Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

ТОВ «Фінфорс» 02.01.2025 звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] , за допомогою веб-сайту ТОВ «Селфі Кредит», який є сукупністю інформаційно-комунікаційних систем первісного кредитора, в рамках якого останній реалізує технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які в процесі обробки інформації діють, як єдине ціле, був укладений кредитний договір №1291813 у вигляді електронного документа, для підписання якого [PERSON] надано одноразовий ідентифікатор A056. Згідно з умовами кредитного договору ТОВ «Селфі Кредит» надало [PERSON] кошти у кредит на споживчі (особисті) потреби в розмірі 10 000 грн, строк кредиту (строк дії договору) 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів; стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту. На виконання умов договору ТОВ «Селфі Кредит» через партнера ТОВ «Пейтек» виплатило [PERSON] кредитні кошти в розмірі 10 000 грн на картковий рахунок № [NUMBER] , вказаний нею в особистому кабінеті ІКС. Проте [PERSON] свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. Надалі, між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінфорс» 30.08.2024 укладено договір факторингу №43979069-01, згідно з умовами якого до останнього відійшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором та позивач набув право грошової вимоги до відповідачки в сумі 58 999 грн 99 коп, з яких: 9\~999 грн 99 коп тіло кредиту, 44\~000 грн нараховані проценти, 5\~000 грн неустойка (штраф). Про відступлення позивачу права грошової вимоги на електронну адресу відповідачки було направлено повідомлення, однак остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Оскільки відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1291813 від 08.02.2024 в сумі 58 999 грн 99 коп, а також судові витрати по справі. Представник позивача адвокат Кеню Д.В. в судове засідання не з`явився, однак разом з позовом подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Згідно з ухвалою суду від 12.02.2025 розгляд справи проводиться заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08.02.2024 [PERSON] до укладення договору про споживчий кредит ознайомилася та підписала паспорт споживчого кредиту кредитодавця ТОВ «Селфі Кредит». Надалі, 08.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» №1291813, відповідно до умов якого в сукупності з графіками платежів та з урахуванням паспорту споживчого кредиту, ТОВ ТОВ «Селфі Кредит» надало [PERSON] кредит в розмірі 10 000 грн шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу № [NUMBER] , строком кредитування на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Вказаним договором сторони погодили тип процентної ставки фіксований, розмір та порядок нарахування процентів, а саме: стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту; знижена процентна ставка 0,01% в день. Даний договір підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором А056 та містить всі його істотні умови. [PERSON] зобов`язалася повернути вказаний кредит, сплачувати проценти за користування кредитними коштами та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п.6.4 договору сторони також дійшли згоди, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 1\~500 грн на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання; у розмірі 110 грн, починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Графіку платежів, що є додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту. Транзакція зарахування кредитних коштів у розмірі 10\~000 грн на платіжну картку Гал М.В. № [NUMBER] проведена 08.02.2024. Послуги з переказу коштів здійснювало ТОВ «Пейтек». Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Селфі Кредит» за укладеним договором №1291813 від 08.02.2024, сума заборгованості за кредитним договором станом на 30.08.2024 складає 58 999 грн 99 коп, з яких: 9\~999 грн 99 коп тіло кредиту, 44\~000 грн нараховані проценти, 5\~000 грн неустойка (штраф). При цьому, починаючи з 22.04.2024 кредитор здійснював нарахування неустойки (штрафу) за прострочення щодо повернення кредиту та сплати процентів за кредитним договором. В свою чергу, між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінфорс» 30.08.2024 укладено договір факторингу №43979069-01, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі прав грошових вимог, який формується відповідно до додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з підписаним сторонами та скріпленим їх печатками Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 30.08.2024 та Витягом з реєстру боржників від 30.08.2024 до договору факторингу №43979069-01 від 30.08.2024, ТОВ «Фінфорс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1291813 від 08.02.2024 в розмірі 58 999 грн 99 коп, з яких: 9\~999 грн 99 коп - тіло кредиту, 44\~000 грн - нараховані проценти, 5\~000 грн - неустойка (штраф). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінфорс» повідомило [PERSON] шляхом направлення 30.08.2024 на електронну адресу позичальника електронного листа та шляхом розміщення в ІКС первісного кредитора такого повідомлення про відступлення права, однак всупереч вимог закону, незважаючи на повідомлення, [PERSON] не виконала свої зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором. Таким чином, станом на дату звернення до суду заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1291813 від 08.02.2024 перед позивачем не сплачена і становить розмірі 58 999 грн 99 коп, з яких: 9\~999 грн 99 коп - тіло кредиту, 44\~000 грн - нараховані проценти, 5\~000 грн - неустойка (штраф). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону). За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 вказаного вище Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Уклавши спірний кредитний договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором на умовах, викладених в ньому, [PERSON] тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорі. Кредитні кошти за кредитним договором надавалися [PERSON] в безготівковій формі на платіжну картку № [NUMBER] , номер якої був вказаний нею особисто в кредитному договорі. Проценти та неустойка (штраф) за користування кредитом нараховувалися [PERSON] відповідно до умов та в порядку, передбаченому кредитним договором, а також в межах строку його дії. Підстав для нарахування іншого розміру відсотків судом не виявлено. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимог). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як слідує з матеріалів справи, ТОВ «Фінфорс» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за спірним кредитним договором, а [PERSON] прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання договору електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Умови та порядок надання кредитів, нарахування відсотків та неустойки за користування кредитними коштами були визначені та узгоджені сторонами кредитного договору і такі умови договору [PERSON] не були оспорені, а отже, відповідно до ст.628, 629 ЦК України, є обов`язковими до виконання. Однак, в порушення умов вказаного договору, [PERSON] не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту в розмірах та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, чим порушені майнові права позивача, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просив стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. Відповідачкою клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу не подавалося. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: договір про надання професійної правової допомоги від 11.03.2024, укладений між ТОВ «Фінфорс» таадвокатом Кеню Д.В.; додаткова угода про внесення змін до договору про надання професійної правової допомоги від 11.03.2024; додаток №86 до договору про надання професійної правової допомоги від 11.03.2024; акт приймання-передачі наданих послуг за вказаним договором від 30.12.2024 з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Кеню Д.В., вартістю 15\~000 грн; платіжна інструкція кредитового переказу коштів від 24.12.2024; ордер серії А1 №1781919 від 30.12.2024 адвоката Кеню Д.В. на представництво інтересів позивача. Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Дослідивши подані позивачем докази та матеріали справи, враховуючи, що відповідачкою не подано суду клопотання щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 15 000 грн, понесених позивачем, є документально підтвердженим, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки витрат за надання правової допомоги в розмірі 15 000 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2\~422 грн 40 коп, сплачений позивачем при поданні даного позову.

Outcome: approved