Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Заявник звернулася до суду і просить встановити факт проживання однією сім`єю з померлим [INFO] [PERSON] як чоловіка та жінки без шлюбу з квітня 2019 року до [INFO] . Посилається в заяві на те, що з 22 листопада 2013 року до 10 квітня 2019 року перебувала в шлюбі з [PERSON] . З квітня 2019 року проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, оскільки в цьому не було потреби. [INFO] в шлюбі народилася донька [PERSON] . За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини з квітня 2019 року вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права та обов`язки, всі свята проводили в колі друзів та рідних. Проживали в квартирі матері за адресою: [ADDRESS] , вказану адресу [PERSON] вказував у всіх своїх документах. [INFO] [PERSON] помер в с.Піски Донецької області від вибухової травми внаслідок військових дій. Встановлення даного факту необхідно їй для можливості скористатися правом на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця відповідно до ст.ст.16, 16-1 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Враховуючи викладене, просить задовольнити заяву. Заява була зареєстрована судом 30 листопада 2022 року і відповідно до ст.33 ЦПК України був визначений склад суду. Ухвалою від 12 грудня 2022 року в справі було відкрито провадження. Ухвалою суду від 15 червня 2023 року провадження в справі було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. Постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2024 року ухвала суду була скасована, справа повернута до суду для продовження розгляду. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала. Заінтересована особа просить розглядати справу в відсутності свого представника. Заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ч. 7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорених прав. Перелік фактів, які встановлюється судом, приведено в ч.1 ст.315 ЦПК України. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Судом встановлено, що заявник з 22 листопада 2013 року перебувала в шлюбі з [PERSON] , [INFO] . В шлюбі [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 10 квітня 2019 року шлюб був розірваний. За змістом рішення суду, повний текст якого розміщений в Автоматизованій системі документообігу суду «Д-3», та оглянутий судом у зв`язку з наданням заявником лише вступної та резолютивної частини, заявник зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. При розгляді справи судом було встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з січня 2015 року, сторони окремо проживають та не ведуть спільного господарство. В рішенні суду також зазначено, що позивач наполягала на розірванні шлюбу, категорично заперечувала можливість подальшого існування сім`ї, вважаючи, що чоловік і жінка не можуть бути примушені до перебування у шлюбі, підтримання сімейних стосунків без наявності на це обопільної згоди. ( а.с. 10 - 13 ) Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, зазначені обставини - припинення відносин сторін, як подружжя, в 2015 році, повторному доказуванню не підлягають. Встановлено також, що [PERSON] перебував на службі в Збройних Силах України. Наказом командира військової частини [NUMBER] №104 від 27 травня 2020 року зарахований до списків особового складу, військова частина базувалася в [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] загинув, про що 26 серпня 2022 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до довідки про причину смерті від 22 серпня 2022 року причиною смерті є вибухова травма внаслідок військових дій. ( а.с. 14 - 16 ) Допитні за ініціативою заявника свідки підтвердили наступне. Так, свідок [PERSON] , адвокат, зазначила, що є сусідами з заявником, у них діти одного віку. Зявник з померлим проживали однією сім`єю, робили ремонт у квартирі, він гуляв з донькою. Після розірвання шлюбу він приїжджав і іноді пропонував разом повечеряти та випити вина. В 2021 році подарував заявнику айфон. Свідок [PERSON] повідомив, що працює разом з заявником, іноді підвозив її після роботи додому. В березні 2022 року [PERSON] був поранений, заявник з донькою та його матір`ю відвідували його в госпіталі у м.Львові. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК Украни сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тобто, з точки зору закону, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов» язки. Відповідно до рішення Конституційного суду України в справі № 1-8/99 від 03 червня 1999 року обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Як зазначено вище, саме заявник була ініціатором розірвання шлюбу, стягнення аліментів з померлого та позбавлення його батьківських прав. Рішенням суду було встановлено, що сім`я перестала існувати в 2015 році і саме заявник наполягала на вказаних обставинах та розірванні шлюбу. Тобто, заявник просить встановити факт спільного проживання з померлим з моменту ухвалення рішення про його розірвання. На підтвердження факту спільного проживання посилається на Акт про проживання від 18 жовтня 2022 року, складений сусідами за місцем проживання, згідно з яким померлий до 24 лютого 2022 року проживав разом із заявником та донькою в квартирі [ADDRESS] , а також спільні фото з померлим. Оцінюючі надані заявником докази та пояснення свідків, суд виходить з наступного. В постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року в справі №490/4949/17 та від 15 серпня 2019 року в справі № 588/350/15 зазначено, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Оцінюючи Акт від 18 жовня 2022 року суд виходить з того, що він суперечить встановленим Голосіївським районним судом м.Києва обставинам у рішенні від 10 квітня 2019 року, яким встановлено факт, який доводила саме заявник, що сім`я припинила своє існування в 2015 році і подружжя не проживає разом та не веде спільне господарство. Крім того, свідок [PERSON] є адвокатом та готувала позов до суду в 2019 році про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та позбавлення померлого батьківських прав. Свідок [PERSON] є колегою по роботі, відносини з яким у заявника обмежувалися періодичним підвезенням додому і інформація про сім`ю йому відома лише зі слів заявника. Суд враховує, що пояснення свідків носять загальний характер, вони не мають з заявником відносин, які б дали можливість характеризувати умови проживання та відносини заявника з померлим та не підтверджують наявності у них усталених відносин, які притаманні подружжю. Щодо наданих заявником фото, суд враховує, що в постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року в справі № 588/350/15 зазначено, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні певних подій самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Це ж стосується і наданої заявником телефонної переписки з померлим, особливо враховуючи наявність спільної дитини та обов`язку обох батьків щодо неї. ( а.с.17 - 43 ) Звертаючись до суду,заявник зазначила, що метою встановлення даного факту необхідно їй для можливості скористатися правом на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.ст.16, 16-1 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Як встановлено судом, загиблий був військовослужбовцем, мобілізованим до Збройних Сил України. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Статтями 16-1 та 16-2 даного Закону та пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» визначено коло осіб та розмір одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця. Відповідно до п.4 ст.16-1 Закону ( в редакції на момент смерті військовослужбовця ) до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Наказом Міністерства оборони України №45 від 25 січня 2023 року затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану. Відповідно до п. 1.4 цього Порядку особи, які мають право на отримання одноразової грошової допоомги, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця. Таким чином, право на отримання передбаченої Законом виплати виникає у осіб,визначених цим законом, станом на дату загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Відповідно до п.2 даної постанови сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян рф або рб та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Військовослужбовець [PERSON] загинув [INFO] . Таким чином, заявник на момент його смерті не відносилася до категорії осіб, які відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мали право на отримання одноразової грошової допомоги. Законом України № 2489- ІХ від 09 грудня 2023 року до п.4 ст.16-1 Закону були внесені зміни та доповнено категорію осіб, які мать право на виплату, а саме: жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними доказами, відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З урахуванням приведеного вище суд вважає, що заявником не доведено належними і допустимими доказами обставин спільного проживання з померлим однією сімєю без реєстрації шлюбу у вказаний нею період, оскільки встановлені обставини справи та підстави, на які вона посилалається, не є такими, з якими закон повязує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають спільно без реєстрації шюбу та які достатні для встановлення даного факту. Враховуючи приведене вище, висновки суду про недоведення заявником факту, за встановленнм якого вона звернулася до суду, вона не набула права на отримання одноразової грошової допомоги, а тому факт, який вона просить встановити, не викликає для неї юридичних наслідків і підстави для задоволення заяви відсутні. При вирішенні справи суд також враховує наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року в справі №560/17953/21 зазначено, що судом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції відповідно до ст. 19 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. В постанові від 20 листопада 2024 року в справі № 179/986/23 Верховний Суд не погодився з рішенням суду апеляційної інстанції, яким було скасовне рішення першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Зазначено, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Верховний Суд прийшов до висновку, що самі по собі заперечення права заявника на виплату одноразової грошової допомоги, оскільки заявлений ним факт не підтверджено належними доказами, не свідчать про існування спору про право. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed