Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] (далі позивач) звернулася до Миронівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебуває у шлюбі із відповідачем, від шлюбу мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . З квітня 2024року відповідач проживає окремо Діти проживають разом позивачем та знаходяться повністю на її утриманні. Відповідач з квітня 2024 року з ними не проживає, з червня по вересень 2024 року на утримання дітей наддав кошти в загальній сумі 11600 гривень. Вважає, що наданих коштів є недостатньо, зокрема посилається на те, що останній працевлаштований в [INFO] та спроможний належно виконувати обов`язок по утриманню дітей. Тому просить у судовому порядку стягнути з відповідача аліменти на утримання кожної дитини в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дітей Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 13 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19.09.2024 позивач подав до суду клопотання в якому просила розгляд справи проводити у її відсутності. Окрім цього, позивач 05.11.2024 подав до суду клопотання в якому просила долучити до матеріалів справи щорічні декларації відповідача за 2022 та 2023 роки, роздруковані із сайту НАЗК. Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, до суду не з`явився, правом подати відзив не скористався. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи. Сторони є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються даними свідоцтв про народження: серії [NUMBER] , виданого 27 жовтня 2014 року виконавчим комітетом Кулиничівської селищанської ради Харківського району, та серії [NUMBER] , виданого 11 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського районного управління юстиції у Сумській області. Діти сторін проживають з позивачем по в будинку під номером [ADDRESS] . Про що свідчить довідка Потіцького старостинського округу №14 виконавчого комітету Миронівської міської ради № 15/14-24/216 від 09 вересня 2024 року та довідка №3234-7002089045 від 13.08.2024 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Питання працевлаштування відповідача судом не вставлено, доказів які могли свідчити про таке, матеріали справи не містять. Мотиви суду Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Моральне виховання та матеріальне утримання дітей є одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає з усталених моральних принципів суспільства й чинного законодавства. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991\~pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. На підставі положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Згоди щодо утримання дітей сторонами не досягнуто. Обов`язки по утриманню дітей батьки несуть спільно, згоди щодо розміру аліментів на утримання дітей сторонами не досягнуто, з відповідача аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на\~дитину, визначається\~судом. Частиною 3 ст.183 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Вказані норми матеріального права встановлюють обов`язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення повноліття з урахуванням істотних обставин, що можуть впливати на розмір такого утримання, і це повинно бути доведено сторонами спору належними та допустимими доказами. Заперечення проти позову обґрунтовані тими обставинами, що розмір аліментів, визначений позивачем, є завеликим, не відповідає матеріальним можливостям відповідача. Обставини, які вказані позивачем як підстави для визначення розміру аліментів в розмірі 1/2 частини, не доведені належними та допустимими доказами. Щодо наданих щорічних декларацій відповідача за 2022 та 2023 роки, роздрукованих із сайту НАЗК, суд зазначає наступне. В деклараціях не відображені повні відомості про особу, матеріли справи не містять доказів того, що відповідач є працевлаштований. В зв`язку з чим, надані декларації не можуть бути розцінені судом як належний доказ спроможності відповідача сплачувати аліменти у зазначеному позивачем розмірі. Батьки несуть відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує ті обставини, що батько дітей офіційно не працевлаштований, постійного доходу не має, має незадовільний стан здоров`я, та вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є можливим та не порушує інтереси сторін і дітей. Інших обставин, передбачених ст. 182 Сімейного кодексу України, які мають істотне значення та повинні братися судом до уваги при визначенні розміру аліментів, відповідач не вказав. На підставі\~ст.\~263\~ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, які можуть бути підставою для задоволення позову в частині визначення розміру аліментів, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. З огляду на правила ст. 80 Сімейного кодексу України, щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дітям необхідного матеріального утримання з урахуванням інтересів та потреб саме дітей, суд дійшов висновку про те, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до їх повноліття, який ним визнається. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а це не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до положень пункту 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Рішення в частині стягнення аліментів з відповідача в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial