Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою (з урахування уточнення) в якій просила стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 180 494,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вона з 23 липня 1990 року перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова». За період роботи у Відповідача перед нею виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 180 494,00 грн на 01 листопада 2024 року, що підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі. Також зазначила, що до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі Відповідачем не виплачена і у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Крім того, вказує, що згідно довідки №106/31 від 17.01.2025 року, що сума не виплаченої заробітної плати позивача становить 180\~494,00 грн. Крім того, вказує, що причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, шо істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» перебувало та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, великі фінансові збитки. Звертають увагу, що на протязі 2019-2023 рр. та на даний час підприємство працює в одноденному режимі роботи, що підтверджується наказом по підприємству про режим роботи. З 28.02.2022 року і до 01.09.2023 року підприємство знаходилось на простої, що підтверджується відповідними наказами. З січня 2023 року підприємство працює в одноденному режимі роботи. В судове засіданні позивач не з`явився, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, раніше надала заяву в якій просила стягнути заборгованість із заробітної плати, згідно довідки, яку було надано відповідачем у розмірі 180\~494,00 грн., розгляд справи просила здійснити без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, раніше надала заяву відповідно до якої просила розгляд справи здійснити без її участі, з урахуванням відзиву на позовну заяву. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює на Державному підприємстві «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами же ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, починаючи з травня 2021 року відповідач не виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату, яка за період травень 2021 року по жовтень 2024 року складає 180\~494,00 грн., що підтверджується довідкою відповідача про заборгованість з виплати заробітної плати перед працівником. У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вказані вище висновки Верховного Суду України повністю узгоджуються з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України, згідно якого особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Разом з тим, з довідки про заборгованість по заробітній платі вбачається, що сума заборгованості по нарахованій, але невиплаченій позивачу заробітній платі вказана без відрахування податків та відрахувань, передбачених законом та становить 180\~494,00 грн., що підтверджується довідкою відповідача №106/31 від 17 січня 2025 року. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає необхідним стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 180\~494 грн. 00 коп. (розмір заробітної плати вказаний з урахуванням вже утриманого податку з доходів й інших обов`язкових платежів). При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, на користь держави слідує стягнути судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного,

Outcome: approved