Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

позивачка просить стягнути з відповідача на її користь щомісячно аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття, а також на повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, до виповнення йому 23 років у розмірі 1/2 частик заробітку (доходу). Судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що під час шлюбу у них народилося троє дітей. На їх утримання відповідач не надає достатньо коштів, а більшу частину своїх доходів витрачає на власні потреби. Діти ж потребують матеріального утримання, яке необхідне для придбання одягу, харчування, забезпечення відпочинку та навчання. [PERSON] має задовільне здоров`я, інших утриманців не має, а тому він має можливість сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Позивачка [PERSON] в судове заідання не з`явилася, подала заяву, в якій позов підтримала, просила розгляд справи проводити за її відсутності. У судове засідання відповідач не з`явився, подав заяву, в якій позов визнав, просив проводити розгляд справи за його відсутності. Дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові доказив їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд приходить до таких висновків. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено під час розгляду справи та підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 10.02.2006, [NUMBER] від 18.09.2007, [NUMBER] від 03.05.2019, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як зазначила позивачка, відповідач участі в утриманні сина та доньок не бере. Натомість останній не заперечує проти виконання свого батьківського обов`язку щодо їх утримання, визнавши позов. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. За твердженнями позивачки відповідач участі в утриманні неповнолітніх доньок не приймає, однак до початку розгляду справи по суті останній позов визнав, чим підтвердив своє бажання брати участь в утриманні дітей. Крім того, суд зазначає, що син сторін [PERSON] , [INFO] , на даний час досяг повноліття та навчається в Інституті інформаційних технологій Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, про що свідчить довідка № 4219 від 04.12.2024. За твердженнями позивачки, син у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги від батьків. Вона таку допомогу надає, однак такої [PERSON] не отримує від відповідача, хоча останній до початку розгляду справи по суті не заперечив проти обов`язку сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, визнавши позов. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Даючи оцінку викладеному, суд приймає до уваги, що відповідач є особою працездатного віку і законом встановлено обов`язок утримувати непонолітніх доньок, а також надавати матеріальну допомогу сину, оскільки останній навчається на денній платній формі навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, відсутність документально підтверджених утриманців у відповідача, визнання ним позовних вимог. При цьому суд вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до переконання, що із [PERSON] на користь [PERSON] на сина [PERSON] , який продовжує навчання, та неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] слід стягнути аліменти в заявленому розмірі. При цьому, частка, яка припадатиме на неповнолітніх дітей, повинна становити не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відтак, стягнення аліментів слід розпочати від дня пред`явлення позову, а саме з 11 грудня 2024 року. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому, зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, відповідач позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, тому з останнього слід стягнути на користь держави 605,60 гривень витрат по оплаті судового збору, тобто 50 відсотків від встановленого законом розміру. Іншу частину судового збору компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, відповідач заперечень щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу не висловлював, вказана сума є обгрунтованою та доказово підтвердженою (до позовної заяви долучено угоду про надання правової допомоги та представництва № 136/24 від 25.11.2024, акт прийняття-передачі виконаних робіт адвокатом, квитанцію № 000245 та ордер про надання правничої допомоги адвоката Свинтицького І.К. та його свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю), тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 2516,80 грн понесених нею витрат за надання професійної правничої допомоги. На підставі викладеного, ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 180, 181, 182, 183, 191, 200 СК України, ст. 141, 142, 206, 430 ЦПК України,

Outcome: approved