Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У січні 2022 року до суду звернувся [PERSON] із вказаним позовом, де просить: -визнати недійсними Договір дарування частки житлового будинку від 22.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Майстренко В.В. зареєстрованого в реєстрі за № 1325; Договір дарування частки земельної ділянки від 22.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Майстренко В.В. зареєстрованого в реєстрі за №1328; Договір дарування частки земельної ділянки від 22.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Майстренко В.В. зареєстрованого в реєстрі за №1331; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери: 37225294, 37225685 та 37225952 від 22.09.2017 року приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Майстренко Вікторії Валеріївни; -припинити речові права [PERSON] на об`єкти нерухомого майна: 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 997108832212; 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,2074 га кадастровий номер 3221289001:01:003:0022; 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,1706 га кадастровий номер 3221289001:01:003:0125 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 124217632212). Позов мотивований тим, що 21 червня 2012 року, 15 серпня 2013 року та 04 вересня 2013 року між позивачем та [PERSON] , [PERSON] укладені договори позики шляхом написання розписок, за яким позивачем передано, а [PERSON] та [PERSON] отримано кошти у загальному розмірі 399 000 (триста дев`яносто дев`ять тисяч) доларів США. 03 липня 2017 року позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом про стягнення заборгованості, оскільки [PERSON] та [PERSON] у встановлений строк не повернули позичені кошти. 13 вересня 2017 року, під час розгляду даної справи [PERSON] подано заяву про забезпечення позову шляхом арешту майна [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області (справа № 361/3881/17) від 26 вересня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] , шляхом заборони на його відчуження до набрання чинності рішенням суду в справі. Копію ухвали направлено для виконання Броварському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. 12.09.2018 \~ \~ \~ \~року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області (справа № 361/3881/17) позов [PERSON] задоволено та стягнуто на його користь солідарно із [PERSON] та [PERSON] суму боргу в розмірі 10 509 660 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 8000 грн. На підставі вказаного рішення 12.11.2018 Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчі листи. 12.10.2021 року постановами приватного виконавця виконавчого округу Київської області Микитин О.С. відкрито виконавчі провадження № 67134640, № 67135156, № 67136172, № 67135831 з примусового виконання виконавчих листів Броварського міськрайонного суду Київської області про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача боргу в розмірі 10 509 660,00 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 8000 грн. Після відкриття виконавчих проваджень, позивач дізнався про те, що [PERSON] здійснила відчуження належного їй нерухомого майна на користь своєї матері [PERSON] згідно договорів дарування: -Договору дарування частки житлового будинку від 22.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Майстренко В.В. зареєстрованого в реєстрі за № 1325, за яким [PERSON] подарувала своїй матері [PERSON] 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] ; -Договору дарування частки земельної ділянки від 22.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Майстренко В.В. зареєстрованого в реєстрі за №1328, за яким [PERSON] подарувала своїй матері [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,2074 га кадастровий номер 3221289001:01:003:0022; -Договору дарування частки земельної ділянки від 22.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Майстренко B.В. зареєстрованого в реєстрі за №1331, за яким [PERSON] подарувала своїй матері [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,1706 га кадастровий номер 3221289001:01:003:0125. Позивач вважає, що договори дарування, які зазначені вище, укладені з метою ухилення від виконання рішення суду, а тому мають бути визнані судом недійсними, а рішення про реєстрацію права власності скасуванню. Заперечення відповідача. У вересні 2022 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , який поданий представником відповідача адвокатом Костенок А.М., де відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що оскільки оспорювані позивачем договори дарування нерухомого майна укладені 22.09.2017 року, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, яким стягнуто солідарно заборгованість із [PERSON] та [PERSON] , ухвалене судом 17.09.2018, тобто після укладення оспорюваних правочинів, то посилання позивача на те, що оспорювані правочини укладені з метою ухилення від виконання рішення суду є необґрунтованими, та не можуть бути підставою для задоволення позову. Відповідач не заперечує того, що [PERSON] є її дочкою, також зазначає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням суду 26.06.2014, а 23.07.2014 здійснено поділ майна (справа №361/3097/14-ц). Звертає увагу на те, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак за місцем реєстрації фактично не проживає з 2014 року та не перебуває в Україні, з колишнім чоловіком [PERSON] не спілкується, будь-яких відносин не підтримує, будь-яких повідомлень щодо заявленого позову [PERSON] не отримувала, так само як і повісток з суду щодо розгляду справи, про наявність судового рішення не знала. Щодо укладення договору, то повідомляє, що у вересні 2017 року [PERSON] повідомила матір про намір подарувати їй частку майна у праві спільної часткової власності з колишнім чоловіком [PERSON] , з огляду на те, що нерухоме майно потребує обслуговування, утримання, догляду, а також з урахуванням проживання у будинку колишнього чоловіка. В подальшому, 22.09.2017 року укладені оспорювані договори. Зазначає, що ні відповідач [PERSON] ні її дочка не були обізнані про розгляд судом справи про стягнення боргу на користь [PERSON] , оскільки [PERSON] з 2014 року не проживає в Україні, а [PERSON] не була стороною у тій справі. Оспорювані договори дарування укладені у відповідності до вимог статей 717, 719, 722 ЦК України та були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Водночас, позивач не надав суду доказів, які підтверджують факт того, що відповідачі не мали наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення ними договорів дарування. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2022 року вжито заходів забезпечення позову [PERSON] шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке на праві власності належить [PERSON] , а саме: 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 997108832212; 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,2074 га кадастровий номер 3221289001:01:003:0022; 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,1706 га кадастровий номер 3221289001:01:003:0125 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 124217632212). Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання для розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Синиченко О.Ю. доводи позову підтримав, просив про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідачів адвокат Костенок А.М. заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність. Треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Майстренко Вікторія Валеріївна, [PERSON] у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до копії розписки від 21 червня 2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) доларів США, копії розписки від 15 серпня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у розмірі 279 000 (двісті сімдесят дев`ять тисяч) доларів США, копії розписки від 04 вересня 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, загальна сума отриманих коштів 399 000 (триста дев`яносто дев`ять тисяч) доларів США. 03\~липня 2017\~року позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом про стягнення із [PERSON] та [PERSON] боргу за договорами позики у розмірі 10\~509\~660 гривень, що станом на 24.05.2017 згідно курсу НБУ еквівалентно 399 000 (триста дев`яносто дев`ять тисяч) доларів США. 13\~вересня 2017\~року [PERSON] подано заяву про забезпечення позову шляхом арешту майна [PERSON] та [PERSON] 26\~вересня 2017\~року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області (справа № 361/3881/17) заяву про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] , шляхом заборони на його відчуження, до набрання чинності рішенням суду в справі. Копію ухвали направлено для виконання Броварському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. 12.09.2018\~ рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області (справа № 361/3881/17) позов [PERSON] задоволено та стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 10 509 660 грн., стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 12.11.2018 Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчі листи про стягнення солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 10 509 660,00 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 12.10.2021 постановами\~приватного виконавця\~виконавчого округу\~Київської області\~Микитин О.С.\~відкрито виконавчі\~провадження №\~67134640,\~№ 67135156,\~№ 67136172,\~№ 67135831\~з примусового\~виконання виконавчих\~листів Броварського\~міськрайонного суду\~Київської області\~про стягнення\~солідарно із\~ [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 10 509 660,00 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. Після відкриття виконавчих проваджень, позивач дізнався про те, що [PERSON] здійснила відчуження належного їй нерухомого майна на користь своєї матері [PERSON] згідно договорів дарування: \~ \~ \~ \~ - \~ \~ \~ \~Договору дарування частки житлового будинку від 22.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Майстренко В.В. зареєстрованого в реєстрі за № 1325, за яким [PERSON] подарувала своїй матері [PERSON] 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] ; Право власності на 1/2 частку житлового будинку зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37225294 від 22.09.2017 приватний нотаріус Майстренко Вікторія Валеріївна, Броварський районний нотаріальний округ, Київська область. - \~ \~ \~ \~Договору дарування частки земельної ділянки від 22.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Майстренко В.В. зареєстрованого в реєстрі за №1328, за яким [PERSON] подарувала своїй матері [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,2074 га кадастровий номер 3221289001:01:003:0022; Право власності на 1/2 частку земельної ділянки зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер": 37225685 від 22.09.2017 15:22:10, приватний нотаріус Майстренко Вікторія Валеріївна, Броварський районний нотаріальний округ, Київська область. - \~ \~ \~ \~Договору дарування частки земельної ділянки від 22.09.2017\~року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Майстренко B.В. зареєстрованого в реєстрі за №1331, за яким [PERSON] подарувала своїй матері [PERSON] 1/2 частку земельної ділянки, загальною площею 0,1706 га кадастровий номер 3221289001:01:003:0125. Право власності на 1/2 частку земельної ділянки зареєстровано згідно Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37225952 від 22.09.2017 15:28:26, приватний нотаріус Майстренко Вікторія Валеріївна, Броварський районний нотаріальний округ, Київська область. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16\~ЦК України не суперечать частині другій статті 58\~Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)). Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (частина перша та друга статті 234 ЦК України). Відповідно до статті 717\~ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України». У постанові Верховного Суду у складі колегії судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 761/40240/21 (провадження № 61-13013св23) вказано, що: «Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). Очевидно, що з урахуванням аргументів касаційної скарги та змісту оскаржених судових рішень ключовим питанням на яке повинен надати відповідь касаційний суд є те, яким чином при позаконкурсному оспорюванні кредитором фраудаторних правочинів (вчинених на шкоду кредитору) слід розмежовувати такі підстави для оспорення як фіктивність (стаття 234 ЦК України) та вчинення правочину всупереч принципу добросовісності й недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Касаційний суд зауважує, що: недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається». Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання\~судового рішення\~про стягнення\~боргу (коштів,\~збитків,\~шкоди),\~що набрало\~законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:\~\~особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20)). Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року в справі № 644/5819/20 (провадження № 61-1787св23)). Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (див., зокрема, постанову Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року в справі № 723/405/17 (провадження № 61-46674св18)). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). При розгляді справи встановлено, що після пред`явлення до суду у липні 2017\~року позивачем позову до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики, відповідач [PERSON] 22\~вересня 2017\~року відчужила шляхом дарування належні їй на праві власності частину будинку та частку земельної ділянки, загальною площею 0,2074 га кадастровий номер 3221289001:01:003:0022, та частку земельної ділянки, загальною площею 0,1706 га кадастровий номер 3221289001:01:003:0125, своїй матері відповідачу [PERSON] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2018 року позов [PERSON] задоволено та стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] суму боргу в розмірі 10 509 660 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачі посилались на те, що [PERSON] коштів у борг у позивача не отримувала та не була обізнана про розгляд цивільної справи про стягнення з неї заборгованості за розписками, оскільки не отримувала судові повістки та інші процесуальні документи, так як з 2014 року не проживає в Україні, а на підтвердження неотримання судових повісток надала до суду копії поштових відправлень на її адресу із суду, які повернулись, як невручені адресату. Таким чином, не пов`язує укладення оспорюваних договорів дарування з бажанням ухилитись від виконання боргових зобов`язань. Оцінюючи даний аргумент, суд приходить до таких висновків. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру. Так,\~відповідно до\~Єдиного державного\~реєстру судових\~рішень 04\~липня 2017\~року суддею\~Броварського міськрайонного\~суду Київської\~області відкрито\~провадження у\~справі № 361/3881/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області 12 вересня 2018 у вказаній справі №361/3881/17 позов задоволено в повному обсязі. Вказаним рішення встановлено, що 21 червня 2012 року, 15 серпня 2013 року та 04 вересня 2013 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 70\~000 (сімдесят тисяч) доларів США, 79\~000 (сімдесят дев`ять тисяч) доларів США та 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США відповідно, а також зобов`язалися повернути вказані суми по першій вимозі позивача, що підтверджується власноручно написаними відповідачами [PERSON] та [PERSON] розписками. Відтак, доводи заперечень відповідача про те, що вона не отримувала в позивача грошових коштів у борг спростовуються вищевказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили. З ухвали Київського апеляційного суду у справі №361/3881/17 від 14 березня 2023 року, яка постановлена при\~вирішенні питання\~про відкриття\~апеляційного провадження\~за апеляційною\~скаргою адвоката\~Костенка Андрія\~Михайловича,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] ,\~на рішення\~Броварського міськрайонного\~суду Київської\~області від\~12\~вересня 2018\~року \~встановлено: «З матеріалів справи установлено, що позивач звернувся до суду у липні 2017 року. 20\~вересня 2017\~року на адресу Апеляційного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності в інтересах [PERSON] ( [PERSON] ) , про виправлення описки в ухвалі Апеляційного суду Київської області від 31 серпня 2017 року, що постановлена в межах цієї цивільної справи (а.с.79). Матеріали цивільної справи містять заяву про ознайомлення з матеріалами справи [PERSON] - представника [PERSON] ( [PERSON] ) від 19\~вересня 2017\~року (а.с.95). 12 вересня 2022 року до Броварського міськрайонного суду Київської області подано заяву [PERSON] , яка діє на підставі довіреності в інтересах [PERSON] ( [PERSON] ), про ознайомлення з матеріалами справи та надання копії рішення суду (а.с.153). Аналіз наведених даних дозволяє зробити висновок, що [PERSON] ( [PERSON] ) була обізнана про наявність пред`явленого до неї позову ще у 2017 році, оскільки представником від її імені вчинялись певні процесуальні дії. Доводи апеляційної скарги щодо необізнаності про розгляд цієї справи є безпідставними і такими, що спростовуються наведеними вище обставинами та наявними в матеріалах справи доказами.» З огляду на викладене, відповідач [PERSON] ще у вересні 2017 році, тобто до ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості, була обізнана про пред`явлення до неї позову [PERSON] . Відтак, будучи обізнаною, про наявність до неї майнових вимог з боку позивача, здійснила відчуження нерухомого майна, належного їй на праві власності на підставі договору дарування своїй матері [PERSON] . За таких обставин очевидно, що учасники цивільних відносин (сторони оспорюваного договору дарування) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (оспорюваний договір дарування) використовувався учасниками для недопущення звернення стягнення на майно боржника [PERSON] . Отже, встановлені судом обставини дозволяють зробити висновок, що оспорюваний договір дарування є фраудаторним, тобто вчиненим на шкоду кредитору, оскільки всупереч принципу добросовісності [PERSON] відчужила спірну частину будинку та земельні ділянки, які їй належали, матері [PERSON] задля унеможливлення звернення стягнення на майно боржника на виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання недійсними оспорюваних договорів є доведеними та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до абз. 3 ч. 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Враховуючи те, що позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення речових прав відповідача [PERSON] на спірні об`єкти нерухомості, є похідними від позовних вимог про визнання недійсними оспорюваних правочинів, суд приходить до висновку, що такі вимоги також підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved