Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Позивачка 17.12.2024 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі частин від усіх доходів відповідача до досягнення дитиною 3-х річного віку. Позовні вимоги мотивовані тим, що у сторін під час шлюбу, [INFO] народився син - [PERSON] . Сторони проживають окремо, відповідач не надає матеріальної допомоги, ще й проявляє фізичне та психологічне насильство щодо позивачки та їх сина. Позивачка, у зв`язку з доглядом за сином не може працювати, дитина перебуває під постійним медичним наглядом через важку хворобу - епілепсію, субарахноїдальний крововилив, хронічний субдуральний крововилив та артеріовенозну мальформацію. Відповідач працює в релігійні організації УПЦ м. Одеси і має постійний дохід у розмірі 25 000 грн на місяць. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2024 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 08.01.2024. У зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача, розгляд справи у судовому засіданні 08.01.2025 було відкладено на 10.02.2025. У судове засідання 10.02.2025 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені у встановленому законом порядку. [PERSON] звернулася до суду 15.01.2025 з заявою про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 11 лютого 2025 року. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 19 лютого 2021 рок [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . У виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №7054 нейрохірургічного відділення Одеської обласної дитячої клінічної лікарні вказано, що [PERSON] , [INFO] , з 25.12.2022 по 09.01.2023 знаходився на лікуванні в ООДКЛ та встановлено заключений діагноз: спонтанний нетравматичний субарахноїдальний крововилив. Хронічний субдуральний крововилив скроневої та лобової областей зліва. Симптоматична епілепсія. Артеріовенозна мальформація головного мозку? Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Тлумачення частини другої статті 84, частини другої статті 91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу. Отже, частина четверта статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - неможливості чоловіка надавати таке утримання. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (стаття 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як убачається з матеріалів справи, відповідач не надав суду жодних доказів на спростування можливості надавати фінансову допомогу позивачу як своїй дружині та матері спільної дитини, яка не досягла трирічного віку. Відомості щодо наявності або відсутності у відповідача рухомого та нерухомого майна, іншого доходу, перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків у матеріалах справи відсутні. У свою чергу позивач, будучи матір`ю дитини, яка не досягла трирічного віку, має право на утримання відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 СК України, оскільки саме з нею проживає їх спільний з відповідачем син. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини, також як і від обставини щодо її працевлаштування та доходу. Тож, виходячи з письмових доказів, наявних в матеріалах справи, враховуючи відсутність доказів неможливості батька сплачувати аліменти на позивачку, яка опікується над сином, суд приходить до висновку про задоволення позову. При цьому, вимога [PERSON] про зобов`язання відповідача сплачувати аліменти щомісяця не є позовної вимогою, адже аліменти в силу закону стягуються щомісячно. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved