Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовною заявою до\~ [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), якою просить стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі частки усіх видій його доходу щомісячно до досягнення [PERSON] 23 років. Аргументи учасників спору. Позиція позивача. Він є сином [PERSON] ; являється студентом 91 групи медичного факультету Івано-Франківського медичного університету денної, контрактної, форми навчання та дійсно навчається на другому курсі за спеціальністю «Фізична терапія, ерготерапія». Вартість навчання за рік становить 30\~000 гривень. Також, орендує житло у м.Івано-Франківськ на підставі договору за 9500 гривень за місяць. І не зважаючи на те, що йому на даний час 21 рік, він продовжує навчання, і тому має право на отримання аліментів від батька до досягнення ним 23 років, оскільки той має можливість надавати таку допомогу. Окрім того він наразі має загострення кардіологічного захворювання, що потребує додаткових витрат на лікування та профілактику, оскільки його стан здоров`я є незадовільним. І тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини яка продовжує навчання у розмірі частки від усіх видів його доходів щомісяця. Також, просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000грн., обсяг та зміст яких підтверджено доказами. Позиція відповідача. У порівнянні з часом, коли з нього було присуджено аліменти на час продовження навчання сина, на даний час сімейний та майновий стан відповідача не стали кращими: відповідач вже має іншу сім`ю, яку повинен утримувати: дружину та доньку. Також просив відмовити повністю у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки: витрати на професійну правничу допомогу, не було зазначено як такі, що їх просить стягнути позивач; витрати не були понесені фактично та їх сума не є обґрунтованою. У договорі про надання правової допомоги та акті виконаних робіт не вказано вартості однієї години роботи та немає підтвердження, що представником позивача було затрачено саме 16 годин роботи. У зв`язку із чим просив позовні вимоги задовольнити частково та призначити розмір стягуваних аліментів на утримання дитини на період навчання у розмірі 1/6 частки усіх видів його доходів, щомісяця. А у стягненні витрат на адвоката - відмовити. Встановлені судом обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до довідки Івано-Франківського національного медичного університету № 864 від 29 серпня 2024 року та № 02/3125 від 05.09.2024 року, [PERSON] є студентом 2 курсу 91 групи медичного факультету Івано-Франківського національного медичного університету денної контрактної форми навчання, спеціальність «фізична терапія, ерготерапія», вартість навчання за рік становить 30\~000 грн. (а.с.12,13). Згідно з договором оренди квартири у приватної особи від 30 серпня 2024 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір та у вказаному догові були зазначені такі умови: 1.1. Орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове користування квартиру, що є об`єктом оренди і знаходиться за адресою [ADDRESS] ; 3.1. Квартира та майно повинні бути передані Орендодавцем та прийняті орендарем на строк 3 роки; 5.1. Орендна плата за користування квартирою та майном складає 9500 гривень (а.с.14-16). Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] страждає на хронічний криптогенний гепатит 1 ступеню (а.с. 17-18). Згідно з свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] одружились 03 жовтня 2015 року, внаслідок чого [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 55). А відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , народилась [INFO] . ЇЇ батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 56). Встановлені судом правовідносини. Таким чином, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких між ними виник спір щодо виконання батьківського обов`язку з утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, який батько не виконує у добровільному порядку. Оцінка суду щодо права позивача. Відповідно до положень частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Поряд з цим, згідно з положеннями частини першої\~статті 199 Сімейного кодексу України\~якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, тільки за наявності вказаних у ч.1\~ст.199 Сімейного кодексу України\~умов, як виключення із загального правила, обов`язок батьків щодо утримання дитини після досягнення нею повноліття, може виникнути знову. При цьому, застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у\~постанові №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів ", зокрема у пункті 20, в частині того, що: обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У цій справі судом встановлено, що син відповідача: [PERSON] , на день звернення позивача до суду досяг повних 18 років, але не досяг 23 років (а.с.8) Разом з цим згідно з довідками Івано-Франківського національного медичного університету № 864 від 29 серпня 2024 року та № 02/3125 від 05.09.2024 року, [PERSON] є студентом 2 курсу 91 групи медичного факультету Івано-Франківського національного медичного університету денної контрактної форми навчання, спеціальність «фізична терапія, ерготерапія», вартість навчання за рік становить 30\~000 грн. (а.с. 12-13). Проте судом встановлено, що у [PERSON] , [INFO] , народилися [PERSON] яка на даний час перебуває на його утриманні, а також [PERSON] перебуває у зареєстрвоаному шлюбі (а.с. 56). Суд вважає встановленою і ту обставину, що [PERSON] у зв`язку із навчанням має потребу у матеріальній допомозі, оскільки: він навчається на денній формі навчання, що потребує постійного додаткового витрачання часу на навчання, що виключає за загальним правилом, можливість отримання заробітку своєю працею для забезпечення себе навіть мінімально необхідними потребами для звичайної життєдіяльності кожної людини (мінімальний набір продуктів харчування та набір непродовольчих товарів, а також мінімальний набір послуг), а матеріали справи не містять належних, достовірних та допустимих доказів того, що [PERSON] , як виключення із загального правила, працює та отримує за це дохід або має будь-яке власне джерело доходу від яких-небудь активів. Що стосується рівня вартості визначених судом вище мінімально необхідних потреб, то тут суд послуговується положеннями\~статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік"\~якими встановлено розмір прожиткового мінімуму на одну особу, на місяць (який є вартісної величиною достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, непродовольчих товарів, набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості -\~стаття 1 Закону України "Про прожитковий мінімум"). Також, суд вважає доведеним і те, що [PERSON] , як батько [PERSON] , має можливість надавати сину матеріальну допомогу, оскільки є дієздатною та працездатною особою (суду не надано інформації про обмеження його працездатності чи обмеження його дієздатності) (а.с.1-73). Тож за таких обставин, суд вважає що у відповідача, як батька [PERSON] дійсно виник обов`язок з його утримання, внаслідок продовження сином навчання та потребою у зв`язку із цим у матеріальній допомозі, оскільки забезпечити себе самостійно роботою із власним доходом, через характер навчання, вона себе не може. В силу положень частини третьої\~статті 199 Сімейного кодексу України\~право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню доньку чи сина, які продовжують навчання, мають як самі дочка чи син, які продовжують навчання, так і той із батьків, з якими вони проживають. Враховуючи викладене суд вважає, що [PERSON] має право на стягнення аліментів з відповідача, на його утримання, як такого, що продовжує навчання після повноліття, і потребує у зв`язку із цим матеріальну допомогу, з дати подання позову і до припинення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають присудженню з відповідача, суд виходить з наступного: Відповідно до положень частини 1\~статті 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених\~статтею 182 Сімейного Кодексу України. При визначенні розміру аліментів, суд врахував: стан здоров`я та матеріальне становище позивача; матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів іншої дитини та перебування у іншому зареєстрованому шлюбі; відсутність відомостей про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів відповідача; відсутність доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Отже, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів на його користь, у розмірі частини з усіх його видів доходу щомісяця, але не врахував наявність у відповідача іншої дитини на утриманні суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню, однак частково у розмірі 1/5 частини з усіх його видів доходу, щомісячно. Суд не згоден із розміром аліментів 1/6 частина від усіх доходів, як просив відповідач, оскільки наявність на його утриманні дитини ним підтверджуються в силу закону, а от те, що його дружина теж перебуває на його утриманні, ним не доведено. У зв`язку із чим суд прийшов до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/5 частини з усіх його видів доходу щомісяця, починаючи стягнення з 07 жовтня 2024 року і до припинення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. В силу положень пункту 1 частини 1\~статті 430 ЦПК України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Висновок суду щодо судового збору. З огляду на те, що позов підлягає задоволенню на користь позивача, але позивачка звільнена від сплати судового збору, в силу положень\~частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок, за мінімальною ставкою. Оцінка суду щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. А згідно з частиною 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Також суд відзначає, що в силу положень частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому для цілей розподілу витрат на професійну правничу допомогу, немає значення чи вона вже їх оплатила, чи тільки оплатить понесені нею витрати. Поряд з цим, з огляду на положення частини 2 статті 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат, суд враховує, що: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивач та його представник долучили до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 01.10.2024 року, акту виконаних робіт та квитанції з яких вбачається, що позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., що складаються з: вивчення та аналізу наданих клієнтом документів, що стосується спору; виготовлення позовної заяви; представництво інтересів в суді першої інстанції (а.с.19-20,23,24). Але проти стягнення всієї цієї суми відповідач заперечив, посилаючись на не співмірність заявленої суми до стягнення складності справи, попередньому вивченню адвокатом цих самих документів та неспівмірність заявленої суми, а також їх не реальність. Тому суд застосовує положення частини 4 статті 137 ЦПК України, за якими: розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд також враховує і положення частини 3 статті 141 ЦПК України, як такі, що містять наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (на що вказала Велика Палата Верховного Суду у додаткових постановах від 19.02.2020 року (справа №755/9215/15-ц) та від 14 червня 2023 року (№357/8277/19). І з огляду на це, суд констатує, що така правова допомога, як вивчення та аналіз наданих клієнтом документів, що стосуються суті спору, взагалі не передбачена договором, а представництво інтересів клієнта в суді, хоча і передбачено договором, але не відбувалось, позаяк судові засідання за участю адвоката позивача не проводились. Разом з цим, суд цілком переконаний у тому, що час протягом 3 годин, був би достатнім та виправданим для справи такої стандартної, і відверто невисокої складності, аби адвокат позивача вчинив дії, що були передбачені договором: виготовив позовну заяву, що могло би скласти 3000 гривень. Тому до стягнення з відповідача підлягає тільки 3000 гривень. І тому до стягнення із відповідача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень, а у стягненні таких витрат в більшому розмірі (ще 7000 гривень) слід відмовити. Таким чином,

Outcome: partial