Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника - адвоката Довгія В.І. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачкою та відповідачем Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 27 липня 2019 року зареєстровано шлюб, за актовий записом №149. За період шлюбних відносин у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю, та знаходиться на її утриманні. Вже більше року ведення між сторонами спільного господарства, та сумісне проживання припинено, також позивачка подала позовну заяву до суду про розірвання шлюбу, оскільки відповідач переїхав проживати за кордон по місцю працевлаштування до Чеської Республіки. Отже, взаєморозуміння між подружжям відсутнє, шлюб який зареєстрований між ними є лише формальністю. Позивачка зазначає, що вони припинили шлюбні стосунки, перестали проживати однією сім`єю, вести спільне господарство, проявляти турботу один до одного. Відповідач не допомагає утримувати їхню спільну дитину. Посилаючись на викладене просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 10000 грн. щомісячно, але не менше ніж 1/2 всіх видів заробітку до досягнення ним повнолітнього віку. В судове засідання представник позивачки адвокат Довгій В.І. подав письмову заяву про розгляд справи у їх з позивачкою відсутності, позовні вимоги підтримав, та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. 12.02.2025 року на адресу суду надійшов відзив від імені відповідача, поданий адвокатом Мацола А.В. суть якого зводиться до того, що представник відповідача ознайомився з матеріалами справи та вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів підлягає до часткового задоволення. Відповідач категорично не погоджується із зазначеною позивачкою інформацією в позовній заяві. Позивачкою не надано жодного доказу про те, що їх син перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач так само піклується про спільну дитину, забезпечує сина всім необхідним та приймає участь у його житті, розділяє з позивачкою всі обов`язки по вихованню сина, і фактично вони проживають\~ разом за адресою [ADDRESS] .\~ Також зазначив, що він не виїздив за кордон, тим більше протягом останнього року. Він перебуває в Україні, здійснює догляд за [PERSON] , [INFO] , який потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з перестарілим віком та станом здоров`я. Крім того, відповідач проходив лікування і внаслідок хвороби отримав інвалідність ІІІ-групи. Інформації про його перебування за кордоном та отримання високих доході не відповідає дійсності, на підтвердження якої позивачкою до позовної заяви не додано жодного доказу. Оскільки позивачка виявила бажання отримувати аліменти на дитину через рішення суду, попри те, що відповідач приймає участь у матеріальному становищі сина, то він не заперечує стосовно оплати таких в розмірі 2563 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.\~ Також, 13.02.2025 року представником відповідача [PERSON] подано письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідача, при винесенні рішення просить врахувати відомості зазначені у відзиві та взяти до уваги докази додані до відзиву.\~\~\~\~\~ Відповідно до ч.3 ст. 223, ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що сторони проживають у зареєстрованому шлюбі, укладеному Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатські області, про що зроблено\~ відповідний актовий запис №149 від 27.07.2019 року. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] який, як стверджує позивачка знаходиться на повному її утриманні та вихованні. Відповідачем подано відзив, в якому повідомив про те, що визнає частково позовні вимоги і згідний сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання їх неповнолітнього сина в розмірі 2563 грн. щомісячно, оскільки він так само як і позивачка піклується про свого сина і забезпечує його усім необхідним. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Статтею сьомою Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що в 2025 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 2 563 гривні, а на дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Доказів про те, що неповнолітній [PERSON] на даний час знаходяться на вихованні та утримані позивачки, а також відомостей про розміри заробітної плати відповідача до матеріалів справи позивачкою не додано. Судом досліджено акт обстеження житлово-побутових та матеріальних умов, складений\~ депутатом Хустської міської ради Якубець В.Ю. від 07.02.2025 року з якого вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але вже більше трьох років фактично проживає за адресою: [ADDRESS] .\~\~ До справи відповідачем додано пенсійне посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] про наявність ІІІ групи інвалідності, а також витяг з рішення виконкому Хустської міської ради №546 від 26.12.2023 року, про продовження дії рішення про призначення [PERSON] , 1992 р.н. помічником дієздатної особи [PERSON] , 1943 р.н., який за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки. У зв`язку з чим виконкомом Хустської міської ради видане відповідне посвідчення помічника фізичної дієздатної особи за №674. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини, суд ураховує наведені вище норми як міжнародного, так і національного права, у тому числі вимоги СК України, а також фактичні обставини справи, часткове визнання відповідачем позову та вимоги ЦПК України щодо необхідності доведення сторонами своїх вимог і заперечень належними, допустимими і достовірними доказами. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv.theUnitedKingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Отже, з огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивачка частково довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свою вимогу до відповідача, яка поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження під час розгляду справи, а відповідач частково довів - свої заперечення щодо вимоги до нього позивачки, відтак позов підлягає до часткового задоволення зі стягненням з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 24 січня 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття. Сама такий розмір аліментів, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме, насамперед, інтересам самої дитини, якнайкращому забезпеченню її прав, покриватиме суттєву частину витрат на неї і не порушуватиме як законні інтереси їх платника, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпечені потреб дитини та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене,

Outcome: partial