Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Товариства з додаткової відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позову зазначає, що 26 вересня 2024 року о 13 год. 00 хв. в м. Запоріжжя, по вул. Вячеслава Зайцева, 6 Відповідач [PERSON] керуючи транспортним засобом марки ВМW 525, д.н.з. [NUMBER] , під час руху заднім ходом, не впевнилась в безпечності та скоїла наїзд на припаркований автомобіль Ford Fiesta, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2024 року у справі № 335/11098/24 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Отже, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Позивача марки «Ford Fiesta» д.н.з. [NUMBER] , належний [PERSON] отримав механічні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність Відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» та діяв поліс обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218441340, згідно з яким страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 гривень. 27.09.2024 року [PERSON] повідомила ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» про ДТП та подала заяву від 27.09.2024 року про страхове відшкодування за подією, що сталась 26.09.2024 року з вини водія, відповідальність якого застраховано за полісом страхування №218441340 та просила виплатити розмір страхового відшкодування. Дану заяву було надано експерту 01.10.2024 року під час огляду транспортного засобу та надіслано повторно цінним листом з описом на адресу ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» 10.10.2024р. Окрім того, адвокатським запитом від 09.10.2024р. №09/10, було запитано у ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО», у тому числі, копію експертного висновку та документів, на підставі яких визначено та розраховано суму страхової виплати. У своїй відповіді від 17.10.2024р. №1733, ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» запитувані документи не надала, та зазначила, що відповідно до звіту № 21374 /3016923 від 07.10.2024 вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу КТЗ Ford Fiesta, реєстраційний номер [NUMBER] з врахуванням зносу 0,70 та без врахування ПДВ складає 10300,70 грн.Вказана сума виплачена Позивачу 21.11.2024, що підтверджується скріном із застосунку «МоноБанк» Разом з тим, Позивачем було здійснено відновлення (ремонт) транспортного засобу власними коштами. Так, згідно акту здачі-прийняття робіт №ФОП-000021 від 11.10.2024 року, ФОП [PERSON] (Виконавцем) були проведені такі роботи транспортного засобу Ford Fiesta, 2007 року випуску, держ. номер [NUMBER] :Бампер задній 4800 грн.Підготовка та фарбування крила заднього лівого 5500 грн.Ремонт крила заднього лівого з ремонтом зовнішньої арки 5000 грн.Підготовка та фарбування заднього бампера 5500 грн.Отже, загальна вартість робіт становила 20 800 грн. Позивачем сплачено дані роботи у повному обсязі, що підтверджується квитанцією №31 від 11.10.2024р. Протиправність дій [PERSON] щодо порушення ПДР і вчинення ДТП є доведеною, оскільки постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2024 року Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп. Страховик відповідача виплатив страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,7) відповідно він виконав своє зобов`язання перед відповідачем та у страховика відповідача не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ,а тому компенсація різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням шкоди підлягає стягненню саме з Відповідача, оскільки остання внаслідок своїх протиправних дій є винною у вчиненні ДТП, яке знаходиться у причинному зв`язку зі шкодою, завданою внаслідок ДТП. Позивач також акцентує увагу суду на факт ДТП, доведену вину Відповідача та отримання Позивачем від ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» виплати у розмірі 10 300,70 грн. Предметом спору є недостатність, на думку Позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна. У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2015 року у справі №6-691 цс 15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов^язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. За таких обставин, саме Відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 10 499,30 грн., а тому просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні в розмірі 10 499 гривень 30 копійок та витрати по сплаті судового збору 1211,20 грн. 29.11.2024 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.01.2025 представником відповідача подано на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що розмір шкоди завданної ДТП в межах суми 160000 грн., що визначено полісом обов`язкового цивільно-правового страхування №218441340, а тому позивач повинен звернутися до суду із позовом саме до ТДВ «Страхова компанія «Кредо», пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою відмови у позові. Заявлено про витрати на правничу допомогу адвоката Рогозіна О.В. в розмірі 10000 грн. 20.01.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача позов підтримав і просить його задовольнити. Акцентує увагу суду, що Відповідач не заперечує своєї вини у нанесенні матеріальної шкоди Позивачу, що вже є доведеною згідно постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2024 року у справі № 335/11098/24 та не заперечує того факту, що Позивачем понесено збитки та здійснено відновлення транспортного засобу за власні кошти, з урахуванням страхової виплати, а також не заперечується та не оспорюється розмір такого ремонту. У своєму відзиві представник Відповідача посилається на практику Верховного Суду, та єдиною його позицією є те, що належним відповідачем у даній справі має бути Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (третя особа по даній справі), адже всі страхові виплати здійснює саме вона у межах страхових сум. Вважає дані твердження такими, що не відносяться до даної ситуації, а тому є необґрунтованими, оскільки саме Відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 10 499,30 грн. Також зазначив, що вартість наданих правничих послуг за договором в розмірі 10 000,00 грн. є необґрунтовано завищеною та нерозумною, порівняно з ринковою вартістю адвокатських послуг. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав на підставах, що викладені у позовній заяві та зазначив, що саме відповідач має виплатити різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки позивачзвернулася до страховика й одержала страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, що згідно зі статтею 1194 ЦК України є підставою для відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди, а доводи відзиву є безпідставними, оскільки містять лише посилання на практику ВС, яка не є релевантною до даних правовідносин. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечувала, зазначивши, що ліміт відшкодування за шкоду за полісом 160000 грн., а тому вартість ремонту автомобіля який здійснила позивач не виходить за межі страхового ліміту і його має відшкодування не вона, а страхова компанія. Третя особа будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи у судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, письмові пояснення на позов не подано. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає її розгляду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-ІУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-ІV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-ІV(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної житгю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961 - IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди,, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28,29 Закону № 1961 - IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу:; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно- правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України- відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Судом встановлено, що 26 вересня 2024 року о 13 год. 00 хв. в м. Запоріжжя, по вул. Вячеслава Зайцева, 6 [PERSON] керуючи транспортним засобом марки ВМW 525, д.н.з. [NUMBER] , під час руху заднім ходом, не впевнилась в безпечності та скоїла наїзд на припаркований автомобіль Ford Fiesta, державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2024 року у справі № 335/11098/24 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, протиправність дій [PERSON] щодо вчинення ДТП через порушення ПДР є доведеною і встановлена постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2024 року, якою відповідача визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Позивача марки «Ford Fiesta» д.н.з. [NUMBER] , належний [PERSON] отримав механічні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність Відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» та діяв поліс обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №218441340, згідно з яким страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 гривень. 27.09.2024 року [PERSON] повідомила ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» про ДТП та подала заяву від 27.09.2024 року про страхове відшкодування за подією, що сталась 26.09.2024 року з вини водія, відповідальність якого застраховано за полісом страхування №218441340 та просила виплатити розмір страхового відшкодування. Дану заяву було надано експерту 01.10.2024 року під час огляду транспортного засобу та надіслано повторно цінним листом з описом на адресу ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» 10.10.2024р. Окрім того, адвокатським запитом від 09.10.2024р. №09/10, було запитано у ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО», у тому числі, копію експертного висновку та документів, на підставі яких визначено та розраховано суму страхової виплати. У своїй відповіді від 17.10.2024р. №1733, ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» зазначила, що відповідно до звіту № 21374 /3016923 від 07.10.2024 вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу КТЗ Ford Fiesta, реєстраційний номер [NUMBER] з врахуванням зносу 0,70 та без врахування ПДВ складає 10300,70 грн. Вказана сума виплачена Позивачу 21.11.2024, що підтверджується скріном із застосунку «МоноБанк», який долучений до матеріалів справи і учасниками справи цей факт не заперечується. Разом з тим, [PERSON] було здійснено відновлення (ремонт) транспортного засобу власними коштами. Так, згідно акту здачі-прийняття робіт №ФОП-000021 від 11.10.2024 року, ФОП [PERSON] (Виконавцем) були проведені такі роботи транспортного засобу Ford Fiesta, 2007 року випуску, держ. номер [NUMBER] :Бампер задній 4800 грн.Підготовка та фарбування крила заднього лівого 5500 грн.Ремонт крила заднього лівого з ремонтом зовнішньої арки 5000 грн.Підготовка та фарбування заднього бампера 5500 грн. Отже, загальна вартість робіт становила 20 800 грн. Позивачем сплачено дані роботи у повному обсязі, що підтверджується квитанцією №31 від 11.10.2024р. Також встановлено, що страховик відповідача ТДВ «СК «Кредо» виплатив страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (0,7) у розмірі 10 300,70 грн., що не оспорюється і відповідачем. Відповідно страховик виконав своє зобов`язання перед відповідачем та у страховика відповідача не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Таким чином, компенсація різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням шкоди в порядку ст. 1194 ЦК України підлягає стягненню саме з [PERSON] , оскільки остання внаслідок своїх протиправних дій є винною у вчиненні ДТП, яке знаходиться у причинному зв`язку зі шкодою, завданою внаслідок ДТП. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691 цс 15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження N 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження N 61-12032св19). За таких обставин, саме Відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 10 499,30 грн. Суд враховує також, що відповідач не заперечує своєї вини у нанесенні матеріальної шкоди Позивачу та не заперечує того факту, що Позивачем понесено збитки та здійснено відновлення транспортного засобу за власні кошти, з урахуванням страхової виплати, а також не заперечується та не оспорюється розмір такого ремонту. У відзиві представник Відповідача посилається на практику Верховного Суду та єдиною його позицією є те, що належним відповідачем у даній справі має бути Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (третя особа по даній справі), адже всі страхові виплати здійснює саме вона у межах страхових сум. У постанові № 686/17155/15-ц від 03.10.2018 Верховний Суд підтримав правовий висновок, викладений у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-69 цс15 та зазначив, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виникає обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Страховик за договором обов`язкового страхування відповідає в межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу та франшизи, а за решту безпосередній винуватець. Разом з тим, Позивачем було здійснено відновлення (ремонт) транспортного засобу власними коштами. Так, згідно акту здачі-прийняття робіт №ФОП-000021 від 11.10.2024 року, ФОП [PERSON] (Виконавцем) були проведені ремонтні роботи ТЗ вартістю 20 800 грн. (двадцять тисяч вісімсот грн. 00 коп.). Позивачем сплачено дані роботи у повному обсязі, що підтверджується квитанцією №31 від 11.10.2024р. Таким чином компенсація різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням шкоди підлягає стягненню саме з Відповідача, оскільки остання внаслідок своїх протиправних дій є винною у вчиненні ДТП, яке знаходиться у причинному зв`язку зі шкодою, завданою внаслідок ДТП, ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» було здійснено страхову виплату в межах страхової суми, з урахуванням зносу ТЗ, а відтак доводи відповідача щодо неналежного відповідача суд відхиляє, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи, а наведена відповідачем у відзиві судова практика не є релевантною до правовідносин, що склалися між сторонами у даній справі. Інших доводів відзив не містить. З огляду на зазначене, позивачем вірно пред`явлено позов до відповідача, який є безпосереднім винуватцем у завданні збитків [PERSON] та обрано ефективний та належний спосіб захисту своїх порушених прав, і такі порушені права позивача підлягають поновленню шляхом стягнення з відповідача різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні в розмірі 10499, 30 грн. Враховуючи вищенаведені обставини та аналізуючи норми закону, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved