Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом у якому просила визначити їй додатковий строк у три місяці після набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельних ділянок з кадастровими номерами 3520883200:51:000:0157, 3520883200:51:000:0156. Спадкодавцем заповіт не складався. Позивач зазначає, що на момент відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем та через поважні причини не мала можливості звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Протягом всього шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини, позивач проживала за місцем своєї реєстрації у м. Херсон, яке внаслідок вторгнення на територію України військ агресора, перебувало в тимчасовій окупації з перших днів березня 2022 року до 12.11.2022 року, де не здійснювали свою діяльність органи, які уповноважені на оформлення спадщини, що фактично унеможливило звернення позивача з відповідною заявою. Після звільнення з тимчасової окупації позивач переїхала на проживання до м. Києва, де почала облаштовувати побут на новому місці. Після отримання звістки про смерть матері та проведеного часу в тимчасовій окупації, позивач перебувала у вкрай тяжкому моральному стані, через що не мала можливості раніше звернутись за прийняттям спадщини. Наразі позивач не має можливості звернутись із заявою про прийняття спадщини, оскільки сплинув встановлений законом строк. Посилаючись на викладені обставини вважає, що строк прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин. Ухвалою суду від 13.12.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.19-20). Ухвалою суду від 16.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.29). Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду клопотання, згідно якого просить здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. 19.12.2024 року від голови Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Поліщука Віктора надійшло клопотання, згідно якого просить розглянути справу без участі сільської ради та прийняти рішення на розсуд суду за наявними в матеріалах справи документами (а.с.25). Суд, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копіями: свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.04.2022 року (а.с.6); свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.05.1970 року (а.с.7) та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 28.07.1990 року (а.с.8). До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшли: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.1986 року (а.с.9-10); земельна ділянка площею 0,0421 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3520883200:51:000:0157, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №135726, виданого 09.04.2012 року (а.с.11) та земельна ділянка площею 0,2500 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3520883200:51:000:0156, розташована за адресою: [ADDRESS] ,яка належала спадкодавцю згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №135575, виданого 09.04.2012 року (а.с.12). З копії витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №79398451, виданого 03.12.2024 року встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не заводилась (а.с.13). Станом на день смерті матері [PERSON] позивач була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 18.06.1997 року (а.с.14). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до загальних положень про спадкування, викладених у статтях 1220, 1222, 1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, початком перебігу якого є час її відкриття. Останнім днем визначеного законом строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] є [INFO] . Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог. Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно не проживала зі спадкодавцем, у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері не зверталася, а отже, є такою, що спадщину після її смерті не прийняла. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини позивач зазначає її проживання у тимчасовій окупації у місті Херсон, переїзд до м. Києва після звільнення з тимчасової окупації, облаштування побуту за новим місцем проживання, тяжкий моральний стан після отримання звістки про смерть матері та проведеного часу в тимчасовій окупації. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24.02.2022 року введено військовий стан строком на 30 діб, який у подальшому, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією РФ продовжувався та правовий режим воєнного стану діє до теперішнього часу. Згідно положень Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за №1668/39004 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», територія Херсонської міської територіальної громади, до складу якої входять місто Херсон, перебувала під тимчасовою окупацією з 01.03.2022 року до 11.11.2022 року. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-IV (зі змінами) визначено, що місце перебування це житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги ; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Згідно ч.1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (зі змінами) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до\~положень ст.ст.\~12,\~81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст.77 ЦПК Українипередбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з сталою практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21.07.2021 року у справі №287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29.09.2022 року у справі №857/7/22). Натомість матеріали справи не містять належних та допустимих доказів фактичного проживання позивача на тимчасово окупованій території України у період шестимісячного строку після відкриття спадщини, а також доказів переїзду до іншого регіону після звільнення м. Херсон з тимчасової окупації. Позивач в позовній заяві зазначає, що після звільнення міста Херсон від окупації вона фактично проживає в місті Києві, однак зареєстроване місце проживання позивача не змінювалось, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач не надавала та на таку довідку не посилається. Вимушене перебування\~на тимчасово\~окупованій території\~спадкоємця під\~час перебігу\~визначеного законом\~строку для\~прийняття спадщини\~на переконання\~суду є\~поважною причиною\~пропуску цього\~строку, адже вона пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на подання заяви про прийняття спадщини. Однак, державна реєстрація місця проживання позивача за адресою [ADDRESS] , сама по собі не є беззаперечним і достатнім доказом її перебування за цією адресою під час тимчасової окупації цієї території під час перебігу визначеного законом строку для прийняття спадщини. Оскільки позивачем не надано інших доказів її перебування м. Херсон під час перебігу визначеного законом строку для прийняття спадщини, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем вказаної обставини. Позивачем також\~не виконано\~обов`язок щодо\~доведення здійснення\~нею переїзду\~до м.\~Києва після\~звільнення м.\~Херсон з\~тимчасової окупації,\~облаштування побуту за новим місцем проживання, тяжкий моральний стан після отримання звістки про смерть матері та проведеного часу в тимчасовій окупації,\~адже на\~підтвердження вказаних\~обставин жодного\~доказу позивачем\~не надано.\~Крім того,\~ці обставини\~не є\~поважною причиною\~пропуску строку\~прийняття спадщини,\~адже не\~пов`язані з\~об`єктивними,\~непереборними,\~істотними труднощами\~для спадкоємця\~на подання\~заяви про прийняття спадщини, а тому судом відхиляються. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх доказів перебування її в місті Херсон під час перебігу визначеного законом строку для прийняття спадщини, тобто на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини. Позивачем не доведено наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що у силу статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, а тому відсутні обставини, передбачені статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які б могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, зверненню до суду з вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відомостей про вчинення таких дій позивачем суду не надано та відповідно матеріали справи їх не містять. Позивач, звернувшись до суду в порядку загального позовного провадження, не надала доказів того, що вона в установленому законом порядку подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на відповідне майно, та що нотаріус відмовив їй у видачі указаного свідоцтва, тобто доказів існування перешкод у реалізації права на спадкування, що також свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки судом з наявних доказів не встановлено як існування у позивача перешкод у реалізації права на спадкування, так і існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, що перешкоджали йому своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed