Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

До Суворовського районного суду м.Одеси надійшов уточнений позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів на дитину, про позбавлення батьківських прав, позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів [PERSON] , але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подання позову до суду та до досягнення дитиною віку 18 років, тобто до [INFO] . - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 06.02.2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. [INFO] у сторін народилась дитина - [PERSON] . 03.05.2024 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по справі №644/1051/24 шлюб між сторонами було розірвано. З самого народження дитини позивач самостійно виховує дитину, забезпечує дитині повний гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. Дитина проживає разом із батьком та перебуває на його повному утриманні. В силу своїх можливостей позивач піклується про дитину: намагається забезпечити дитині якісне харчування, лікування та догляд, купляє одяг, предмети побуту тощо. Наразі позивачу невідоме місцезнаходження відповідачки, оскільки після народження дитини, мати залишила новонароджену дитину на піклування та забезпечення батька та покинула сім`ю, виїхавши у невідомому напрямку. Відповідачка подальшою долею доньки не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, зовсім не спілкується з дитиною, що також негативно впливає на її самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками. Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.2024 року відкрито загальне провадження та призначено справу в підготовче судове засідання на 04.11.2024 року на 09 годин 20 хвилин. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 03.02.2025 року на 11 годин 15 хвилин. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. До суду надійшло клопотання від позивача про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. До суду надійшла письмова заява від 11.04.2024 року від відповідачки [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Момот М.О., у заяві відповідачка підтримала позовні вимоги, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, а також просить суд проводити розгляд справи за її відсутності (арк.с.60). У судове засідання представник третьої особи - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської радине з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надали до суду письмовий висновок органу опіки та піклування, який міститься в матеріалах справи ( арк.77-80). У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно ч. 3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про стягнення аліментів на дитину, про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, є доказаними, тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] народилась [INFO] , відповідно до свідоцтво про народження серія [NUMBER] , актовий запис про народження № 478 від 19.02.2022 року, який складено Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Батько дитини [PERSON] , мати дитини [PERSON] (арк.с.10). Рішенням Орджонікідзевського районного суд м. Харкова від 03.05.2024 року по справі №644/1051/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набуло законної сили. Відповідно до письмової довідки від 23.09.2024 року, яка видана Департаментом праці та соціальної політики Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м.Одеси, щодо інформації про фактичне місце проживання/ перебування [PERSON] , вбачається що [PERSON] , перебуває на обліку в Управлінні в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб в період з 18.09.2024 року по теперішний час ( арк.сп.31). Відповідно до Довідки переселенця вбачається, що позивач [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою фактичне місце проживання/перебування за адресою: [ADDRESS] ( арк.сп.29-30). Звертаючись до суду з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав позивач зазначив, що відповідачка , як мати дитини участі у вихованні дитини не приймає, з самого народження дитини позивач самостійно виховує дитину, забезпечує дитині повний гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. Дитина проживає разом із батьком та перебуває на його повному утриманні. В силу своїх можливостей позивач піклується про дитину: намагається забезпечити дитині якісне харчування, лікування та догляд, купляє одяг, предмети побуту тощо. Наразі позивачу невідоме місцезнаходження відповідачки, оскільки після народження дитини, мати залишила новонароджену дитину на піклування та забезпечення батька та покинула сім`ю, виїхавши у невідомому напрямку. Відповідачка подальшою долею доньки не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, зовсім не спілкується з дитиною, що також негативно впливає на її самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. До суду надійшла письмова заява від 11.04.2024 року від відповідачки [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Момот М.О., відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , вказує, що у зв`язку з тим, що відповідачка не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні її доньки, відповідачка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до [PERSON] , [INFO] , заява міститься в матеріалах справи ( арк.сп.60). В матеріалах справи міститься висновок Приморської районної адміністрації ОМР від 30.01.2025 року № С-3161, в якому зазначено про те, що орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] [INFO] ( арк.сп.76-79). Із матеріалів висновку, та з матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28.11.2024 року за № 19-82792/18/24 вбачається, що відповідачка [PERSON] з 25.11.2024 року перетнула кордон ( арк.сп.80). Відповідно до Акту обстеження умов фактичного проживання від 19.09.2024 року , який складено начальником та головним спеціалістом відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради проведено обстеження умов проживання позивача [PERSON] , та його доньки [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту вбачається, що у малолітньої [PERSON] створені належні умови для проживання та всебічного розвитку. Стосунки у сім`ї доброзичливі, вихованням малолітньої доньки займається батько ( арк.сп.39-40). Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. При прийнятті рішення по справі судом береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.За роз`ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Статтею 6 Декларації прав дитини визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подання позову до суду тобто з 05.09.2024 року та до досягнення дитиною віку 18 років, тобто до [INFO] . Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180, ч. 2 ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України зазначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Таким чином, виходячи з встановлених в судовому засіданні фактів, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що з боку позивача доведено той факт, що відповідачка тривалий час не займається вихованням та духовним розвитком дитини, її життям та здоров`ям не цікавиться, не приділяє батьківської турботи по відношенню до своєї малолітньої доньки, матеріально не забезпечує, тому вимоги підлягають задоволенню. Щодо розміру аліментів, враховуючи, що заявлений позивачем розмір складає розмір гарантованого законодавством мінімального розміру аліментів на одну дитину, суд доходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки [PERSON] , [INFO] на користь позивача [PERSON] , [INFO] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають стягненню - починаючи стягнення з моменту подання позову до суду тобто з 05.09.2024 року та до досягнення дитиною віку 18 років, тобто до [INFO] . Враховуючи вищевикладене, надаючи оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину підлягає задоволенню. При цьому, в порядку п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного, та

Outcome: approved