Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Позивач звернулася 11.12.2024 до суду із позовом, в якому просить стягувати з [PERSON] кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти), а саме сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) відповідача [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 11 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття та стягувати такі в її, [PERSON] , користь. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано 11.12.2024 в провадження судді Жовківського районного суду Львівської області Ясиновського Р.Б. В обгрунтування позову позивач покликається на наступне. Позивач, [PERSON] , 31 серпня 2002 року одружилась із відповідачем [PERSON] у відділі РАГС Жовківського РУЮ Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 31 серпня 2002 року було зроблено запис за № 77. Однак враховуючи те, що в них із відповідачем не було теплих стосунків, їх шлюб і вони як сім`я існували фактично «на папері», оскільки вони не підтримували подружніх стосунків, проживали окремо, між ними було відсутнє взаєморозуміння, в них були різні погляди на сімейне життя, ведення господарства, вона втратила почуття любові до відповідача, 14 вересня 2023 року вона звернулася в Жовківський районний суд Львівської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2023 року у справі № 444/3230/23, провадження № 2/444/988/2023 , яке набрало законної сили, розірвано шлюб між нею, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 31 серпня 2002 року у відділі РАГС Жовківського РУЮ Львівської області, актовий запис № 77. У шлюбі у позивача із відповідачем народилося двоє дітей, а саме син, [PERSON] , [INFO] , який вже є повнолітнім, та син, [PERSON] , [INFO] , який є неповнолітнім. Неповнолітній син, [PERSON] як і позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади щодо його зареєстрованого місця проживання № 2024/009837347 від 16 серпня 2024 року, він знаходиться на утриманні позивача. Відповідач час від часу спілкується з їхньою спільною неповнолітньою дитиною в телефонному режимі, хоча позивач розуміє, що він є військовослужбовцем, однак і до того як [PERSON] був мобілізований він не брав активної участі в житті дитини, не проводив з сином час, не займався його вихованням та розвитком, становленням як особистості. Відповідач раніше надавав кошти на утримання неповнолітнього сина, фактично забезпечував його потреби зі своєї сторони, однак 1 (один) місяць тому подзвонив та повідомив, що не буде надавати кошти на утримання дитини. Тобто, позивач стверджує, що [PERSON] не надає кошти на утримання неповнолітнього сина, відповідач повністю самоусунувся від забезпечення потреб дитини. Вказує, що вона мала надію, що у відповідача проявиться батьківський інстинкт, [PERSON] буде забезпечувати потреби дитини. Її заробіток не дозволяє їй утримувати їхнього спільного із відповідачем сина самостійно, в той момент, коли в дитини є біологічний батько, який має обов`язок його утримувати. Неповнолітня дитина потребує грошей для забезпечення його потреб кожного дня. Синові повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум. Їхній спільний із відповідачем син навчається у Ставропігівському професійному вищому училищі. Позивач вважає, що відповідач у справі, який є особою молодого віку, здоровим та працездатним повинен сплачувати аліменти в частці від доходу в розмірі 1/4 його доходу (заробітку). Вказує, що такий розмір аліментів зумовлений тим, що в них із відповідачем є одна спільна дитина до 18 років, син потребує постійної купівлі нового одягу та взуття, забезпечення продуктами харчування, ціни на які досягли європейських, купівлі лікарських засобів при захворюваннях, таких як ГРВ, нежить, кашель тощо, купівлі канцелярського приладдя, бо навчається в училищі, купівлі засобів гігієни. В будинку необхідно підтримувати певний температурний режим, щоб дитина не хворіла в зимовий, весняний та осінній час, в неї є витрати на оплату комунальних послуг, які використовуються в тому числі і в інтересах та потребах їхньої спільної із відповідачем дитини. Їхня спільна із відповідачем дитина потребує відвідування ігрових кімнат, кінотеатрів, інших місць проведення дозвілля, гуртків для саморозвитку. Синові кожен день потрібні кошти для доїзду у місто Львів на навчання та повернення додому, для купівлі їжі, канцелярського приладдя. Всі ці потреби, які є фактично життєвонеобхідними для дитини викликають значні витрати. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з її сторони як матері, з якою проживає неповнолітня дитина, яка перебуває на її утриманні, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказуванню. Вказує, що до припинення підтримання шлюбних відносин із відповідачем в нього точно не було жодних перешкод по стану здоров`я для отримання заробітку та надання з такого грошей для утримання спільного сина. Зазначає, що на скільки їй відомо і на сьогоднішній день у відповідача відсутні будь-які перешкоди для утримання дитини. Просить врахувати, що з 1 квітня 2024 року мінімальна заробітна плата в Україні становить 8000,00 грн., а середньомісячна по Львівській області, Закарпатській області близько 22000,00 грн. Також просить звернути увагу, що згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 2563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Їхня спільна із відповідачем дитина старший 6 (шести) років, а тому прожитковий мінімум на нього становить 3196 гривень. Стверджує, що відповідач взагалі не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, самоусунувся від таких, свідомо нехтує такими, не цікавиться його життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не створює умов для нормального спілкування з ним. Позивач вважає, що батьком дитини поставлено власні інтереси вище інтересів його ж дитини. Вказує, що їй відомо, що відповідач перебуває на військовій службі, відповідно стабільно отримує грошове забезпечення зі сторони держави, як наслідок має можливість сплачувати кошти на утримання його ж неповнолітньої дитини. Відповідач на час звернення в суд із даним позовом не має на утриманні інших осіб, в тому числі і непрацездатних, в нього немає перешкод по стану здоров`я до праці. Зважаючи на наведене, позивач просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки, копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками рекомендованим повідомленням за адресою його зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , однак обидва поштові відправлення повернуті до суду із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою". Відповідно до п. 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, рекомендовані листи з позначкою Судова повістка, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Судова повістка. Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою Судова повістка, працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Згідно із п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав. Клопотань про відкладення розгляду справи, чи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, чи будь-яких інших не подано. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, [PERSON] , 31 серпня 2002 року одружилась із відповідачем [PERSON] у відділі РАГС Жовківського РУЮ Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 31 серпня 2002 року було зроблено запис за № 77. Прізвище після одруження чоловіка та дружини [PERSON] . Це підтверджується викладеним у свідоцтві про одруження серії [NUMBER] , яке видане відділом РАГС Жовківського РУЮ Львівської області 31 серпня 2002 року. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2023 року у справі № 444/3230/23, провадження № 2/444/988/2023 , яке набрало законної сили, розірвано шлюб між позивачем, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 31 серпня 2002 року у відділі РАГС Жовківського РУЮ Львівської області, актовий запис № 77. У шлюбі у позивача із відповідачем народилося двоє дітей, а саме син, [PERSON] , [INFO] , який вже є повнолітнім, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Жовківського районного управління юстиції Львівської області 12 листопада 2003 року, та син, [PERSON] , [INFO] , який є неповнолітнім, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції Львівської області 18 липня 2007 року. Неповнолітній син, [PERSON] як і позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади щодо його зареєстрованого місця проживання № 2024/009837347 від 16 серпня 2024 року, він знаходиться на утриманні позивача. Із позову вбачається, що відповідач час від часу спілкується з неповнолітньою дитиною в телефонному режимі та раніше надавав кошти на утримання неповнолітнього сина, фактично забезпечував його потреби зі своєї сторони, однак 1 (один) місяць тому подзвонив та повідомив, що не буде надавати кошти на утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А тому відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення сином повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Неповнолітній син сторін проживає разом з позивачем, батько дитини, відповідач не надає кошти на утримання сина. Згідно із ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2, 3 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. Враховуючи вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, те, що неповнолітній син проживає разом з матір`ю, повністю знаходиться лише на її утриманні і буде надалі проживати разом з нею, відповідач не надає кошти на утримання дитини упродовж останнього періоду, обов`язок відповідача, батька дитини, утримувати неповнолітнього сина, беручи до уваги насамперед інтереси дитини, зумовлені його розвитком, зважаючи на те, що неповнолітній син потребує значних коштів на утримання, а відповідач є працездатним, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Outcome: approved