Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

До Нетішинського міського суду Хмельницької області 15.11.2025 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі. Від спільного життя з відповідачем [INFO] народилася дитина донька [PERSON] . Шлюб між сторонами в подальшому було розірвано, а позивачка 01.09.2020 уклала новий шлюб, який також було розірвано. Від іншого шлюбу позивачка також має дитину, яка є інвалідом. Дитина [PERSON] проживає з позивачкою. Оскільки всі витрати щодо утримання дитини позивачка несе самостійно, а відповідач, маючи можливість для надання матеріальної допомоги, таку не оказує, вона просить стягнути аліменти з відповідача у розмірі у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. При цьому позивачка вказує, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати доньку, відповідач працездатний та більше не має нікого на утриманні. 18.11.2024 судом на адресу відділу адміністративних послуг виконкому міської ради направлено запит щодо місця реєстрації відповідача. 20.11.2024 до суду надійшла відповідь, згідно з якою відповідач зареєстрований за адресою, вказаною у позові. 22.11.2024 ухвалою суду прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін повідомлені належним чином. В подальшому відповідач надав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково, повідомив, що він не відмовляється від своїх батьківських обов`язків, надавав матеріальну допомогу дитині, купував подарунку, вони спільно проводили час, але на сьогоднішній день його матеріальне становище погіршилося, він працює зварювальником у ТОВ «Дельта Сольюшн», його заробітна плата складає 8000 грн. на місяць. Також відповідач вказує, що в нього склалося враження, що позивачка витрачає грошові кошти, які повинні використовуватися на утримання дитини, не за призначенням, тому просив стягнути з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 1598 грн. щомісячно, призначивши виплату на карту юніора від «Приватбанк» №5168… Позивачка надала відповідь на відзив, в якому підтримала позовні вимоги в повному обсязі та заперечувала пояснення відповідача. Так, у відповіді на відзив вказано, що відповідач надає суду неправдиву інформацію, з дитиною він фактично не спілкується, матеріальної допомоги не оказує. Позивачка вважає, що той факт, що відповідач офіційно працює, навпаки вказує про поліпшення його матеріального становища та свідчить, що він може надавати матеріальну допомогу спільній дитині. Також позивачка заперечує перерахування аліментів на рахунок, відкритий на ім*я доньки, оскільки дитина в силу свого віку не зможе самостійно розпоряджатися грошовими коштами, у той же час як позивачка, проживаючи разом з дитиною та будучи її законним опікуном має вирішувати, яким чином розподіляти витрати на утримання дитини. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане повторно 09.09.2016, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є сторони по справі (а.с. 6). 26.01.2016 між сторонами було укладено шлюб, який було розірвано рішенням суду від 16.05.2019 (а.с.5, 7-9). В подальшому позивачка 01.09.2020 уклала новий шлюб з [PERSON] , від якого також має дитину-інваліда (а.с.4 зв., 10). Факт проживання дитини з матір`ю сторонами не заперечується, а також підтверджується рішенням міського голови м.Нетішина від 11.03.2021 про визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю (а.с.6 зв.). Відповідач особисто підтверджує, що працює офіційно та отимує заробітну плату 8000 грн на місяць. Згідно з довідками ТОВ «Дельта Сольюшн» від 03.12 та 11.12.2024 відповідач з 28.11.2024 працює на вказано підприємстві, його заробіток за період роботи з 28.11.2024 по 31.11.2024 склав 775,20 грн. (а.с.23,24). Відповідачу на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.25). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Стаття 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Оскільки відповідач будь-яких відомостей про свій стан здоров`я суду не надав, працевлаштований, має стабільний дохід, суд вважає, що він може надавати допомогу своїй дитині. У даному випадку суд вважає за необхідне належним чином захистити права саме дитини та визначити розмір аліментів у частках до заробітку (доходу). Таким чином, у випадку поліпшення матеріального становища платника аліментів, останні будуть вираховуватися у більшій сумі відповідно до розміру заробітку відповідача. У той же час, враховуючи вимоги чинного законодавства про нарахування розміру аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дитина буде отримувати вказану гарантовану суму навіть у випадку можливого зменшення заробітку відповідача. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності цивільного судочинства, те, що дитина мешкає з позивачкою, яка має ще і іншу дитину-інваліда, та потребує матеріальної допомоги, а відповідач не спростовав те, що його стан здоров`я та матеріальне становище дозволяє йому утримувати доньку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Посилання відповідача про нарахування аліментів на карту юніора від «Приватбанк» суд відхиляє, оскільки дитина в силу свого віку не може належним чином розпоряджатися грошовими коштами, у той час як її матір позивачка по справі є її законним опікуном та зобов`язана вирішувати, яким чином розподіляти витрати на утримання дитини задля її блага, здоров`я, розвитку. Відповідач жодним чином не довів, що матір може використовувати присуджені аліменти на власний розсуд, а пояснення відповідача з цього приводу є лише його власним припущенням. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до положень ч. 9 ст. 10, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача у дохід держави. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за один місяць згідно із положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі ст.ст. 180, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved