Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Представник КП «Харківводоканал»\~звернувся до\~суду з\~позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальному розмірі 22424,99 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснює, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість: за надані послуги з централізованого водопостачання за період 01 травня 2018 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 10939,45 грн.; за період з 01 травня 2018 року по 31 грудня 2023 року за надані послуги з централізованого водовідведення в розмірі 8603,13 грн., за абонентське обслуговування за період з 01 червня 2022 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 562,97 грн.; за обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання з 01 червня 2022 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 315,78 грн.; з осблуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення з 01 червня 2022 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 288,42 грн. В зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано інфляційні витрати в розмірі 1268,51 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 446,73 грн. У поданому відзиві відповідач [PERSON] просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги КП «Харківводоканал» заявлені поза строками позовної давності. Крім того, зазначила, що за адресою: [ADDRESS] , вона не зареєстрована, та не мешкає за вказаною адресою з 07.11.2016 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином. Від відповідача до суду надійшла заява, в якій остання просила розглядати справу за її відсутності, в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст. 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних. Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.\~68\~Житлового\~кодексу\~України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Статтею 322 Цивільного кодексу України\~визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку. За правилом, встановленим ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Предметом позовної заяви є зобов`язання, які випливають з надання послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій, електропостачання, холодного водопостачання та водовідведення, теплопостачання. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. З урахуванням наведеного, позовна заява за вимогою про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності. Така позиція висловлена Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 року по справі № 638/1988/17. Непроживання відповідача у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації у цій квартирі не звільняє\~\~ [PERSON] , як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані КП «Харківводоканал».\~\~ Відповідачем не надано належних доказів на спростовування факту надання їй, як власнику квартири у багатоквартирному будинку, житлово-комунальних послуг КП «Харківводоканал». Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також розрахунку наявної заборгованості та компенсаційних виплат за несвоєчасну оплату комунальних послуг, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг. З матеріалів справи встановлено, що відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконувала, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 травня 2018 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 10939,45 грн.; за період з 01 травня 2018 року по 31 грудня 2023 року за надані послуги з централізованого водовідведення в розмірі 8603,13 грн., за абонентське обслуговування за період з 01 червня 2022 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 562,97 грн.; за обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання з 01 червня 2022 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 315,78 грн.; з осблуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення з 01 червня 2022 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 288,42 грн. Згідно ст.\~526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилася від послуг, які надавало КП «Харківводоканал», то в неї виник обов`язок сплатити ці послуги. У відповідності до ч. 2 ст.\~625\~ЦК\~України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч.3 ст.\~20\~ЗУ\~«Про\~житлово-комунальні\~послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог КП «Харківводоканал». Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою\~статті 267 ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої\~статті 261 ЦК України\~при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошує на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.\~\~Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги з 01.05.2018 року заявлені в межах строку позовної давності. Законом України від 15.03.2022 року № 2120 у розділ\~"Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Враховуючи, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася. Наведене свідчить, що законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Враховуючи,\~що відповідач\~належним чином\~зобов`язання\~щодо оплати\~комунальних послуг\~не виконав,\~суд дійшов\~висновку про\~наявність підстав\~для стягнення\~з відповідача\~на користь\~КП "Харківводоканал"\~заборгованості за\~ надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 травня 2018 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 10939,45 грн.; за період з 01 травня 2018 року по 31 грудня 2023 року за надані послуги з централізованого водовідведення в розмірі 8603,13 грн., за абонентське обслуговування за період з 01 червня 2022 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 562,97 грн.; за обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання з 01 червня 2022 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 315,78 грн.; з обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення з 01 червня 2022 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 288,42 грн., а також інфляційні витрати в розмірі 1268,51 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 446,73 грн. Питання про стягнення судових витрати суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved