Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

04 червня 2024 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської областіпро позбавлення батьківських прав та встановлення піклування. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивачка зазначає, що її неповнорідна сестра по матері [PERSON] у період з 15 серпня 2007 року до 03 жовтня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON] . Під час спільного подружнього життя у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка доводиться позивачці рідною племінницею. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014 року у справі № 352/1890/14-ц (провадження № 2/352/1048/14) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис 1345. Неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю. [INFO] померла мати неповнолітньої [PERSON] , яка була зареєстрована та до дня смерті постійно проживала разом з чоловіком та своєю неповнолітньою дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку зі смертю матері племінницю [PERSON] тимчасово влаштовано в сім`ю вітчима [PERSON] , оскільки батько дівчинки на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився. У телефонному режимі з начальником Служби у справах дітей Загвіздянської сільської ради батько дівчинки [PERSON] повідомив, що не планує повертатися на територію України і не бажає приймати участь у вихованні дитини. 14 лютого 2024 року [PERSON] подав до Служби у справах дітей Загвіздянської сільської ради заяву, засвідчену нотаріусом в м. Торунь Республіки Польща Евою Веселовською, про те що він не бажає приймати участі у вихованні своєї дочки [PERSON] та не заперечує, щоб про неї піклувався [PERSON] (вітчим), який останні дев`ять років був одружений та проживав з його колишньою дружиною. 07 березня 2024 року виконавчий комітет Загвіздянської сільської ради рішенням № 19 надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] . Згідно з наказом Служби у справах дітей Загвіздянської сільської ради №12 від 19 квітня 2024 року неповнолітню [PERSON] тимчасово влаштовано в сім`ю її бабусі по матері [PERSON] . Однак, оскільки [PERSON] , [INFO] (мати позивачки та бабуся дівчинки), виїжджає за межі території України на тривалий період часу та за станом здоров`я не може належно піклуватися про свою внучку, за її письмовою згодою тимчасово влаштовано в сім`ю позивачки. На сьогоднішній день племінниця позивачки [PERSON] , [INFO] , успішно закінчила 9-А клас Загвіздянського ліцею Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Племінниця [PERSON] , після розірвання шлюбу її батьками, останні 9 років проживала з матір`ю та вітчимом, які піклувалися про неї. Рідний батько дитини не спілкувався з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавився її станом здоров`я, навчанням, успіхами у школі, досягненнями у музичній школі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу. З восени 2022 року відповідач з сім`єю постійно проживає за межами України. Після смерті матері дитини батько неповнолітньої [PERSON] залишився проживати у Республіці Польща і в телефонному режимі повідомив і своїй дочці, і бабусі дівчинки про те, що повертатися в Україну не планує. Належної батьківської підтримки та турботи дочці, перш за все моральної, у зв'язку зі смертю її матері не надав. На даний час поведінку батька змінити на краще неможливо. Ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, дочки [PERSON] , створює умови, які шкодять її інтересам, позбавляють її можливості жити хоча б в неповній сім`ї. Будь-які перешкоди у вихованні дитини у відповідача відсутні. Фактично відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги і турботи у час, коли дитина потребувала цього найбільше, а його поведінка відносно дочки та подання письмової заяви до Служби у справах дітей Загвіздянської сільської ради про небажання приймати участь у вихованні дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав. За таких обставин позивач просить суд постановити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , та призначити позивачку піклувальником [PERSON] , [INFO] (а.с. 1-8). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2024 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 47-48). Ухвалою суду від 07 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 52-54). Ухвалою суду від 30 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даним позовом до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.88-90). У судове засідання позивачка [PERSON] не прибула, але подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник позивачки адвокат Остап`юк М.В. до суду не з`явилася, але подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила про задоволення позову у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду даної справи. Відповідач [PERSON] у жодне судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, відповідач викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служби у справах дітей Загвіздянської сільської ради у судове засідання не з`явилася, попередньо до суду подана заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, позовні вимоги підтримує, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки, встановити піклування над неповнолітньою та призначити її піклувальником позивачку. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився у судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 11 лютого 2025 року прийнята відповідна ухвала. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження від 20 серпня 1987 року серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2014 року, що набрало законної сили 03 жовтня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітню дитину, дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження від 29 вересня 2009 року серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 11). 24 липня 2015 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрував шлюб із [PERSON] , [INFO] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.12). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 січня 2014 року (а.с. 13). 14 лютого 2024 року [PERSON] звертався із заявою до Служби у справах дітей Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про те, що він не бажає приймати участь у вихованні своєї дочки [PERSON] , [INFO] , і не заперечує, щоб про неї піклувався [PERSON] , оскільки він останні дев`ять років був одружений та спільно проживав з його колишньою дружиною та дитиною (а.с. 14-18). Рішенням виконавчого комітету Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 07 березня 2024 року за № 19 вирішено надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 19-22). Батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.25). 24 вересня 2022 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.26). Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27-28). 01 травня 2024 року [PERSON] зверталася з заявою до начальника служби у справах дітей Загвіздянської сільської ради про влаштування її в сім'ю тітки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оскільки її бабуся [PERSON] виїжджає за межі території України на тривалий період часу (а.с. 29). 01 травня 2024 року [PERSON] зверталася з заявою до начальника служби у справах дітей Загвіздянської сільської ради про влаштування її племінниці [PERSON] для проживання з нею та її сім'єю у будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). 03 травня 2024 року [PERSON] звертався із заявою до начальника служби у справах дітей Загвіздянської сільської ради, в якій не заперечує проти влаштування [PERSON] , [INFO] , в сім'ю його дружини [PERSON] для проживання в будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.31). 03 травня 2024 року [PERSON] зверталася із заявою до начальника служби у справах дітей Загвіздянської сільської ради, в якій зазначає, що не заперечує проти влаштування її онуки [PERSON] , [INFO] , для проживання в будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.32). 03 травня 2024 року [PERSON] звертався із заявою до начальника служби у справах дітей Загвіздянської сільської ради, в якій не заперечував проти влаштування [PERSON] , [INFO] , в сім'ю його дочки [PERSON] в його будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.33). 08 травня 2024 року Службою у справах дітей Загвіздянської сільської ради був прийнятий наказ № 17 про тимчасове влаштування неповнолітньої [PERSON] в сім'ю [PERSON] , яким до 08 листопада 2024 року тимчасово влаштовано [PERSON] , [INFO] , в сім'ю тітки [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.34). Рішенням Виконавчого комітету Загвіздянської сільської ради № 39 від 23 травня 2024 року тимчасово влаштовано неповнолітню, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35). 17 травня 2024 року Комунальним некомерційним підприємством «Загвіздянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Загвіздянської сільської ради була видана довідка [PERSON] , [INFO] , про те, що вона здорова (а.с. 36). Відповідно до довідки від 22 травня 2024 року № 8983, [PERSON] вона протягом життя до Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» не зверталася, амбулаторну допомогу не отримує (а.с. 37). [PERSON] , [INFO] , станом на 14 травня 2024 року незнятої чи непогашеної судимості не має (а.с. 38). Позивачка працює у Загвіздянській сільській раді та отримує заробітну плату (а.с.39). 22 жовтня 1999 року була укладена угода про розподіл спадкового майна, згідно якої [PERSON] , що мешкає в с. Загвіздя Тисменицького району, [PERSON] , що мешкає там же, є спадкоємцями в рівних долях померлого [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке складається із житлового будинку в [ADDRESS] , вартістю 38826 грн, склали цю угоду про його розподіл, по якому переходять на праві особистої власності: 1) [PERSON] - синові померлого - житловий дерев`яний будинок житловою площею 39,5 кв.м, який знаходиться в [ADDRESS] , вартістю 12877 грн. 2) [PERSON] - дочці померлого житловий цегляний будинок житловою площею 62 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 38826 грн (а.с. 40). 22 жовтня 1999 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцями майна громадянина [PERSON] , померлого [INFO] є син [PERSON] та мати [PERSON] . Спадкове майно складається із житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 41). 30 квітня 2024 року Загвіздянським ліцеєм Загвіздянської сільської ради була надана позитивна характеристика на ученицю Загвіздянського ліцею Загвіздянської сільської ради [PERSON] , [INFO] , з якої також вбачається, що батько [PERSON] контакту із школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с. 42). 10 травня 2024 року була видана довідка Виконавчого комітету Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про те, що згідно з записом в погосподарській книзі 2024-2031 роки Загвіздянської сільської ради територіальної громади № 6 ст. 25 № ПГО 349 померла [PERSON] , яка померла [INFO] по [ADDRESS] , що знаходиться в с. Загвіздя Івано-Франківського району Івано-Франківської області. На час смерті [PERSON] в будинковолодінні були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , дочка померлої. Заповіт від імені померлої [PERSON] в комітету Загвіздянській сільській раді не посвідчувався (а.с.43). 17 травня 2024 року Комунальним некомерційним підприємством «Загвіздянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Загвіздянської сільської ради ТГ була видана довідка проте, що з дитинства дитиною [PERSON] опікувалася та піклувалася про стан здоров`я мати [PERSON] (а.с. 44). Виконавчим комітетом Загвіздянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області була видана довідка про те, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , з 15 квітня 2024 року постійно проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.45). Згідно частини першої-другої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно частини четвертої статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до пунктів 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не піклується про свою неповнолітню дитину, не забезпечує дитині необхідного виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу свого доньки, не створює умов для отримання донькою освіти, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина. Відповідач навіть після смерті колишньої дружини, усвідомлюючи, в яких скрутних життєвих обставинах опинилися його донька, не приїхав до неї, наприклад для налагодження стосунків, піклування і догляду. Вказане, на думку суду, свідчить про те, що відповідач не приділяє увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини та не ставить її найважливіші інтереси над власними інтересами. За таких обставин, суд вважає, що відповідач свідомо ухилявся від виконання своїх обов`язків, не утримував належним чином свою дитину дітей, не приділяв достатньої уваги їх розвитку. Суд переконаний, що батько не може повноцінно здійснювати свої батьківські обов`язки за допомогою телекомунікаційних систем, а відтак особа, яка свідомо змінює країну проживання, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків. Згідно частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення свідчить про відсутність інтересу до дитини з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому суд, у тому числі беручи до уваги заяву відповідача від 14 лютого 2024 року, в якій він зазначає, що не бажає приймати участь у вихованні своєї дочки [PERSON] , [INFO] , вважає, що наявна винна поведінка відповідача та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984св21), проживання батька протягом значного часу на території іншої держави без участі у вихованні дітей, піклуванні про них тощо, а також обізнаність про їхню важку життєву ситуацію, пов`язану зі смертю матері, - достатні підстави для позбавлення його батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , слід позбавити батьківських прав батька [PERSON] . При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє батька права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Стаття 59 Цивільного кодексу України встановлює, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Частиною четвертою статті 60 Цивільного кодексу України передбачено, що суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Наведені положення закону слід розуміти таким чином, що коли при розгляді справи суд встановить, що особа позбавлена батьківського піклування, то це є достатньою підставою для порушення і розгляду судом питання про встановлення опіки чи піклування над дитиною і призначення піклувальника. На теперішній час позивачка, будучи тіткою неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , проживає разом з племінницею за адресою: [ADDRESS] , після смерті сестри взяла на себе турботу про її дитину. За час проживання зарекомендувала себе з позитивного боку. Добре ставлення та відношення до дитини не заперечували і представники третьої особи, підтримуючи позовні вимоги. Судом встановлено, що [PERSON] цікавиться долею своєї племінниці [PERSON] , виявляє турботу та піклування стосовно останньої. З матеріалів справи вбачається, що замість подання у матеріалах справи наявне рішення Виконавчого комітету Загвіздянської сільської ради № 39 від 23 травня 2024 року «Про тимчасове влаштування неповнолітньої [PERSON] в сім`ю тітки [PERSON] », який свідчить про згоду цього органу на призначення позивачки піклувальником. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне призначити позивачку піклувальником неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 58, 60 Цивільного кодексу України, ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved