Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

29 червня 2024 року позивач звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області із вказаним позовом, посилаючись на таке. [PERSON] 10 липня 2019 року звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим власноруч підписала заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг, таким чином уклавши договір, в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання до запропонованого Банком договору. Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено початковий ліміт, що у подальшому збільшився до 49 000,00 грн. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредит на карту № [NUMBER] , строк дії - 08/23, тип «Універсальна». В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 42,0 % річних. 17 лютого 2022 року у процесі користуванні рахунком відповідачем за допомогою ОТР пароля у системі самообслуговування Приват24 підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. При цьому, заборгованість за кредитним договором на момент підписання становила 37 453,85 грн. Починаючи з 17 лютого 2022 року відсотки за користування кредитом нараховувалися у розмірі _%. При цьому, за погодженою ставкою нараховано відсотків у розмірі 13 532,31 грн. У зв`язку з початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії Російської Федерації Банк пішов назустріч відповідачу та скасував відсоткову ставку у березні 2022 року - розмір 0% , а в подальшому з 01 квітня 2022 року відсоткова ставка поступово повернута до погодженого розміру. Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредитні кошти. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання по погашенню заборгованості, внаслідок чого станом на 16 червня 2024 року має заборгованість у розмірі 61 360,90 грн, з яких: 47 828,59 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13 532,31 грн - заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 360,90 грн та судові витрати в розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до розпорядження в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області О.А. Дем`янової від 01 липня 2024 року справу передано на розгляд Саратському районному суду Одеської області. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 серпня 2024 року, справу передано у провадження судді Миргород В.С. Ухвалою суду від 02 вересня 2024 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, на підставі наявних доказів, не заперечуючи проти винесення заочного рішення. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та проживання, які повернуто з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою" та через оголошення на сайті Судової влади України. Відповідно до положень пунктів 3, 4 ч.8 ст.128 ЦПК та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив не надала, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої не надходило. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, з урахуванням положень ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 липня 2019 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриваБанк» з метою отримання банківських послуг та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. 24 вересня 2019 року [PERSON] власноруч на планшеті підписала Паспорт споживчого кредиту, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України», за умовами якого отримала кредит на споживчі потреби у вигляді відновлювальної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитного літу на кредитній картці, строком на 240 місяців; процентна ставка у межах пільгового періоду 0,00001%; процентна ставка за межами пільгового періоду 42%. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 24.09.2019 року, [PERSON] було видано картки «Універсальна» та встановлено кредитний ліміт 5000-00 грн. Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] (договір № б/н) вбачається, що станом на 16.01.2024 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 49000-00. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку в якій чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, а також частково сплачувала заборгованість за договором. За такого, відповідач не лише отримала кредитну картку, а й визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. 17 лютого 2022 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір за допомогою ОТР пароля у системі самообслуговування Приват24 шляхом підписання Заяви про приєднання до умов та правил банківських послуг. Своїм підписом засвідчила, що на підставі власного волевиявлення, згідно зі ст. 634 ЦК України, підписанням цієї Заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою.» Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms,в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. За умовами Договору Банк надав відповідачу кредитні кошти на споживчі потреби шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, на строк 12 місяців з пролонгацією, із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 42,0% річних); тип процентної ставки - фіксована; змінюваної ставки немає. За такого, сторонами було обумовлено всі істотні умови кредитного договору, в тому числі сплату тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку, в якій чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, а також частково сплачувала заборгованість за договором. За такого, відповідач не лише отримала кредитну картку, а й визнала укладення кредитного договору та погодилася з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. Таким чином, позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач на погашення кредитних коштів проводила оплату частково, останній раз 29 листопада 2023 року у сумі 1 171,41 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок невиконання [PERSON] договірних зобов`язань станом на 16 червня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 61 360,90 грн, з яких: 47 828,59 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13 532,31 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Таким чином, у порушення умов Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються нормами ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За умовами договору, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, відтак позов в цій частині підлягає задоволенню. Така правова позиція викладена і у постанові Верховного суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе за договором зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 61 360,90 грн, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у заявленому розмірі, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вказані витрати також повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача. З огляду на вищевикладене, суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору в розмірі в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved