Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що між ним та відповідачем 18 лютого 1989 року було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 9, від якого спільних неповнолітніх дітей у них немає. Разом з цим, різні погляди на життя та різні характери суперечать їх подальшому сумісному проживанню. Подружні відносини між ними фактично розірвані, спільного господарства не ведуть. Оскільки шлюб має формальний характер, проживання однією сім`єю є неможливим та суперечить їх інтересам, тоді як його намір розірвати шлюб є усвідомленим та добровільним, тому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області від 18 лютого 1989 року за актовим записом № 9. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак у позовній заяві одночасно просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, відзив не подала, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 18 лютого 1989 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 9. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей у них немає.\~ Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя. Питання розірвання шлюбу позивачем обдумане, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Судові\~ витрати\~ підлягають\~ стягненню\~ з\~ відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved