Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Зміст позовних вимог. 15.11.2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 27.11.2015 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від спільного життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 10.04.2020 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилися проживати разом з матір`ю. Фактично з моменту розлучення у позивача та відповідачки почалися непорозуміння щодо участі [PERSON] у вихованні дитини. Відповідачка створювала штучні перешкоди для нормального спілкування позивача з дитиною. Протягом тривалого часу позивач намагається налагодити зв`язок з донькою, приймати участь у її вихованні, однак в досудовому порядку вирішити вказану проблему неможливо, оскільки відповідачка не бажає досягти згоди стосовно спілкування позивача з донькою. На підставі вищевикладеного просить зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своєю донькою [PERSON] ; встановити [PERSON] такі способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: встановити можливість перебування доньки [PERSON] п`ять діб на місяць за місцем проживання батька [PERSON] ; надати можливість [PERSON] забирати дитину з дому або школи, гуртків в дні побачення особисто; необмежене спілкування з донькою [PERSON] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування. Процесуальні дії у справі та аргументи учасників справи. 22.11.2024 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 23.12.2024 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до розгляду. 13.01.2025 року від органу опіки та піклування Охтирської міської ради надійшов висновок від 10.01.2025 року щодо визначення способів участі позивача у вихованні дитини [PERSON] 05.02.2025 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду позовні вимоги [PERSON] в частині зобов`язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою [PERSON] залишено без розгляду. Позивач в судовому засіданні усно уточнив свої вимоги та просить визначити наступний спосіб участі батька у вихованні дитини, шляхом систематичних побачень, а саме: кожної п`ятниці з 17 год з ночівлею у батька до суботи до 13 год, кожного тижня, щомісячно, а також просить надати необмежну можливість спілкування засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала повністю. Представник органу опіки та піклування Охтирської міської ради Мороховська Н.В. підтвердила, що дитина любить обох батьків, мати погоджується надавати можливість дитині спілкуватися з батьком. У відповідності до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.11.2024 року (а.с.7). Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 10.04.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Сторони не оспорюють, що на даний час малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю, що також підтверджується матеріалами справи. В позовній заяві позивач зазначає, що він позбавлений будь-якого права та можливості зустрічей з донькою, спілкуванню з нею, прийняття участі у розвитку та вихованні дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Охтирської міської ради від 10.01.2025 за №01-05-178 запропонований позивачем спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з донькою відповідає інтересам дитини, тому можуть бути задоволені, під час ухвалення рішення необхідно врахувати думку матері дитини щодо необхідності погодження часу спілкування з урахуванням зайнятості дитини, однак в судовому засіданні підтвердив, що з відповідачкою дійшли спільної згоди про виховання дитини та способів участі у її вихованні, який просив встановити в суді. Відповідно до ст.ст. 51, 52, 55 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. В ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, що набрала чинності для України 27.09.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, що набрала чинності для України 27.09.1991, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з вимогами ч.ч. 8-10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно; батько, який проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у їх вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дітьми, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до батька, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дітьми не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дітей. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Аналогічна правова позиція викладена в постанову Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №640/4853/17 провадження №61-10026св19. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Зі змісту ст.ст. 150, 155 СК України вбачається, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положеннями ст. 142 СК України закріплений принцип рівності прав та обов`язків дітей щодо батьків, у тому числі, й на рівне виховання батьками. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частиною 2 ст. 159 СК України визначено, що суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. Суд зазначає, що дитина не може бути заручником неприязних стосунків сторін по справі і останні повинні знайти підстави для унеможливлення психологічного травмування малолітньої дитини, яка повинна виховуватися у любові до близьких і відчувати цю любов від них, тому зазначений порядок відповідатиме як інтересам малолітньої [PERSON] , яка матиме змогу спілкуватися з батьком у звичному для неї режимі та, водночас, розвиватися згідно її віку, відвідуючи школу та гуртки, так і інтересам позивача, який матиме достатньо часу для спілкування з дитиною. Такий порядок не суперечить інтересам дитини та не позбавляє відповідачку можливості виховувати та розвивати її. Суд звертає увагу на те, що з урахування вікових змін дитини, її розвитку та потреб, сторони не позбавлені у майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved