Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

16 грудня 2024 року [PERSON] звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаним позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 05 квітня 2014 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №72; залишити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з нею. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №72. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Після одруження, шлюбне життя сторін не склалося через різницю поглядів та втрату почуттів. З липня 2024 року ведення господарства фактично припинено, сумісне проживання стало неможливим. На даний час шлюб існує формально, а подальше збереження сім`ї є недоцільним. На даний час сторони не проживають разом, при цьому спільні діти проживають разом з позивачем, де і виявляють бажання проживати надалі після розірвання шлюбу між сторонами. Саме на позивача лягають переважні зусилля у вихованні неповнолітніх дітей, контроль навчального процесу, забезпечення матеріально-побутових потреб та харчування. Спір щодо визначення місця проживання дітей на даний час відсутній. За вказаних обставин, позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 20 грудня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відповідачу встановлено строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву [PERSON] до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неподанням відповідачем відзиву на позовну заяву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого глави 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням вимог ст.110 Сімейного Кодексу. Статтею 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що 05 квітня 2014 року відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] зареєстрували шлюб у Смілянському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що в цей же день складено відповідний актовий запис №72, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 17 вересня 2019 року. Після реєстрації шлюбу позивач [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Смілі реєстраційної служби Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області 18 вересня 2014 року, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 28 жовтня 2016 року, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Позивач у своїй позовній заяві зазначила, а відповідач не надав жодних заперечень, що після одруження, їх шлюбне життя не склалося через різницю поглядів та втрату почуттів. З липня 2024 року ведення господарства фактично припинено, сумісне проживання стало неможливим. На даний час шлюб існує формально, а подальше збереження сім`ї є недоцільним. Сторони не проживають разом, при цьому спільні діти проживають разом з позивачем, де і виявляють бажання проживати надалі після розірвання шлюбу між сторонами. Саме на позивача лягають переважні зусилля у вихованні неповнолітніх дітей, контроль навчального процесу, забезпечення матеріально-побутових потреб та харчування. Спір щодо визначення місця проживання дітей на даний час відсутній. Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Суд, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, одночасно вирішив, що дитина продовжуватиме проживати з матір`ю. Таке рішення прийнято, враховуючи фактичні обставини справи, а саме: після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю, а батько не оспорював такого стану речей. Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити, що залишення дитини проживати разом із матір`ю не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини. Сторони не позбавлені права врегулювати питання про визначення місце проживання дітей, про зміну їхнього місця проживання, про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні дітей тощо за домовленістю між собою, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку шляхом пред`явлення відповідного позову. Зазначений висновок узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду, який розглядаючи питання щодо можливості вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, зробив такі висновки: за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини (постанова від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19)); зазначення у резолютивній частині рішення суду про те, щоб малолітнього сина залишити на проживання з матір`ю, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання (постанова від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21)); судове рішення про залишення проживання дитини разом із матір`ю не перешкоджає розгляду спору про визначення місця проживання дитини та не носить преюдиційного характер (постанова від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22). На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що відповідач відзиву на позовну заяви чи заперечень щодо розірвання шлюбу та залишення місця проживання разом з позивачем до суду не надав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи відсутність клопотання позивача про відновлення їй дошлюбного прізвища, після розірвання шлюбу суд залишає їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції №0.0.4071239100.1 від 16 грудня 2024 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок. На підставі викладеного, відповідно до ст.3, 24, 105, 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved