Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

20.09.2023 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ») про зобов`язання вчинити дії, зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Позивач зазначає, що після звільнення відповідач не повернув йому трудову книжку, не провів з ним остаточного розрахунку, не видав копію наказу про звільнення, а також не видав письмове повідомлення про нарахування та виплату працівнику сум при звільненні. 30.08.2022 р. відповідач провів з позивачем розрахунок у зв`язку зі звільненням та виплатив 20480,35 грн. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.08.2022 р. по 30.08.2022 р., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 25600,40 грн. За таких обставин позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки, наказу про звільнення та проведення розрахунку при звільненні з 27.08.2022 р. по день фактичного розрахунку, з врахуванням 5120,08 грн за кожен день затримки, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 25600,00 грн, а тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 30.10.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в поданих ним заявах по суті справи. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що наказом ДП «АМПУ» від 22.08.2022 р. № 189-к позивача було прийнято на посаду директора юридичного департаменту апарату управління (основне місце роботи) тимчасово на умовах строкового договору з 23.08.2022 р. на період відпусток [PERSON] , директора юридичного департаменту апарату управління, з посадовим окладом згідно з штатним розписом 98135,00 грн (місце роботи - м.Одеса, вул.Ланжеронівська, 1). Наказом ДП «АМПУ» від 25.08.2022 р. № 191-к позивача звільнено з 26.08.2022 р. на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Крім того, відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16.01.2024 р. у справі № 761/28082/23 за позовом [PERSON] до ДП «АМПУ» про зобов`язання видати дублікат трудової книжки, стягнення коштів за час перебування у службовому відрядженні, середнього заробітку та моральної шкоди, на яке посилалися сторони у своїх поясненнях, наказом ДП «АМПУ» від 26.08.2022 р. № 194-к позивача прийнято на посаду директора юридичного департаменту апарату управління (основне місце роботи) тимчасово на умовах строкового договору з 30.08.2022 р. на період відсутності [PERSON] , директора юридичного департаменту апарату управління, з посадовим окладом згідно з штатним розписом 98135,00 грн (місце роботи - м.Одеса, вул.Ланжеронівська, 1). Наказом ДП «АМПУ» від 25.01.2023 р. № 48-к строковий договір позивача змінено на трудовий договір, укладений на невизначений строк (постійно) з 26.01.2023 р., із посадовим окладом згідно з штатним розписом 98135,00 грн (місце роботи - м.Одеса, вул.Ланжеронівська, 1). 15.05.2023 р. позивач подав заяву на ім`я голови ДП «АМПУ» [PERSON] про звільнення з 16.05.2023 р. за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України та виплатою вихідної допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітків. Відповідно до пункту 1 наказу ДП «АМПУ» від 16.05.2023 р. № 229-к позивача звільнено з 16.05.2023 р. за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Позивач у позові та своїх поясненнях наполягає на тому, що при його звільненні з 26.08.2022 р. згідно з наказом № 191-к від 25.08.2022 р. на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України, роботодавець в порушення положень ст. 47 КЗпП України не видав йому належним чином оформлену трудову книжку, не ознайомив з наказом про звільнення, не провів розрахунок при звільненні, а тому згідно з п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників відповідач має видати позивачу оригінал трудової книжки і днем його звільнення має бути визначено саме дата коли це відбудеться, з наступною виплатою позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу пов`язаного з невидачею йому трудової книжки. Згідно з ч.1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно зі статтею 48 КЗпП України порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» Міністерство праці України, Міністерство юстиції України і Міністерство соціального захисту населення України затвердили Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (спільний наказ № 58 від 29.07.1993 р., зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за № 110). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників», при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. Також пунктом 1.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, визначено, що при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Аналогічна норма міститься в ст. 24 КЗпП України. А згідно з пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, на який в позові посилається позивач, саме власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Отже, з наведеного вбачається, що при звільненні працівника з роботи на власника покладається обов`язок в день звільнення видати йому належним чином оформлену трудову книжку. Разом з тим, цими ж нормами визначено обов`язок працівника при влаштуванні на роботу подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Як встановлено у рішенні Шевченківського районного суду м.Києва від 16.01.2024 р. у справі № 761/28082/23 за позовом [PERSON] до ДП «АМПУ» про зобов`язання видати дублікат трудової книжки, стягнення коштів за час перебування у службовому відрядженні, середнього заробітку та моральної шкоди, яке набрало законної сили, відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 28.05.2024 р., позивача, на підставі його заяви, наказом ДП «АМПУ» від 26.08.2022 р. № 194-к було прийнято на роботу, а 25.01.2023 р. за його заявою, відповідно до наказу № 48-к відповідач строковий договір позивача змінив на трудовий договір, укладений на невизначений строк. В подальшому позивач на підставі власної заяви був звільнений з 16.05.2023 р. за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Обставини встановлені вказаним рішенням суду, в силу положень ч.5 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування при розгляді даної справи. Цим рішенням суду, крім іншого, також встановлено, що при звільненні позивача 16.05.2023 р. відповідно до наказу відповідача № 229-к, йому вручили дублікат трудової книжки, яка була оформлена неналежним чином, у зв`язку із чим суд зобов`язав ДП «АМПУ» видати [PERSON] належним чином заповнений дублікат трудової книжки. Отже, як вбачається зі змісту рішення суду станом на 16.05.2023 р. оригінал трудової книжки було втрачено з вини відповідача. Разом з тим, цим же рішенням суду встановлено, що після звільнення позивача 26.08.2022 р. останній на підставі його заяви, наказом ДП «АМПУ» від 26.08.2022 р. № 194-к був прийнято на посаду директора юридичного департаменту апарату управління з 30.08.2022 р., тобто при повторному прийнятті позивача на роботу після його звільнення, останній разом із заявою про прийняття його на роботу повинен був подати оригінал своєї трудової книжки відповідно до положень п.1.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. З викладеного судом встановлено, що жодних зауважень позивач при його звільненні 26.08.2022 р. на підставі наказу ДП «АМПУ» від 25.08.2022 р. № 191-к за його заявою, до відповідача не пред`являв, в тому числі щодо трудової книжки та ознайомлення його з наказом про звільнення. Навпаки, в цей день він звернувся до відповідача із заявою про прийняття його на роботу з 30.08.2022 р. і мав обов`язок разом із заявою надати відповідачу оригінал своєї трудової книжки, відсутність якої також ніяким чином зафіксовано не було, в тому числі з боку відповідача, що стало підставою в іншій судовій справі № 761/28082/23 для зобов`язання відповідача видати позивачу належним чином оформлений дублікат трудової книжки. Враховуючи зазначене, суд вважає, що при звільненні позивача 26.08.2022 р. згідно з наказом ДП «АМПУ» від 25.08.2022 р. № 191-к за його заявою, порушень з боку відповідача не вбачається, в тому числі й щодо невидачі трудової книжки та ознайомлення його з наказом про звільнення. Оскільки останній в подальшому був прийнятий на роботу та продовжував працювати без будь-яких зауважень до відповідача, що свідчить про дотримання відповідачем обов`язків роботодавця, а також позивачем обов`язків працівника, який при влаштуванні на роботу мав надати оригінал трудової книжки. За таких обставин, оскільки судом не встановлено порушень відповідачем прав позивача при його звільненні 26.08.2022 р., пов`язаних з невидачею трудової книжки та ознайомлення його з наказом про звільнення, суд вважає, що позов у цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, суд вважає, що право позивача на отримання трудової книжки від відповідача було захищено рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.01.2024 р. у справі № 761/28082/23, яким серед іншого зобов`язано ДП «АМПУ» видати [PERSON] належним чином заповнений дублікат трудової книжки. Разом з тим, судом встановлено, що позивач фактично був звільнений відповідачем з роботи 26.08.2022 р., а розрахунок у зв`язку зі звільненням здійснив тільки 30.08.2022 р., що не заперечувалось сторонами. Стаття 116 КЗпП України покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичні факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Крім того, відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Враховуючи, що останнім робочим днем вважається день звільнення працівника, в даній справі це 26.08.2022 р., наступні два дні 27 та 28 серпня були вихідними днями, а 30.08.2022 р. відповідач вже виконав свій обов`язок щодо здійснення розрахунку та виплати, тому стягненню на користь позивача, відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку за один день, а саме за 29.08.2022 р. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок). Відповідно до довідки бухгалтерії ДП «АМПУ» від 03.10.2023 р., доданої до відзиву на позовну заяву, середньоденна заробітна плата позивача, виходячи з його перебування на посаді, розрахована відповідно до вказаного Порядку, та становить 4266,74 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4266,74 грн. Оскільки судом не встановлено порушень з боку відповідача щодо видачі позивачу в день звільнення трудової книжки та наказу про звільнення, законних підстав для стягнення решти коштів заявлених в позові суд не вбачає, а тому відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: partial