Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

03.12.2024 до Ржищівського міського суду Київської області надійшов позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Ржищівської міської територіальної громади в особі Ржищівської міської ради Київської області про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна. Позивачі просили визнати за ними право спільної часткової власності по 1/3 частки кожному на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , 1964 року побудови, загальною площею 85,9 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м., що був набутий шляхом приватизації. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Позивачі свої вимоги мотивували тим, що відповідно до свідоцтва про право власності вони є співвласниками квартири одноквартирного будинку [ADDRESS] . Разом з тим зам своїми технічними характеристиками цей об`єкт є житловим будинком садибного типу. Ця обставина стала на заваді при зверненні позивачів до Ржищівської міської ради з клопотанням про зміну статусу нерухомого майна, оскільки орган місцевого самоврядування надав відповідь, що цей спір може бути вирішений лише у судовому порядку. Представник відповідача у заяві поклався при вирішенні спору на розсуд суду за наявними у матеріалах справи документами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та\~відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до\~ст. 178 ЦПК України. У заявах позивачі просили розгляд справи проводити без їх участі. Представник відповідача 19.12.2024 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.02.1998 розпорядженням керівника органу приватизації Ржищівського державного лісогосподарського підприємства від 13.02.1998 № 17, зареєстрованого Ржищівським БТІ у реєстровій книзі № 15, р. № 4021, позивачі є співвласниками квартири одноквартирного будинку [ADDRESS] . Згідно з наказом Державного агентств лісових ресурсів України від 09.06.2021 №\~347 Державне підприємство «Ржищівське лісове господарство» припинене шляхом приєднання до Державного підприємства «Богуславське лісове господарство». 05 вересня 2024 року суб`єктом господарювання ФОП [PERSON] було виготовлено Технічний паспорт житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Технічного паспорту за вказаною адресою знаходиться житловий будинок з прибудовою (загальна площа 85,9 кв.м., житлова площа 48,3 кв.м.), ґанок, гараж, 2 сараї, погріб, літній душ, альтанка, колодязь, ворота та огорожа. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 09.10.2024 позивачам відмовлено у проведенні реєстраційних дій відносно вказаного об`єкта нерухомого майна через наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження. У згаданому рішенні державний реєстратор вказав, що у свідоцтві про право власності на житло, виданому 16.02.1998 розпорядженням керівника органу приватизації Ржищівського державного лісогосподарського підприємства від 13.02.1998 № 17, йдеться про квартиру в одноквартирному будинку, а технічний паспорт об`єкта видано на житловий будинок, тому подані документи не дають змогу визначити тип об`єкта. Позивачі звернулися до Ржищівської міської ради зі зверненням про зміну статусу нерухомого майна з одноквартирного будинку на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами і присвоєння йому окремої поштової адреси. У відповідь на звернення Ржищівська міська рада листом від 01.11.2024 вказала, що до повноважень органів місцевого самоврядування не входить прийняття рішення щодо зміни статусу нерухомого майна, та рекомендувала вирішити це питання у судовому порядку. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №\~НВ-5100608492024 від 15.04.2024 земельна ділянка (кадастровий номер 3211300000:69:024:0152) за адресою: [ADDRESS] призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень\~частини першої статті 15\~та\~статті 392 ЦК\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Пункт 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що однією х підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Оцінка судом аргументів сторін, доказів. Судом встановлено розбіжність між типом нерухомого майна, вказаного у свідоцтві про право власності на житло (квартира одноквартирного будинку) та фактичним типом нерухомого майна (житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами). Вказана розбіжність не дозволяє позивачам належно оформити своє право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , та відповідно володіти та розпоряджатися своєю власністю. При цьому позивачі позбавлені можливості виправити помилку в досудовому порядку, оскільки відповідно до листа Директора філії «Богуславське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 20.11.2024 № 985/20.18-2024 хоча останнє є правонаступником органу приватизації Ржищівського державного лісогосподарського підприємства, у нього відсутні документи, на підставі яких у власність позивачів було передано одноквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з цим філія «Богуславське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» позбавлена можливості виправити помилку у правовстановлюючому документі на нерухоме майно. Суд дійшов висновку про наявність порушення цивільних прав та інтересів позивачів стосовно їх володіння та розпорядження власністю. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК України\~способом захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути визнання права. Надані позивачами докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують порушення цивільних прав та інтересів позивачів. Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід ІІ групи. Позивачі [PERSON] та [PERSON] сплатили судовий збір у розмірі 1% від вартості 2/3 часток нерухомого майна, виходячи з розрахунку: 433850 грн (2/3 від 650768,73 грн) х 1% = 4338,50 грн. У позовній заяві позивачі питання відшкодування судових витрат не порушували. Відповідно до ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), тобто у розмірі 2169,22 грн.

Outcome: approved