Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

05 листопада 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Безсмертний С.М. звернувся до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ТОВ «Фінфорс» та просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №\~2793, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. 23 лютого 2021 року, стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно стягнуті кошти за виконавчим провадженням №\~64707704 у розмірі 7\~431,23 грн та судові витрати, понесені при розгляді справи. В обґрунтування\~заявлених вимог зазначає, що 23\~лютого 2021\~року приватним\~нотаріусом Обухівського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Головкіною\~Я.\~В.\~було вчинено\~виконавчий напис\~№\~2793\~про стягнення\~з [PERSON] \~(30\~липня 2020\~року відповідно\~до \~свідоцтва про\~шлюб серії\~ [NUMBER] \~прізвище « [PERSON] »\~змінено на\~« [PERSON] »)\~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінфорс» заборгованості.\~04\~березня 2021\~року приватним\~виконавцем виконавчого\~округу міста\~Києва Малковою\~Марією Вікторівною\~відкрито виконавче\~провадження №\~64707704\~на підставі\~виконавчого напису\~№\~2793\~від 23\~лютого\~2021\~року. Згідно із постановою від 17 березня 2021 року у межах виконавчого провадження № 64707704 приватним виконавцем звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] , які вона отримує за місцем роботи у Державній установі «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ». Відповідно до відповіді приватного виконавця за виконавчим провадженням №\~64707704 було стягнуто 7431,23 грн. Однак позивач з вчиненим виконавчим написом не погоджується, оскільки вважає його незаконним, так як вчинено його з порушенням вимог чинного законодавства. Вважає, що вищевказаний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки при вчиненні оспорюваної нотаріальної дії нотаріус повинен був пересвідчитись у безспірності стягнення заборгованості. Зазначає, що в порушення підпункту 3.5 пункту 3 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства\~юстиції України\~№\~296/5\~від 22\~лютого 2012\~року виконавчий напис вчинено нотаріусом за відсутності документів, зазначених у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999\~року № 1172. На момент вчинення оспорюваного виконавчого напису Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017\~року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, зокрема: пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» Таким чином вважає, що виконавчий напис № 2793, вчинений 23 лютого 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості незаконний, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню, а кошти, які стягнуті на підставі виконавчого напису без достатніх для того підстав в розмірі 7431, 23 грн повернути позивачу. У зв`язку з викладеним позивач змушена звернутись до суду для захисту своїх прав, оскільки вважає неправомірним провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення з неї заборгованості. (а.с. 2-17, 65-76) Ухвалою від 22 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, з викликом сторін. (а.с. 38-39) Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. В судове засідання представник позивача адвокат Безсмертний С.М. та позивач [PERSON] не з`явилися, представник скерував до суду заяву про розгляд справи без їх участі. (а.с.\~107) Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» до суду не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. (а.с.\~44, 91) Згідно ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відповідач повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином. Відзив щодо позову та заяв про розгляд справи без його участі відповідач не надав. При таких обставинах, у відповідності до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, не подав відзив, встановлено сукупність умов для проведення розгляду справи в заочному порядку на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 30 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб та змінено прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис №\~159, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . (а.с. 20) 23 лютого 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною вчинено виконавчий напис №\~2793 про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором 749546-А від 27 грудня 2019 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №\~40071779-46 від 15 квітня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс». Загальна сума за період з 15 квітня 2020\~року по 15 квітня 2020 року, що підлягає стягненню складає 13\~435,20 грн, з саме: -\~прострочена заборгованість за сумою за сумою кредиту - 6\~000,00 грн; -\~прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн; -\~прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 5\~745,00 грн; -\~строкова заборгованість за сумою кредиту - 0,00 грн; -\~строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн; -\~строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 0,00 грн; -\~строкова заборгованість за штрафами і пенями 1\~693,20 грн. \~(а.с.\~37) 04 березня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною відкрито виконавче провадження № 64707704 з виконання виконавчого напису №\~2793 від 23 лютого 2021 року. (а.с.21-22) Відповідно до листа від 11 листопада 2024 року №\~18901 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. в межах виконавчого провадження №\~64707704 з [PERSON] стягнуто 7\~431,23 грн. (а.с.\~87) Вирішуючи спір по суті, суд враховує таке. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Зокрема, нормативний акт, що регулює вчинення нотаріальних дій є «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідно до пункту 19 ст.\~34 Закону України\~«Про нотаріат» є нотаріальною дією. Статтею 87 Закону України\~«Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~норм ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі ж самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету\~Міністрів України\~№\~662\~від 26\~листопада 2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, зокрема: пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» При цьому стаття 50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Тому, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку спосіб шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Встановлені судом обставини у даній справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 23 лютого 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22\~лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку №\~1172 (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а)\~оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б)\~документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Матеріали справи не містять доказів того, що укладений між позикодавцем та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в тому числі у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідачем не надано суду належним чином завірені копії документів, що подавалися приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а саме: первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та інше), договори відступлення прав вимоги, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми відсотків, пені, зазначені в розрахунку, є безспірними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком стягувача, який у даній справі не довів суду належними та допустимими доказами її розмір. Із досліджених судом документів та змісту виконавчого напису достовірно не вбачається те, що дійсно на момент вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, та що вищезазначена заборгованість складалася саме з такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, належні докази відступлення прав вимоги за кредитним договором також відсутні. З огляду на вищенаведене, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду у справі № 826/20084/14 від 20 червня 2018 року. Докази того, що кредитор ТОВ «Фінфорс» та первісний кредитор ТОВ «СС ЛОУН» дійсно направляли боржнику повідомлення про наявну заборгованість відсутні, як і відсутні докази, що боржник отримував претензію щодо виплати заборгованості, і своєю пасивною поведінкою погодився з її розрахунком. Отже, заборгованість, яку стягнуто за виконавчим написом, не можна вважати безспірною. Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису ТОВ «Фінфорс» є правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «СС ЛОУН», однак доказів на підтвердження зазначеного до суду відповідачем не надано. Отже, у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, вчинив виконавчий напис в порушення норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що також узгоджується з установленими у даній справі фактичними обставинами (аналогічний правовий висновок сформульований у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі №\~645/1979/15-ц. З огляду на вищевикладене та встановлені обставини справи, суд дійшов до висновку про вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом із порушенням чинного законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи спір про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів суд зазначає. Згідно з статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 1212\~Цивільного кодексу\~України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212\~ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна робити висновок у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83\~ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З аналізу норм статті 1212\~ЦК України виходить, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню,виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Норми статті 1212 ЦК України, як і загалом норми глави 83 цього Кодексу, вимагають установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212\~ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновки, що норми ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Відповідно, набуття цих коштів відповідачем є абсолютно безпідставним як на час набуття, так і на момент розгляду справи, враховуючи, що іншого стороною - відповідачем не доведено, а матеріали справи не підтверджують будь-яких підстав набуття відповідачем коштів позивача. Судом встановлено, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 7\~431,23 грн, що стягнуті з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнається судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, то отримані відповідачем кошти в зазначеному розмірі підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. При цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Отже, проаналізувавши викладені норми чинного законодавства України та оцінивши наявні у справі докази, оскільки виконавчий напис №\~2793 визнається таким, що не підлягає виконанню, тому правові підстави набуття ТОВ «Фінфорс» грошових коштів у сумі 7\~431,23 грн на виконання виконавчого напису відсутні, у зв`язку із чим до спірних правовідносин підлягає застосування ст.\~1212 ЦК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення безпідставно набутих коштів. Таким чином, з ТОВ «Фінфорс» на користь [PERSON] слід стягнути 7\~431,23 грн. безпідставно отриманих грошових коштів. Відповідно до ч.\~3 ст.\~12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса №\~2793 від 23 лютого 2021 року таким, що не підлягає виконанню та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно стягнуті кошти за виконавчим провадженням №\~64707704 у розмірі 7\~431,23 грн ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Жодними доказами відповідач не спростував доводи позивача, факт наявності безспірної заборгованості при розгляді справи не встановлений. Визначаючи розмір понесених витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.\~2\~ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)\~розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч.\~3 ст.\~137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст.\~137 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п.\~2 ч.\~3 ст.\~141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального законодавства, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З огляду на практику Європейського суду, до Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представником позивача надано ордер серії ВН № 1304237, договір про надання правничої допомоги від 17 жовтня 2024 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Безсмертним С.М., додаток №\~1 до договору від 17 жовтня 2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 17 жовтня 2024 року, акт виконаних робіт від 27 жовтня 2024 року на суму 5\~000,00 грн, що включає в себе послуги з надання консультації, написання та оформлення заяви про забезпечення позову, складання та оформлення позовної заяви в інтересах [PERSON] (а.с.\~97-102) При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд враховує, що дана категорія справ не є складною, законодавство у сфері визнання виконавчих написів нотаріусів такими, що не підлягають виконанню є стабільне і судова практика має ознаку єдності. Тому, заявлені до відшкодування витрати є неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності. Отже, з врахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ціни позову, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5\~000,00 грн є явно неспівмірними та не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності. Таким чином, на підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав, для зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до 3\~000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Питання про розподіл витрат про сплату судового збору, які складаються з оплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом, суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України та покладає їх на відповідача.

Outcome: approved