Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

26.07.2023 року заступник керівника Фастівської окружної прокуратури Микита Рождественський в інтересах держави в особі Бишівської сільської ради Фастівського району Київській області (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування рішень про їх державну реєстрацію . В обґрунтування позову вказав, що Фастівською окружною прокуратурою опрацьована інформація щодо законності перебування у приватній власності громадян земель водного фонду на території Бишівської територіальної громади Фастівського району Київської області. Встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004 площею 3,5 га, яка розташована на території Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області поруч с. Ясногородка, набута громадянами у порушення вимог Земельного та Водного кодексів України. Так, 12.04.2007 року Держкомземом в Макарівському районі Київської області видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004 загальною площею 3,5 га. Указана земельна ділянка розташовувалася за адресою: Київська область, Макарівський район, Ясногородська сільська рада з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. У подальшому, на підставі указаного державного акту ЯД № 909756 від 12.04.2007 року [PERSON] здійснив відчуження зазначеної земельної ділянки, новим власником якої стала [PERSON] . Відповідно до договору поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, 16.12.2016 року, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004 площею 3,5 га. Відповідно до відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно [PERSON] є власником указаної земельної ділянки і наданий час. Однак, у ході перевірки наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, встановлено, що указана земельна ділянка відноситься до земель водного фонду та незаконно перебуває у приватній власності відповідача. На момент видачі державного акту ЯД № 909756 від 12.04.2007 року, сформована земельна ділянка з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004 вже накладалася на межі існуючого водного об`єкту та його прибережної захисної смуги. На момент укладання договору дарування земельної ділянки з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004 від 16.12.2016, вона також частиною накладалася на землі водного фонду - прибережну захисну смугу та безпосередньо на водне дзеркало існуючого водного об`єкту. Також прокурор посилався на те, що рішення про державну реєстрацію за [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004 має бути скасоване в судовому порядку з одночасним припиненням речових прав [PERSON] на оспорювану земельну ділянку, а сама ділянка має бути повернута Бишівській сільській раді відповідно до приписів ст. ст. 16, 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України, ст. ст. 26, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Фастівською окружною прокуратурою, в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», направлено лист від 23.05.2023 № 57-2387вих-23 до Бишівської сільської ради щодо надання інформації про вжиті заходи, спрямовані на захист інтересів держави з метою повернення їй у тому числі спірної земельної ділянки водного фонду. Листом від 26.05.2023 Бишівська сільська рада Київської області повідомила, що не заперечує проти представництва Фастівською окружною прокуратурою їх інтересів з указаного питання. Враховуючи викладене, позивач, просив суд: Усунути перешкоди у здійсненні Бишівською сільською радою Фастівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004 шляхом їх повернення з володіння [PERSON] на користь Бишівської територіальної громади в особі Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області. Усунути перешкоди у здійсненні Бишівською сільською радою Фастівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004 загальною площею 3,5 га, що розташована Фастівського району Київської області шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 18123737 від 16.12.2016. Стягнути з відповідача на користь прокуратури Київської обласної прокуратури судовий збір. Ухвалою суду від 27.09.2023 року позовну заяву заступника керівника\~Фастівської окружної\~прокуратури Микити\~Рождественського в\~інтересах держави\~в особі\~Бишівської сільської\~ради Фастівського\~району Київській\~області до\~ [PERSON] про\~усунення перешкод\~у здійсненні\~права користування\~та розпорядження\~земельною ділянкою\~шляхом її\~повернення та\~скасування рішень\~про їх\~державну реєстрацію прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Також вказаною ухвалою встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Підготовче засідання відкладалося неодноразово, черговий раз на 09.12.2024 року. Ухвалою суду від 09.12.2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 07.02.2025 року. У судовому засіданні 07.02.2025 року прокурор Хорошун М.Я. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Від Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника за наявними у справі матеріалами. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Коваленко С.О. проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що відповідно до відомостей ДРРП, власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004 є [PERSON] , державну реєстрацію права власності було здійснено приватним нотаріусом Сохніч К.М., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ 16.12.2016 року. 03.04.2023 року до ДРРП було внесена інформація про арешт нерухомого майна, накладений на підставі ВП 71433303 від 03.04.2023 року, відкритого Фастівським ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ). Станом на сьогодні обтяження земельної ділянки знято не було, власник не змінився. Таким чином, як станом на дату подання позовної заяви, так і станом на 07.02.2025 року, власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004 є [PERSON] . Відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем у даному спорі, не має жодного відношення до предмету позову, не порушувала прав та законних інтересів позивача, про що позивачу було достовірно відомо на час звернення до суду з позовною заявою, з огляду на докази, ним подані. Відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи у судове засідання не з`явилася. Вислухавши учасників справи, дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Фастівською окружною прокуратурою опрацьована інформація щодо законності перебування у приватній власності громадян земель водного фонду на території Бишівської територіальної громади Фастівського району Київської області та встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004 площею 3,5 га, яка розташована на території Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області поруч с. Ясногородка, набута громадянами у порушення вимог Земельного та Водного кодексів України. Як вказав прокурор, 12.04.2007 року Держкомземом в Макарівському районі Київської області видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004 загальною площею 3,5 га. Указана земельна ділянка розташовувалася за адресою: Київська область, Макарівський район, Ясногородська сільська рада з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. У подальшому, на підставі указаного державного акту ЯД № 909756 від 12.04.2007 року [PERSON] здійснив відчуження зазначеної земельної ділянки, новим власником якої стала [PERSON] . Відповідно до договору поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, 16.12.2016 року, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004 площею 3,5 га. Також прокурор вказав, що відповідно до відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно [PERSON] є власником указаної земельної ділянки і наданий час. Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.07.2023 року, земельна ділянка площею 3,5 га, з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, Ясногородська сільська рада належить на праві власності [PERSON] . Державну реєстрацію права власності було здійснено приватним нотаріусом Сохніч К.М., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ 16.12.2016 року. Також з вказаної інформації вбачається, що 03.04.2023 року до ДРРП було внесена інформація про арешт нерухомого майна, накладений на підставі ВП 71433303 від 03.04.2023 року, відкритого Фастівським ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) (а.с. 66-68). Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.\~4\~ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України. При цьому суд зауважує, що згідно з вимогами ЦПК України до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. Як випливає зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 51 ЦПК України та з урахуванням ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача. Таким чином, суд має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. При цьому суд зауважує, що судом встановлено, що прокурор звернувся до суду з позовом до [PERSON] 26.07.2023 року як до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування рішень про їх державну реєстрацію. Також до позову додано Інформаційну довідку з ДРРП від 25.07.2023 року, з якої вбачається, що власником спірної земельної ділянки вже була [PERSON] . Позивач у даній справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з наявної у матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач [PERSON] з 16.12.2016 року не являється власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222789200:03:023:0004. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не може виступати належним відповідачем у даному спорі. Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір стягненню з відповідача не підлягає.

Outcome: dismissed