Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

у липні 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, відповідно до змісту якої позивачка просила: визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0.0462 га, кадастровий номер 8000000000:66:591:0001, передану для ведення садівництва, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на садовий будинок [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] ») обґрунтувала тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка є її бабусею. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина та Третьою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа. В позові зазначено, що за життя [PERSON] склала заповіт яким зробила розпорядження та заповіла належне їй на праві власності майно, а саме: квартиру номер [ADDRESS] (далі - Квартира), земельну ділянку площею 0.0462 га та розташований на ній садовий будинок [ADDRESS] - позивачці. При цьому, в контексті спадкування квартири в позові зауважено, що таке майно належало подружжю [PERSON] та [PERSON] (який помер [INFO] ) на праві сумісної власності по частині на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державної адміністрації Шевченківського району міста Києва від 10.03.1993 року (підтверджується довідкою №16793 від 01.06.2023 року). Додатково вказано, що після смерті чоловіка, [PERSON] прийняла автоматично спадщину на частини [PERSON] , як особа, яка на момент смерті проживала разом із спадкодавцем, але не оформила своїх спадкових прав. Тобто, на момент укладання та посвідчення заповіту, бабуся позивачки була одноособовим власником вказаного вище об`єкту нерухомості. При цьому, інших спадкоємців не було, враховуючи те, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Позивачка зазначає, що вона скористалась своїм правом на прийняття спадщини та 17 березня 2009 року у встановлені законом строки подала відповідну заяву про прийняття спадщини. В свою чергу, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 березня 2024 року державним нотаріусом третьої особи було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, у зв`язку з тим, що у спадкоємиці (позивача) відсутні документи, які посвідчують право власності покійної бабусі (спадкодавця) на таке майно, а розшук документів не дав ніяких результатів (копія постанови додається). В обгрунтування позову, серед іншого, зазначається, що відповідно до частини 1 статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Одночасно наголошується на тому, що за змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. В даному контексті окремо зазначено, що, окрім позивача, із заявою про прийняття спадщини також звернулась і її мати - [PERSON] , як донька померлої та особа першої черги спадкування за законом, яка відповідно і є належним відповідачем у даній справі. Враховуючи вищенаведене, оскільки, оригінали правовстановлюючих документів відсутні, позивачка не змогла отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а тому звернулась із вказаним позовом до суду який просила задовольнити. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.04.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, а справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.05.2024 витребувано із Чотирнадцятої державної нотаріальної контори копію спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] 04.08.2024 до суду від Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли копії матеріалів спадкової справи №105 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 03.10.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті у загальному провадженні. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Крупський В.В. в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. В судове засідання 12.02.2025 відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату та час проведення судового засідання, не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. В судове засідання третя особа, будучи належним чином повідомлена про дату та час проведення судового засідання, не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, в заяві просить справу розглядати у відсутності свого представника. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, встановивши обставини та відповідні їм докази, надавши оцінку кожному доказу окремо, а також доказам в сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Під час розгляду справи встановлено і це вбачається із матеріалів цивільної справи, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №18331, виданого Відділом державної реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 90 зворот). Крім того, відповідними копіями свідоцтв про народження (серії [NUMBER] ) позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») є донькою відповідачки [PERSON] та онучкою [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ) (а.с. 20, 97). Копіями матеріалів спадкової справи №105 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеній у Третій київській нотаріальній конторі 20.02.2009, підтверджується, що її донька - відповідачка [PERSON] звернулася 20.02.2009 до Третьої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] із повідомленням, що вона прийняла спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] (відповідна заява від 17.02.2009) та повідомила, що документи для видачі свідоцтва про право на спадщину нею будуть подані додатково. Також, в матеріалах вищевказаної спадкової справи наявна заява позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») від 17.03.2009 від 17.03.2009 про те, що вона приймає спадкове майно, що залишилося на день смерті [PERSON] , яка залишила заповіт на ім`я позивачки від 23.09.2008 реєстр №4452 (а.с.31). Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі зміни місця зберігання спадкової справи вбачається, що новим місцем зберігання спадкової справи №105 до майна померлої [INFO] є Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора. Дата та час реєстрації : 08.0.2021 (а.с.102). Відповідно змісту заповіту [PERSON] від 23.09.2008, посвідченого приватним нотаріусом київського нотаріального округу Максимковою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 4452, - спадкодавець [PERSON] заповіла належну їх на праві власності квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0.0462 га. Та розташований на ній садовий будинок [ADDRESS] , - [PERSON] [INFO] (а.с.96, 114 зворот). Відповідно до копії наявної в матеріалах справи свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки [PERSON] було - « [PERSON] » (а.с.20). Доказів нечинності (недійсності) або оскарження вказаного заповіту матеріали справи не містять. Чоловік спадкодавця [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] (а.с.27). При цьому, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державної адміністрації Шевченківського району міста Києва від 10.03.1993, зареєстрованого в Бюро 01.04.1993 за реєстровим №2294, що підтверджується довідкою КП КМР «КМ БТІ» від 01.06.2023 №16793 від 01.06.2023 (а.с. 33). Згідно запису про дату смерті [PERSON] , наявного у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Його місцем проживання вказана кв. [ADDRESS] (а.с.27, 28). Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України визначено, що цей Кодекс набрав чинності 01.01.2004 року. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У відповідності до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки після смерті [PERSON] спадщина відкрилася [INFO] , спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. В свою чергу, вимоги ст.548 ЦК УРСР передбачали, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За змістом ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Таким чином, після смерті чоловіка, [PERSON] прийняла спадщину, як особа, що на момент смерті проживала разом із спадкодавцем, яка є спадкоємцем першої черги, але не оформила своїх спадкових прав. Тобто, на момент укладання та посвідчення заповіту, спадкодавець була одноособовим власником вказаного вище об`єкту нерухомості. При цьому, інших спадкоємців не було, враховуючи те, що інформації про заведення спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] - метаріали справи не містять. Інформаційною довідкою від 01.06.2023 року, наданою на запит нотаріуса, Комунальним підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за №СБ-2023 №242 (а.с.106) вказано, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, садовий будинок [ADDRESS] в СТ «Дружба» на праві власності зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого 28.11.2005 Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації (Наказ №2174-С/ГК від 16.11.2005) та зареєстрованого в Бюро 26.12.2005 за реєстровим №7269 (а.с. 106). Вказане підтверджується також наявною в матеріалах копії спадкової справи , а саме копією свідоцтва про право власності від 28.11.2005 (а.с.117). Також, в матеріалах спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] наявна відповідь на запит нотаріуса, Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 24.07.2023яким надана завірена належним чином копія Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.0462 га, кадастровий номер 8000000000:66:591:0001, передану для ведення садівництва, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.118 зворот - 119). На відповідний запит державного нотаріуса щодо проведення реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав за [PERSON] на земельну ділянку 0.0462 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , було відмовлено. Вказана відмова державного реєстратора прав на нерухоме майно оформлена відповідним рішенням №70364896 від 23.11.2023, відповідно до змісту якого право власності [PERSON] (спадкодавця) на заявлену земельну ділянку виникло та зареєстровано відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. До того ж зазначена інформація підтверджується наявністю відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі, які сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час реєстрації поданої заяви. З огляду на наведене, правовий механізм, передбачений пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, не застосовується, якщо набуте право власності вже зареєстровано (а.с.36). Відповідно до довідки Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори від 11.10.2023 №2685/02-14, яка видана [PERSON] вказано про те, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.120 зворот). 19.03.2024 державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори В.Є. Мітрохіною, відмовлено [PERSON] - представнику за довіреністю гр. [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , у тому числі частину квартири, що належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємицею якого була його дружина - [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ; на земельну ділянку площею 0.0462 га, кадастровий номер 8000000000:66:591:0001, передану для ведення садівництва, розташовану за адресою: [ADDRESS] ); на садовий будинок [ADDRESS] , - оскільки документи, що посвідчують право власності спадкодавці на вищевказане спадкове майно, у спадкоємиці відсутні, а розшук не дав ніяких результатів (а.с. 123 зворот - 124). Також у вказаній постанові нотаріусом зазначено, що вчинити дані нотаріальні дії, а саме видати Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я позивачки на вищевказане спадкове майно неможливо, оскільки порушено вимоги ст. 69 Закону України «Про нотаріат», п.п. 4.12, 4.14, 4.16, 4.19, параграфа 4, глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», в редакції, на час ухвалення вказаної постанови нотаріусом (надалі - Порядок). Відповідно п.п.4.12, 4.14, 4.16 , 4.19 п. 4 Глави 10 Розділу II Порядку Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти; Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна; Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. За результатами дослідження та оцінки зібраних у справі доказів в цілому, так і кожному доказу окремо, суд приходить до висновку, що спадкодавці [PERSON] на праві власності належали зазначені у заповіті, яким вона зробила розпорядження на вказане майно на користь позивачки: квартира [ADDRESS] , у тому числі частина квартири, що належала за життя її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємицею якого і була [PERSON] ; земельна ділянка площею 0.0462 га, кадастровий номер 8000000000:66:591:0001, передана для ведення садівництва, розташована за адресою: [ADDRESS] (один "А"); садовий будинок [ADDRESS] . Оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на вказане в заповіті нерухоме майно, а також відсутня відповідна інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вона не може реалізувати свої спадкові права на оформлення спадщини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зокрема вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (Постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 справа № 346/2744/21). Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, позивачка об`єктивно позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що порушує її право власності спадкове майно. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з огляду на те, що позивачка як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, наявні докази щодо належності спадкодавцю за його життя вищевказаних об`єктів нерухомого майна, суд, з врахуванням вказаних вище положень закону та встановлених обставин справи, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та про можливість захисту прав позивача шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на вищевказане в заповіті нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved