Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

У своїй заяві заявниця просить ухвалити рішення, яким встановити факт належності їй трудової книжки на дату 30.07.1964 (без номера), вкладки до трудової книжки серії [NUMBER] від 25.09.1987. Свої вимоги заявниця мотивувала тим, що вона народилася [INFO] в с. Брошнів, Рожнятівського р-ну, Станіславської обл. (нині Калуського району, Івано-Франківської області). Підчас здійснення політичних репресій на території тоді Української РСР, у серпні 1949 року, разом зі своєю сім`єю була виселена в Хабаровський край РСФСР на спецпоселення. Досягнувши віку, з якого можна було працювати, в 1964 році приступила до роботи, за місцем якої на її ім`я була заведена трудова книжка, без номера, від 30.07.1964. У даному документі, очевидно, внаслідок помилки, дата народження заявниці зазначена як [INFO] , що не збігається з датою народження у її паспортних документах (зокрема, посвідці на постійне проживання в Україні), виданій заявниці після повернення в Україну у 2008 році. Проживаючи в росії, заявниця в 1978 році уклала шлюб, у зв`язку з чим змінила прізвище на [PERSON] . Так як заявниця значну частину свого життя провела в росії, там вона й заробила достатній трудовий стаж, що дало їй право на пенсію. Разом з тим, внаслідок розірвання добросусідських відносин між Україною та рф, їй було припинено виплату пенсії, призначеної в рф. Звернувшись із заявою до органів Пенсійного Фонду України про призначення пенсії за віком згідно з чинним в Україні законом, вона отримала рішення Головного управління ПФУ в Луганській області про відмову у призначенні такої пенсії. Дане рішення ПФУ було мотивоване тим, що у заявниці наявні розбіжності в даті народження, зазначеній у паспортних документах та трудовій книжці, на підставі якої обчислюється стаж роботи особи для подальшого вирішення питання призначення пенсії. Таким чином, внаслідок помилки, вчиненої при заповненні трудової книжки, заявниця [PERSON] , якій на даний час виповнилось 79 років, не має змоги реалізувати одне з основних своїх конституційних, гарантованих державою, прав,- право на соціальний захист у старості, що полягає у неможливості отримання права на пенсію за віком. У зв`язку з цим вона змушена звернутися в суд із заявою про встановлення факту належності їй вищевказаного правовстановлюючого документу. У судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник адвоката Сметаніков А.В. вимоги заяви підтримали повністю. Представник заінтересованої особи у судове засідання не прибув, подала до суду заяву, в якій заперечень щодо встановлення даного факту немає, просить справу розглядати без її участі. Вислухавши заявницю та її представниа, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. У відповідності до вимог ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження (а.с.9), копії свідоцтва про одруження (а.с.10), тимчасової посвідки на право постійного проживання в Україні (а.с.11-12) видно, що заявниця народилася [INFO] , після одруження заявниці присвоєно прізвище [PERSON] . У трудовій книжці заповненій 30.07.1964 (без номера) та вкладці до трудової книжки серії [NUMBER] від 25.09.1987 рік народження заявниці помилково вказано 1946. Досліджені в судовому засіданні докази дають підстави суду дійти до висновку, що трудова книжка заповнена на дату 30.07.1964 (без номера), вкладка до трудової книжки серії [NUMBER] від 25.09.1987 належать заявниці.

Outcome: approved