Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] , Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання усиновлення недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.10.2014 він та [PERSON] зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12.06.2020 по справі №752/3807/20. [PERSON] мала дочку [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини в свідоцтві про народження записаний [PERSON] . Після їх знайомства, вони стали проживати разом, він повністю забезпечував родину, відповідач ніде не працювала. З ними проживали дочка відповідача та його син, [PERSON] , [INFO] . Оскільки він є громадянином Держави Ізраіль, вони планували в подальшому виїзд до цієї держави, а тому [PERSON] запропонувала йому удочерити її малолітню дочку [PERSON] , з метою безперешкодного виїзду дитини за кордон. Намірів усиновити його сина відповідач не мала. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27.06.2017 по справі №752/8077/17 здійснено усиновлення [PERSON] [PERSON] . Їх стосунки з [PERSON] не склалися, незалежно від його волі, вона не приймала його як батька, що унеможливлювало виконання ним батьківських обов`язків. 21.11.2018 він виїхав з України та вони припинили спільне проживання з відповідачем. З того часу з [PERSON] він жодних відносин не підтримував, вона не бажала з ним спілкуватися. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17.11.2022 по справі №752/12370/21 він позбавлений батьківських прав відносно [PERSON] . Як вбачається з цього рішення, 25.11.2021 [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що в свою чергу підтверджує той факт, що ані відповідач, ані [PERSON] не бажали настання наслідків усиновлення, [PERSON] ніколи не вважала його своїм батьком. З огляду на те, що вона взяла прізвище свого біологічного батька, лише останнього вона вважає своїм батьком, що в свою чергу суперечить меті усиновлення. Метою відповідача при наданні нею дозволу на усиновлення її дочки, було не дійсне настання наслідків усиновлення, а лише отримання в майбутньому дитиною громадянства Держави Ізраіль та отримання від нього аліментів. Висновок про доцільність усиновлення ним малолітньої дитини [PERSON] від 10.04.2017, зроблений Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією без отримання згоди батька дитини [PERSON] , на підставі того, що віндитини визнаний недієздатним рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 31.03.2014 у справі №369/1788/14-ц. Однак, відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Верховного Суду України від 19.10.2016 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.03.2014, ухвалу спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 28.03.2017 заяву [PERSON] , заінтересована особа орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації, про визнання [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна залишено без розгляду. Зазначена ухвала набрала законної сили 05.04.2017. Отже, на день надання висновку Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією про доцільність усиновлення від 10.04.2017 та на день ухвалення Голосіївським районним судом міста Києва рішення про усиновлення від 27.06.2017 батько дитини [PERSON] був дієздатним і відповідно до вимог ч. 1 ст. 217 СК України повинен був надати дозвіл на усиновлення дитини. Оскільки усиновлення [PERSON] відбулось без згоди її батька [PERSON] , то воно повинно бути визнано судом недійсним. З урахуванням заяви про зміну предмету позову від 02.04.2024 просив: визнати усиновлення [PERSON] , [INFO] , яке було проведено на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року по справі №752/8077/17 усиновлювачем за яким є [PERSON] , недійсним; внести зміни до актового запису про народження №799 від 01 липня 2003 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, шляхом поновлення відомостей, записаних до усиновлення дитини та виключення з актового запису відомостей про усиновлювача [PERSON] , [INFO] . 16.10.2023 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено розгляд цивільної справи в порядку загального позовного провадження. 07.02.2024 постановлено ухвали про витребування доказів та залучення до участі у цивільній справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. 10.06.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду . 02.04.2024 Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації подав до суду пояснення по суті справи, в яких зазначив, що 06.04.2017 до Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації звернувся [PERSON] з заявою про надання висновку про доцільність усиновлення малолітньої [PERSON] , [INFO] . В заяві зазначив, що з правовими наслідками усиновлення ознайомлений, особисто надав відповідні документи, був ознайомлений, претензій щодо історії розвитку дитини, її стану здоров?я не мав. [PERSON] не заперечувала проти того, щоб її чоловік [PERSON] усиновив її малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , про що надала нотаріально завірену заяву на усиновлення своєї дитини. Заперечував проти задоволення позовних вимог та просили розгляд справи проводити без участі представника. Позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є громадянином Держави Ізраїль. [INFO] народилася [PERSON] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією запису акту про народження №799 від 01.07.2003 батьком [PERSON] записаний [PERSON] , на підставі запису акта про встановлення батьківства №78 від 03.07.2003. Також копія запису акту про народження №799 від 01.07.2003 містить відомості про усиновлювача [PERSON] , згідно резолютивної частини рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27.06.2017 у справі №752/8077/17 батьком дитини не записується. 31.03.2014 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/1788/14-ц [PERSON] визнано недієздатним. Постановою Верховного Суду України від 19.10.2016 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.03.2014, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15.01.20015 та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/1788/14-ц від 28.03.2017 заяву [PERSON] в інтересах [PERSON] , заінтересована особа Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації, про визнання [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили. 24.10.2014 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12.06.2020 у справі №752/3807/20. 27.06.2017 рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/8077/17 здійснено усиновлення неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.04.2017 про доцільність усиновлення малолітньої [PERSON] , [INFO] , батько дитини [PERSON] рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.03.2014 визнаний недієздатним. 04.12.2019 Голосіївським районним судом міста Києва по справі №752/25053/19 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Згідно довідки-розрахунку від 10.08.2022 заборгованість по аліментам [PERSON] на утримання доньки [PERSON] станом на 28.05.2021 становить 79159,18 грн. Відповідно до копії актового запису про зміну імені №18 від 25.11.2021 [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 17.11.2022 заочним рішенням Богунського районного суду міста Житомир [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . [PERSON] має другу групу інвалідності з 30.11.2021, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 06.12.2021 серії 12АА №298064. Відповідно до висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.01.2025 №100-1408 відсутні підстави для визнання усиновлення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] недійсним. Статтею 207 СК України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого ст.282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Відповідно до ст. 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини батькам, опікунам чи іншим особам, з якими вона проживає, є нікчемною. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом. Відповідно до ст. 219 СК України усиновлення дитини провадиться без згоди батьків, якщо вони: 1) невідомі; 2) визнані безвісно відсутніми; 3) визнані недієздатними; 4) позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка усиновлюється; 5) протягом двох місяців після народження дитини не забрали її на виховання до себе в сім`ю та запис про них у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до статті 135 цього Кодексу. Усиновлення дитини може бути проведено без згоди повнолітніх батьків, якщо судом буде встановлено, що вони, не проживаючи з дитиною понад шість місяців без поважних причин, не проявляють щодо неї батьківської турботи та піклування, не виховують та не утримують її. Питання обов`язковості надання дозволу на усиновлення регламентовано також статтею 5 Європейської конвенції про усиновлення дітей(переглянута), ратифікованої Законом України від 15 лютого 2011 року № 3017-VI (далі - Європейська конвенція про усиновлення дітей). Так, статтею 5 Європейської конвенції про усиновлення передбачено, що рішення про усиновлення не приймається, якщо не надано принаймні таких згод, які не відкликані: a) згоди матері й батька; або в разі відсутності й батька, й матері, які могли б надати згоду, згоди будь-якої особи чи установи, які вповноважені надати таку згоду замість них; b) згоди дитини, яка відповідно до закону вважається такою, що має достатній рівень розуміння; дитину вважають такою, що має достатній рівень розуміння, після досягнення віку, який визначено законом та який не повинен перевищувати 14 років; c) згоди другого з подружжя чи зареєстрованого партнера усиновлювача. Особам, згода на усиновлення яких вимагається, повинні бути надані консультації, які можуть бути необхідними, і належним чином повідомлено про наслідки їхньої згоди, зокрема чи призведе усиновлення дитини до припинення правових відносин між дитиною та сім`єю її походження. Згоду повинно бути надано вільно в установленій правовій формі й висловлено чи засвідчено письмово. Батьківські права осіб, яка є біологічними батьками дитини, є природними та мають пріоритет над правами усиновлювача стосовно дитини, які він набув на підставі рішення суду про усиновлення. Згідно з ч.3-5 ст.232 СК України з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Усиновлення визнається недійсним за рішенням суду, якщо воно було проведене без згоди дитини та батьків, якщо така згода була необхідною (ч.1 ст. 236 СК України). Відповідно до статті 240 СК України право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювачі, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею241 СК України після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов`язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Порядок здійснення усиновлення (скасування усиновлення), здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей регулюється Порядком провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 № 905 (далі - Порядок). Так, п.92 Порядку встановлено, що усиновлення на території України дитини іншого з подружжя іноземцем, який перебуває у шлюбі з громадянином України, здійснюється відповідно до пункту 91 цього Порядку. У пункті 91 Порядку визначено, що до заяви про усиновлення додається письмова згода батьків дитини на усиновлення, засвідчена нотаріусом, або згода того з подружжя, дитину якого усиновлює інший з подружжя, та документ, який засвідчує відсутність другого з батьків дитини (копія свідоцтва про смерть або довідка про смерть, видана органом реєстрації актів цивільного стану, копія рішення суду про позбавлення батьківських прав, про визнання недієздатним або безвісно відсутнім, довідка з органу реєстрації актів цивільного стану щодо запису відомостей про батька дитини тощо). Статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису актів цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 №96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Предметом спору у справі, що розглядається, є визнання усиновлення дитини недійсним, внесення змін до актового запису про народження, шляхом поновлення відомостей, записаних до усиновлення дитини, та виключення з актового запису про народження відомостей про усиновлювача. Звертаючись до суду із позовом, позивач просив суд визнати усиновлення дитини недійсним із підстав неотримання згоди біологічного батька дитини на усиновлення. Недійсність усиновлення - це вада усиновлення як правомірного юридичного факту, акта, що не призводить до тих наслідків, заради яких здійснюється усиновлення. У зв`язку з цим законом окреслений перелік підстав для визнання усиновлення недійсним. Судом встановлено, що 31.03.2014 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/1788/14-ц [PERSON] визнано недієздатним. Надалі, постановою Верховного Суду України від 19.10.2016 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.03.2014, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15.01.20015 та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/1788/14-ц від 28.03.2017 заяву [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна залишено без розгляду. Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.22 постанови від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) виснувала, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення. Зазначене дає підстави для висновку, що [PERSON] на момент ухвалення судом рішення про усиновлення [PERSON] недієздатним не визнавався, а тому повинен був надати свою згоду на усиновлення його дочки позивачем, яку викласти у заяви, засвідченій нотаріусом. 27.06.2017 рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/8077/17 здійснено усиновлення неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за відсутності письмової та нотаріально посвідченої заяви батька дитини про надання згоди на її усиновлення [PERSON] . Однією із визначальних підстав для визнання усиновлення недійсним за рішенням суду є відсутність згоди батьків, якщо така згода була необхідною. Враховуючи, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.03.2014 про визнання [PERSON] недієздатним було скасоване, то можна зробити висновок про реформацію такого судового рішення, а отже воно не може мати жодних правових наслідків чи ігнорувати приписи закону щодо обов`язкової згоди на усиновлення. Таким чином, згода батька на усиновлення була необхідна. Оцінюючи висновок Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.01.2025 №100-1408 про відсутність підстав для визнання усиновлення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] недійсним, суд відзначає наступне. Статтею 3 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що місцеві державні адміністрації діють на засадах: відповідальності перед людиною і державою за свою діяльність; верховенства права; законності; пріоритетності прав людини; гласності; поєднання державних і місцевих інтересів. Частинами 5, 6 статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Аналізуючи висновок від 30.01.2025 №100-1408 про відсутність підстав для визнання усиновлення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] недійсним, суд не погоджується з цим висновком, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону та прямо суперечить приписам 217 СК України. Орган опіки у цьому висновку жодним чином не зазначає та не враховує ту обставину, що батько дитини на момент усиновлення останньої не надавав своєї згоди в установленому законом порядку на її усиновлення, що беззаперечно свідчить не тільки про порушення процедури усиновлення, але і про порушення прав самого батька та дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога про визнання усиновлення є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки суд дійшов висновку про визнання усиновлення недійсним, то слід внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] шляхом поновлення відомостей, записаних до усиновлення дитини, та виключення з актового запису про її народження відомостей про позивача, як усиновлювача. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судові витрати по цій справи слід віднести за рахунок держави, оскільки відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи та звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Сплачений позивачем судовий збір в сумі 2284,80 грн. підлягає поверненню останньому з державного бюджету, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Outcome: approved