Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

19 грудня 2024 року [PERSON] (далі позивачка або [PERSON] ) звернулася у суд з позовною заявою до [PERSON] (далі відповідач або [PERSON] ) про розірвання шлюбу зареєстрованого 28.01.2016 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міського управління юстиції у Волинській області. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає що перебуває у шлюбі з відповідачем з 2016 року в якому у них народився син [PERSON] у 2016 році. Зазначає що шлюб з відповідачем не склався, сторони перестали вести спільне господарство, частими стали непорозуміння, припинились сімейно-шлюбні відносини. Вважає, що шлюб став формальним а примирення не можливим. Подальше перебування в шлюбі вважає порушенням своїх прав та інтересів, а тому просить його розірвати. Ухвалою суду від 18.12.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 16.01.2025. У судове засідання 16.01.2025 сторони у справі прибула позивачка, відповідач не з`явився, відзиву не подав. У зв`язку з відсутністю відомостей про належне оповіщення відповідача про час, місце і дату розгляду справи, ухвалою суду відкладено розгляд справи на 31.01.2025. 31.01.2025 через канцелярію суду позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, проти прийняття заочного рішення не запреречує. Відповідач у судове засідання не прибув, правом на подання відзиву не скористався. 29.01.2025 до суду повернулося поштове відправлення №0610224534828 яким відповідач повісткою повідомлявся про місце. Час, дату розгляду справи з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомлений про час, місце і дату судового розгляду. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. Зважаючи на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на основі наявних у справі доказів. Це зумовлено тим, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явився без пояснення причин та не подав відзиву, позивач просить задовольнити позов. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася. 28.01.2016 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міського управління юстиції у Волинській області зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] , що підтверджується оригіналом повторного свідоцтва про одруження № [NUMBER] від 04.10.2016. [INFO] у позивачки та відповідача народився син [PERSON] , що видно з копії свідоцтва про народження № [NUMBER] від 26.07.2016. З відповіді №971815 від 18.12.20234 з Єдиного державного демографічного реєстру видно, що місце проживання відповідача зареєстроване у [ADDRESS] . Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері сімейних правовідносин щодо розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 110 Сімейного кодексу України (далі- СК України), позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. З викладених у позовній заяві обґрунтувань вбачається, що вже тривалий сторони не ведуть спільного господарства, відсутній спільний сімейний бюджет, припинились сімейно-шлюбні відносини, а тому примирення та збереження шлюбу є неможливим. Часті стресові ситуації спричинені непорозуміннями негативно впливають на можливість відновлення сімейного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що відсутність у позивачки бажання продовжувати шлюбні відносини, почуття взаємоповаги та любові, відчуття частих стресових ситуацій з відповідачем, а також те, що позивачка вже тривалий час не веде з відповідачем спільного господарства та сімейного бюджету, припинила з ним сімейно-шлюбні відносини свідчить про неможливість примирення та збереження шлюбу. Відповідно до положень ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відтак, за відсутності згоди позивачки перебувати у шлюбі з відповідачем, який відповідно до ст. 21 СК України є сімейним союзом чоловіка та жінки, що полягає в "постійній спільності усього їхнього життя", не відповідає та суперечить інтересам позивачки, яка такої спільності не відчуває та не проявляє. Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: approved