахунку за Договором позики (4 колонка у п. 2 договору позики - «розмір процентів на прострочену позику у день 2, 70 %»). Таким чином, заборгованості по прострочених відсотках за користування кредитом розраховується: заборгованість по прострочених відсотках = ТК х ВКК (%) х ДП, де ТК - заборгованість по тілу кредиту на дату відступлення права вимоги Новому кредитору; ВКК(%) - відсотки за користування кредитом у разі неповернення Позичальником кредитних коштів; ДП - кількість днів прострочення (тобто період, за який нараховуються відсотки за користування кредитом у разі неповернення Позичальником кредитних коштів). Загальна кількість днів прострочення, станом на 11.12.2024 року, становить 1851 календарних днів. Проте, зважаючи на складну суспільно - політичну ситуацію країни, дотримуючись принципів розумності та справедливості, позивач здійснював нарахування відсотків (користування кредитом поза межами строку дії договору) лише протягом 60 календарних днів, відтак кількість днів прострочення для обрахунку заборгованості по прострочених відсотках становить - 60 днів. Дата початку нарахування: 22.06.2021 р.; дата закінчення нарахування: 21.08.2021 р.; кількість днів - 60; заборгованість по тілу кредиту, грн. - 8100,00; відсоткова ставка в день - 2, 70 %. Сума прострочених відсотків 13 122, 00. Заборгованість по прострочених відсотках за Договором позики у разі неповернення позичальником кредитних коштів: 8 100, 00 х 2,70 % х 60 = 13 122, 00 грн. Крім того, на виконання ухвали суду від 19.12.2024р., представником позивача надано підтвердження направлення копії позову з додатками відповідачу [PERSON] , а саме копію опису вкладення у цінний лист копії позовної заяви з додатками на 30-ти арк., на ім`я [PERSON] , на адресу: [ADDRESS] . Ухвалою від 03 січня 2025р. провадження по справі було відкрито та її розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у позовній заяві просив розглядати справу в спрощеному порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами. Відповідач відзиву на позов або клопотань до суду не подав. На адресу суду повернулося поштове повідомлення про вручення поштового відправлення з конвертом з відміткою на конверті: «адресат відсутній за вказаною адресою». Позивачем клопотань про витребування доказів не заявлялось. З врахуванням вказаного, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. За договором позики №2178213 від 20.10.2019 р., укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , останній мав отримати на банківський картковий рахунок 8100,00 грн. У реквізитах позичальника вказано номер телефону [NUMBER] та рахунок [NUMBER] . Договір має позначку про його електронне підписання позикодавцем та позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора. (а.с. 9) За договором факторингу №002-100320 від 10.03.2020р. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Сіроко фінанс» право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками, включно і до [PERSON] (а.с. 12-14) Відповідно до витягу з реєстру прав вимог №002-100320 від 10.03.2020р., за номером 27 значиться боржник [PERSON] за договором №2178213 від 20.10.2019р. із загальною сумою заборгованості у розмірі 13 506, 88 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту: 8 100, 00 грн, залишку заборгованості по відсоткам за користування: 1 356, 88, залишку заборгованості про простроченим відсоткам за користування: 4050, 00 грн. (а.с.18-20) За договором факторингу №20210622/1 від 22.06.2021р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Артеміда - Ф» набуло від ТОВ «Сіроко фінанс» право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками, включно і до [PERSON] ,порядковий номер 476, згідно реєстру прав вимоги. (а.с. 21-24) Також, позивачем надано витяг з реєстру прав вимог №20210622/1 від 11.12.2024р., де за номером 476 значиться боржник [PERSON] за договором №2178213 від 20.10.2019р. з загальною сумою заборгованості у розмірі 13 506, 88 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту: 8 100, 00 грн, залишку заборгованості по відсоткам за користування: 1 356, 88, залишку заборгованості про простроченим відсоткам за користування: 4050, 00 грн. (а.с.26) Згідно з наданою позивачем випискою розрахунку заборгованості за Договором позики №2178213 від 20.10.2019 року у гр. [PERSON] , ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за вказаним кредитним договором нарахувало борг в сумі 28 391,99, а саме: залишок заборгованості за тілом кредиту: 8 100, 00 грн; залишок заборгованості по відсоткам за користування - 1 356, 88 грн; залишок заборгованості по простроченим відсоткам за користування - 4 050, 00 грн; заборгованість за пенею - 0, 00 грн; залишок заборгованості по простроченим відсоткам за користування (нараховані Новим кредитором з 22.06.2021 р.) - 13 122,00 грн; інфляційне збільшення - 1 763, 11 грн. (а.с. 27) Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наданих позивачем документів вбачається, що кредитний договір між сторонами укладався в електронній формі. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, що саме [PERSON] , а не інша особа, підписував за допомогою одноразового ідентифікатора у електронному вигляді кредитний договір та позивачем не надано доказів щодо отримання кредитних коштів саме [PERSON] . Позивач не скористався своїм правом на витребування доказів і не заявляв клопотань про витребування з банківських установ відомостей щодо отримання кредитних коштів саме [PERSON] . У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Договір позики, на який посилається позивач, має відмітку про його електронне підписання позичальником за допомогою одноразового електронного ідентифікатора особою, яка використовувала номер мобільного телефону « [NUMBER] », та зазначила номер банківського рахунку [NUMBER] . (а.с. 9) У матеріалах справи позивачем не зазначено належних відомостей щодо належності відповідачу [PERSON] номеру мобільного телефону « [NUMBER] », вказаного у договорі позики. Довідка про ідентифікацію, яку надав позивач не може бути належним підтвердженням того, що саме відповідач [PERSON] , а не інша особа, отримав одноразовий ідентифікатор на номер мобільного телефону « [NUMBER] ». (а.с. 11) Позивач надав довідку про проведення транзакції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 20.10.2019 для перерахування коштів 8100,00 грн на банківський рахунок [NUMBER] (а.с. 10). Проте, позивачем не наведено жодних відомостей про те, що банківський рахунок [NUMBER] належить саме [PERSON] . Позивачем надано до суду розрахунку заборгованості, який не можна вважати належним доказом отримання відповідачем грошових коштів та наявності боргу у зв`язку з наступним. Подані позивачем докази щодо заборгованості, не є підтвердженням виконаних банківських операцій. Суд позбавлений можливості перевірити чи виникла зазначена заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору. З поданих до суду доказів неможливо встановити взагалі факт укладення кредитного договору беззаперечно із відповідачем, а не іншою особою. Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. Копія виписки розрахунку заборгованості за Договором позики №2178213 від 20.10.2019 р. у гр. [PERSON] не є належним відображенням наявності заборгованості, оскільки немає детальних відомостей щодо перерахування коштів саме відповідачу. Крім того, копію розрахунку заборгованості підписано директором ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» А. Шмагало (а.с. 27), однак кошти було перераховано ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», і заборгованість відповідача виникнула первісно саме перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», у зв`язку з чим зазначений розрахунок не може бути взято судом до уваги, оскільки остання не є належним доказом такого боргу. Отже, надані позивачем витяги з реєстрів прав вимог з розміром боргу [PERSON] та розрахунок заборгованості за Договором позики не є доказами розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки позивачем не доведено отримання [PERSON] кредитних коштів, а також не підтверджено за первинним документами бухгалтерського обліку розмір і складові вказаної заборгованості за кредитним договором. Хоча судом і було роз`яснено позивачу під час залишення позову без руху право витребувати докази, з отриманням яких можуть виникнути труднощі, позивач цим правом не скористувався та не подав до суду клопотань про витребування з банківської установи доказів щодо належності [PERSON] зазначеного у договорі карткового рахунку та отримання на цей рахунок грошових коштів. З огляду на наведене суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог. Зважаючи на результат вирішення спору, відповідно до ст.144 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed