Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

У жовтні 2024 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.09.2013 між публічним акціонерним товариством «Дельта Банка» та [PERSON] укладено кредитний договір, на підставі заяви № 002-07773-05092013, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 9648,00 грн, а відповідач зобов`язалась сплачувати проценти в розмірі 9,99 % річних за користування кредитом та комісію в розмірі 3,49% в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. 02.06.2020 між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та позивачем укладено Договір № 2253/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Станом на дату звернення до суду, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 22162,74 грн, яка складається з наступного: 4049,05 грн основна сума заборгованості; 17020,25 грн заборгованість за нарахованими процентами по кредиту; 210,13 грн сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту; 883,31 грн сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків. За таких підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором в загальній сумі 22162,74 грн та судові витрати. Враховуючи наведені обставини, позивач звернувся із даним позовом до суду. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 25.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 25.11.2024 до суду від представника відповідача адвоката Мормуля П.В. надійшов відзив, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Відповідачка мала договірні відносини з ПАТ «Дельта Банк», отримувала споживчий кредит приблизно в період часу з 2012-2013, проте всі свої договірні зобов`язання виконала в повному обсязі. Щодо змісту позовних вимог, представник відповідача зазначає, що позовна заява не містить детального розрахунку визначення заборгованості, яка утворилась в результаті несплати відповідачем платежів за кредитом. Фактично позивач просить суд стягнути з відповідача нараховані відсотки без будь-яких доказів та порядку їх розрахунку. Як вбачається з позовної заяви, відповідачкою сплачено частину отриманого кредиту, після чого залишилось начебто неоплаченим тіло кредиту в розмірі 4049,05 грн, проте яким чином було розраховано заборгованість за нарахованими процентами по кредиту в розмірі 17020,25 грн позовна заява інформації не містить. Крім того, разом із відзивом представник відповідача надав заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду 07.10.2024, тобто після спливу строку позовної давності, навіть з урахуванням того, що позовна давність переривалась на час дії карантину. Також адвокат Мормуль П.В. надав клопотання про зобов`язання позивача надати суду для огляду документи. Ухвалою суду від 17.12.2024 клопотання представника відповідача задоволено, витребувано у товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» для огляду у наступному судовому засіданні заяву №002-07773-050913 від 05.09.2013, графік платежів (додаток 1 до Заяви №002-07773-050913 від 05.09.2013), заяву на надання/перерахування кредитних коштів від 05.09.2013 року, анкету клієнта від 05.09.2013, інформаційну довідку про кредит №002-07773-050913 від 05.09.2013. 23.12.2024 від представника позивача надійшли оригінали витребуваних доказів. 30.12.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, відзив відповідача залишити без задоволення. Представник позивача зазначає, що відсутність детального розрахунку заборгованості за кредитним договором не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. У матеріалах справи міститься витяг з додатку №1 до договору про відступлення, відповідно до якого розмір заборгованості позичальника за кредитним договором станом на 02.06.2020 становив 210690,03 грн, з яких 4049,05 грн основна заборгованість по тілу кредиту та 17020,25 грн заборгованість за нарахованими процентами за кредитом. Відповідач не заперечує щодо дійсності договору про відступлення та його складової частини Додатку №1 до Договору про відступлення, де зафіксовано суму боргу позичальника за кредитним договором. 30.12.2024 до суду надійшли заперечення представника позивача щодо заяви [PERSON] про застосування строків позовної давності, в яких представник позивача зазначає, що останнім днем звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у межах строку позовної давності було 05.11.2020, беручи до уваги норми п.12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позивач звернувся до суду із позовом 07.10.2024 в межах строку позовної давності, який спершу був продовжений до 30.06.2023, перебіг якого потім було зупинено 24.02.2022. Також 30.12.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача про зменшення розміру судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами та просить суд зменшити розмір судових витрат до 500 грн, у зв`язку із тим, що виходячи зі незначної складності справи та невеликої ціни позову, вважає, що розмір судових витрат, які поніс відповідач є необґрунтованими та непропорційними до предмета спору через незначний обсяг юридичної та технічної роботи. 13.01.2025 року до суду надійшли заперечення представника відповідача, відповідно до яких відповідач наполягає на тому, що подані позивачем докази наявності заборгованості відповідача є сумнівними. Позивачем до позовної заяви долучено копію Заяви №002-07773-050913 від 05.09.2013 року, згідно п. 3.1 вказаної заяви: погашення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно не пізніше 5 (п?ятого) числа кожного місяця в сумі 574 грн, згідно Графіку платежів (додаток 1 до Заяви №002-07773-050913 від 05.09.2013 року). Тобто, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після 5 (п?ятого) числа кожного місяця в якому відповідач мав здійснити платіж. Таким чином, Позивач звернувся до суду в межах позовної давності лише відносно платежів з 05.04.2017 року по 05.11. 2017 року на загальну суму 4554,05 грн. У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідач не надає свого розрахунку в зв?язку з чим позовні вимоги є доведеними лише самим фактом звернення до суду. Проте, в Графіку платежів (додаток 1 до заяви №002-07773-050913 від 05.09.2013 року) вже визначений розмір відсотків за користування кредитом, такий розмір зазначений навпроти кожного щомісячного платежу. Загальний розмір відсотків за користування кредитними коштами згідно Графіку платежів становить 67.16 грн. Також представник відповідача зазначає, що у доданому до відповіді на відзив позивачем документі, а саме платіжної інструкції від 01.10.2024 року, платником вказаний ТОВ «Свіфт Гарант», а не відповідач, у зв`язку з чим вважає, що відповідач жодним чином не уповноважувала ТОВ «Свіфт Гарант» на внесення від її ім`я будь-яких платежів в тому числі на погашення заборгованості. 24.01.2025 до суду надійшли письмові пояснення представника позивача на заперечення відповідача, які аргументовані тим, що сума заборгованості за кредитним договором, яка була зафіксована у Витягу з Додатку №1 до Договору №2253/К про відступлення прав вимог під час укладення Договору про відступлення, фактично є належним чином обґрунтованою та сумнівам піддаватися не може. Щодо наданої позивачем платіжної інструкції від 01.10.2024 року, зазначає, що ТОВ «Свіфт Гарант» згідно з витягом Національного банку України з Реєстру платіжної інфраструктури щодо включення до Реєстру та видачу ліцензії на надання фінансових платіжних послуг має чинну ліцензію на надання послуг з переказу коштів без відкриття рахунків. Отже, ТОВ «Свіфт Гарант» є лише надавачем платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, реальним платником, який здійснив часткове погашення боргу за кредитним договором 01.10.2024 є особа вказана у призначені платежу - « [PERSON] [NUMBER] », тобто відповідач. Представник позивача до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. 05.09.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви № 002-07773-05092013 про надання кредиту з графіком платежів, анкети позичальника та інформаційної довідки про кредит (а.с. 6-7, 9-10). 05.09.2013 [PERSON] надала заяву про надання/перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору у сумі 9000,00 грн з подальшим перерахуванням цих коштів на рахунок (а.с. 8). Відповідно до умов кредитного договору № 002-07773-05092013 від 05.09.2013 відповідачу банком було надано у кредит\~грошові кошти в сумі 9648,00 гривень строком на 50 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 9,99% річних та сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,49 % в місяць. Частиною 4 заяви на отримання кредиту передбачено, ця заява є пропозицією банку та разом з правилами надання послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» і тарифами банку, які є невід`ємною частиною цієї пропозиції складають договір (про надання кредиту на власні потреби). Таким чином, сторони дійшли згоди про істотні умови кредитного договору. Факт перерахунку відповідачу грошових коштів в сумі 9000,00 грн підтверджується копією розрахункової квитанції 05.09.2013 (а.с. 11). 02.06.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем укладено Договір №2253/К про відступлення права вимоги, за умовами якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги до позичальників фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору (а.с. 12-14). Згідно зі витягом з Додатку №1 до даного договору позивач отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 002-07773-05092013 від 05.09.2013 на загальну суму заборгованості 21069,30 грн, яка складається з основної заборгованості по тілу кредиту в сумі 4049,05 грн та заборгованості за нарахованими процентами в сумі 17020,25 грн (а.с. 15-16). Факт укладення договору про відступлення прав вимоги підтверджується також наданими позивачем копіями платіжних доручень про переказ грошових коштів за придбання активів згідно із протоколом аукціону (відкритих торгів) переможцем яких став позивач (а.с. 17-18). Відповідно до п. 1 ч. ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15,\~боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Отже, судом устанволено, що до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором до боржника [PERSON] . Щодо отримання відповідачем кредитних коштів та розміру заборгованості суд зазначає наступне. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 05.09.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 002-07773-05092013, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» надало відповідачу кредитні кошти в розмірі 964800 грн. строком на 50 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Як зазначає позивач, відповідач порушила умови договору у зв`язку з чим в неї виникла заборгованість, яка станом на день укладення Договору про відступлення прав вимоги від 02.06.2020 становила\~21069,30 грн та складалась з основної заборгованості по тілу кредиту в сумі 4049,05 грн та заборгованості за нарахованими процентами в сумі 17020,25 грн. Крім того, позивачем на вказану заборгованість відповідно до ст. 625 ЦК України нараховані 3% річних від простроченої суми кредиту в розмірі 210,13 грн та 3% річних від простроченої суми процентів в розмірі 883,31 грн. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями\~статті 611\~цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема,\~статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підтвердження суми заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № 002-07773-05092013 від 05.09.2013 позивачем до позову надано\~копію витягу з Додатку №1 до Договору №2253/К про відступлення прав вимоги. Разом з тим,\~Верховний Суд в постанові від 23.05.2021 у справі №\~554/4300/16-ц\~зазначив, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Верховний Суд підкреслив, що пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Натомість, єдиним наданим позивачем доказом на підтвердження наявної заборгованості відповідача перед позивачем є витяг з Додатку №1 до\~Договору №2253/К про відступлення прав вимоги, який не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити правильність нарахування складових кредитної заборгованості. Будь-якими іншими належними та допустимими доказами заявлений позивачем розмір заборгованості не підтверджується. Крім того, відповідно до положень\~ст.\~517\~ЦК України новому кредиторові у зобов`язанні передаються від первісного кредитора документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Згідно із положеннями\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.\~12,\~13 ЦПК України). Отже, матеріали справи не місять доказів, які б свідчили про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за невиконання вимог кредитного договору та у заявленому позивачем розмірі. За вказаних обставин, позовні вимоги є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому суд дійшов висновку,\~що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на його необгрунтованість. За вказаних обставин відсутні підстави для вирішення заяви відповідача про застосування позовної давності. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат :\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат ордер серії АР №1201643 від 11.11.2024 (а.с. 40). 11.11.2024 між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «ЮРЛЮКССЕРВІС» було укладено договір №ВН/2024 про надання правничої допомоги №16/05. Відповідно до п. 4.1 договору за ведення справи 317/5596/24 в суді першої інстанції клієнт сплачує гонорар в розмірі 8000 грн (а.с. 112-113). Відповідно до квитанції №1.90727803.1 Вінніченко Ж.В. сплатила на користь отримувача «ЮРЛЮКССЕРВІС» кошти за надану правничу допомогу по справі №317/5596/24 у розмірі 8000 грн. (а.с. 114). Так, вказана форма оплати відповідає нормам законодавства що регулюють договірні правовідносини та узгоджується з позицією викладеною в додатковій постанові КГС ВС від 22.12.2022 у справі № 904/4134/20, відповідно до якої адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв При цьому, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, про що зазначено у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15, згідно із яким при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Приймаючи до уваги предмет, категорію та складність спору між сторонами, обраний спосіб захисту своїх прав, кількість процесуальних документів, складених адвокатом Мормулем П.В., які наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що заявлений відповідачем розмір адвокатських витрат є співрозмірним категорії спору та наданому об`єму адвокатських послуг. Відтак, суд дійшов висновку щодо необхідності стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8\~000 грн.

Outcome: approved