Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі позивач, ТОВ «Бізнес Позика») звернулося до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 496022-КС-002 про надання кредиту від 08.05.2024 року, що становить 122183 грн. 98 коп., а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.05.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 496022-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 08.05.2024 року ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 496022-КС-002 про надання кредиту, яку 08.05.2024 року відповідач прийняла на умовах, визначених офертою. Таким чином, 08.05.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 496022-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором, який направлено відповідачу на його мобільний номер телефону, зазначений останньою в анкеті, який відповідачем було введено/відправлено. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом. Позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконав, перерахувавши на банківську картку позичальника грошові кошти в розмірі 50 000 грн. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість, яка станом на 14.11.2024 року становить 122183 грн. 98 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 41312 грн. 42 коп.; суми прострочених платежів по процентах 75927 грн. 08 коп.; суми прострочених платежів за комісією 4944 грн. 28 коп. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 23.12.2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що визнає факт укладення кредитного договору, однак розмір відсотків, які просить стягнути позивач є непомірним тягарем для неї як для споживача фінансових послуг. У зв`язку із чим, при вирішення питання щодо стягнення відсотків просила суд встановити співрозмірність нарахованих відсотків по невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, з огляд на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, зменшити розмір відсотків. Щодо вимог про стягнення комісії, зазначила, що у кредитному договорі банком не зазначено та не надано доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, то така вимога задоволенню не підлягає. Таким чином, просила задовольнити частково в межах суми прострочених платежів по тілу кредиту та часткової суми прострочених платежів по процентам. Просиал розглядати справу без її участі. 07.01.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому представника позивача зазначив, що у відзиві на позовну заяву не заперечує факту укладення кредитного договору, отримання коштів та наявність заборгованості за кредитним договором. Зазначив, що проценти нараховані згідно умов кредитного договору та не є штрафними санкціями. Враховуючи викладене, просив врахувати викладену у відповіді на відзив позицію та проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 08.05.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 496022-КС-002 про надання кредиту, підписаний у порядку, визначеному статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», шляхом обміну електронними повідомленнями. Так, ТОВ «Бізнес Позика» 08.05.2024 року направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 496022-КС-002 про надання кредиту. 08.05.2024 року відповідач прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 496022-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом надсилання позивачу одноразового ідентифікатору, який попередньо направлено відповідачу на її мобільний номер телефону, зазначений останньою в анкеті, а саме [NUMBER] . У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до частини першої статті 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, 08.05.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладено Договір № 496022-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Договором та Правил надання грошових коштів у кредит. Умовами договору передбачено, що строк кредиту складає 24 тижні, термін дії договору до 23.10.2024, стандартна процентна ставка за кредитом в день 1,50000000, фіксована, знижена процентна ставка за кредитом в день 1,14957034, фіксована, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 148193 грн. 39 коп. Пунктом 3 Договору кредиту встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та 08.05.2024 року переказав відповідачу грошові кошти на загальну суму 50000 грн. на платіжну карту [NUMBER] (банк отримувача «PRIVAT BANK»). Факт укладення та отримання за кредитним договором коштів у розмірі 50000 грн. відповідачем [PERSON] не заперечуються. Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 496022-КС-002 від 08.05.2024 року, відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату за договором на загальну суму - 33165,40. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, та, як вбачається з наданого представником позивача розрахунку, заборгованість відповідача станом на 14.11.2024 року становить 122183 грн. 98 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 41312,42 грн.; суми прострочених платежів по процентах 75927,28 грн.; суми прострочених платежів за комісією 4944,28 грн. Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15\~ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з вимогами ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Частиною 12 статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд не приймає до уваги доводи відповідачки про необґрунтованість нарахування відсотків та комісії, оскільки такі обумовлені умовами договору, та остання знала та повинна була знати умови підписаного нею договору та його правила, і в разі незгоди із зазначеними умовами могла відмовитися від його підписання У той же час, згідно зі статтею 536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Як вбачається з матеріалів справи, нарахування відсотків за користування кредитом погоджено сторонами у Договорі № 496022-КС-002. Отже, проценти за договором позики (ст. 1048 ЦК України), зокрема за кредитним договором, потрібно розглядати як плату за користування коштами, оскільки кредитний договір є оплатним правочином. У той же час, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована іншими положеннями законодавства. Положеннями статті 611\~ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.\~1\~Закону України\~«Про відповідальність\~за несвоєчасне\~виконання грошових\~зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно до ст.\~549\~ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання. Водночас, статтею 625\~ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. При цьому, компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності, на відміну від процентів за «користування кредитом». Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами внаслідок невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, дає підстави для висновку, що такі правовідносини не подібні за змістом, а поняття «відсотки за користування кредитом», «проценти річних, відповідно до ст.\~625\~ЦК України» та «пеня» не є тотожними та мають різну юридичну природу. Одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є pacta sunt servanda (договорів слід додержувати). Проценти за користування кредитними коштами - це умова договору, яку суд не може змінювати, а проценти річних як і пеня - це міра відповідальності. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, нарахування та списання відсотків за договором кредиту відбувалось відповідно до ст.\~1048\~ЦК України та було передбачено саме умовами договору як «плата за користування кредитом», а не міра відповідальності за порушення його умов. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки судом встановлено, що між сторонами дійсно виникли кредитні відносини внаслідок підписання електронного договору, відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за договором, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 496022-КС-002 про надання кредиту від 08.05.2024 року, що становить 122 183 грн. 98 коп. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved