Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] зазначивши, що 06.06.2018, приблизно о 20-14 годині у приміщенні магазину «АТБ-Маркет» Продукти № 92», що розташований за адресою: [ADDRESS] наніс удари руками та ногами їм, позивачам у справі, завдавши їм легких тілесних ушкоджень згідно висновків експертів. Ухвалою суду від 07 червня 2021 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та кримінальне провадження № 12018040720000990, в якому вони були потерпілими, закрито. Однак від отриманих позивачами тілесних ушкоджень, нанесених їм відповідачем [PERSON] , [PERSON] витратив кошти на лікування в сумі 2\~941,20 грн., а [PERSON] 228,22 грн. для отримання висновку спеціаліста Криворізького відділу СМЕ. Крім того, діями відповідача їм завдано моральної шкоди, яку вони розраховують виходячи з Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методу оцінки розміру компенсації спричинених страждань, розробленої проф.. [PERSON] , виходячи із спричинених страждань, що зазнані безпосередньо потерпілим під час заподіяння легкої шкоди його здоров`ю, що становить 24 мінімальні заробітні плати. Тому вказану матеріальну шкоду, а також моральну шкоду по 150\~000,00 грн. кожному та очікувану (приблизну) компенсацію за втрачений заробіток [PERSON] в сумі 4\~000,00 грн. і [PERSON] в сумі 3\~000,00 грн., позивачі просять стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій він просить суд визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, поширену [PERSON] та [PERSON] інформацію щодо вчинення ним, [PERSON] , кримінального правопорушення, кваліфікованого за частиною першою статті 125 КК України, стягнувши з відповідачів у рівних частках на свою користь моральну шкоду в сумі 153\~000,00 грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що позивачі, пред`являючи до нього позов, посилаються на наявність кримінального провадження № 12018040720000990 відносно [PERSON] у вчиненні нібито кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, яке ухвалою суду від 07 червня 2021 року було закрито на підставі клопотання [PERSON] , в якому він просив закрити провадження з підстав невизнання ним вини. Доказом цього є його клопотання про закриття кримінального справи у зв`язку із закінченням строків давності, в якому він чітко зазначив, що свою вину він не визнає. Тому вважає, що оскільки ухвалою суду не встановлена його вина, то за відсутності вироку відносно нього поширення відповідачами вказаної інформації порушує презумпцію невинуватості та негативно впливає на його немайнові права, тому просить прийняти зустрічну позовну заяву до свого провадження та задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду\~від 04\~лютого 2022\~року прийнято\~позовну заяву\~до розгляду\~та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 02 травня 2022 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , [PERSON] . Здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 27 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] про відвід головуючого у справі судді Середньої Н.Г. Справу передано до канцелярії Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для здійснення повторного автоматизованого розподілу відповідно до положень статті 33 ЦПК України. Ухвалою судді Ткаченко С.В. від 09 листопада 2022 року прийнято до провадження справу, призначено у справі підготовче засідання. Ухвалою суду від 08 травня 2023 року залишено без задоволення заяву [PERSON] про відвід головуючому у справі судді Ткаченко С.В. Ухвалою суду від 09 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. Вирішено клопотання учасників процесу. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] на первісних вимогах наполягали з підстав, викладених у тексті позовної заяви , зустрічний позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги первісного позову не визнали з посиланням на відсутність письмових доказів на обґрунтування вимог, на зустрічному позові наполягали. У відзиві на зустрічний позов представниками відповідачів зазначено про відсутність зазначення відношення до справи наявності факт розлучення відповідачки з [PERSON] та згадки про поділ майна подружжя, яке не має ніякого відношення до розгляду справи. Доказів переслідування [PERSON] позивача за зустрічним позовом, матеріали позову не містять, як і не містять доказів та вказівки, яким саме чином відбувається це переслідування та фото фіксація їх. Як і не надано доказів того, що [PERSON] виписує коханим жінкам [PERSON] , пересилає місце знаходження його автомобіля іншим особам, поширює недостовірну інформацію та негативні коментарі у соціальних мережах. В прохальній частині позову [PERSON] відсутня позовна вимога про визнання дій незаконними. Посилання позивача на закриття кримінального провадження у зв`язку з невизнанням ним вини не заслуговує на увагу та спростовується письмовими доказами, при цьому звільнення його від кримінальної відповідальності не звільняє від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоди. У тексті зустрічного позову відсутнє зазначення, яка саме інформація поширена відповідачами, із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з цим обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити порушене правою Тому просять відмовити у задоволенні зустрічного позову. У відповіді на відзив на зустрічний позов позивачем за зустрічним позовом [PERSON] зазначено, що відповідачі на підставі своїх припущень подали завідомо безпідставний позов за відсутності предмета спору, який очевидно має штучний характер, їх дії, предмет позову не відповідають поводженню з невинуватою особою. Ухвала суду про закриття провадження у кримінальному провадженні не може вважатися обвинувальним вироком та слугувати підставою для стягнення збитків, моральної шкоди з нього, обґрунтування наявних обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень. Зазначено щодо пропуску відповідачами строків позовної давності, оскільки вони не скористалися нормою ч. 2 ст. 265 ЦК України та звернулись до суду не у 6 місяців, а через сім місяців. Тому просить відмовити у задоволенні первісних вимог та задовольнити зустрічні вимоги. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , суду пояснив, що є колегою [PERSON] , також знає його колишню дружину [PERSON] . Так у червні 2021 року у соціальній мережі «Фейсбук» «Перший залізничний» [PERSON] була поширена інформація щодо честі та гідності [PERSON] , а саме «Як може ця людина займати таку посаду, він злочинець, побив чоловіка». Через поширення даної інформації [PERSON] був у пригніченому стані про що йому повідомив, це також було видно по його обличчі. Також свідок додав, що чисельність групи, де поширена інформація, на той час становила близько 1600 осіб . Крім того через «Італійський страйк», за власним бажанням, вони з [PERSON] на його автомобілі, 05 червня 2018 року їздили до м. Київ для зустрічі із депутатом, щоб висловити свою позицію стосовно трудових поглядів, де перебували по 07 червня 2018 року. Вислухавши учасників процесу, свідка, дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України. Відповідно до\~частини шостої\~статті 82\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~вирок суду\~в кримінальному\~провадженні,\~ухвала про\~закриття кримінального\~провадження і\~звільнення особи\~від кримінальної\~відповідальності або\~постанова суду\~у справі\~про адміністративне\~правопорушення,\~які набрали\~законної сили,\~є обов`язковими\~для суду,\~що розглядає\~справу про\~правові наслідки\~дій чи\~бездіяльності особи,\~стосовно якої\~ухвалений вирок,\~ухвала або\~постанова суду,\~лише в\~питанні,\~чи мали\~місце ці\~дії (бездіяльність)\~та чи\~вчинені вони\~цією особою. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року у справі №\~211/4183/18\~(провадження\~№\~1-кп/211/98/21)\~з розгляду\~кримінального провадження\~№ 12018040720000990\~відносно [PERSON] ,\~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ст.\~125\~ч 1\~КК України,\~на підставіст. 49 КК України звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення\~кримінального правопорушення\~передбаченого ст..\~125\~ч 1\~КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12018040720000990 відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.. 125 ч 1 КК України закрито. Цивільний позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду , роз`яснено право звернення з таким позовом в порядку цивільного судочинства. У тексті ухвали зазначено, що відповідно до обвинувального акту, органом досудового слідства [PERSON] обвинувачується у тому, що 06.06.2018 року, приблизно о 20-13 годині,він зайшов до приміщення магазину «АТБ-Маркет» Продукти № 92», що розташований за адресою: [ADDRESS] , де побачив свою колишню дружину [PERSON] , яка знаходилася в приміщенні зазначеною магазину разом з [PERSON] . В цей час у [PERSON] , на ґрунті ревнощів та неприязних відносин до колишньої дружини, раптово виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] .Реалізовуючи свій злочинний намір на спричинення легких тілесних ушкоджень [PERSON] , передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, у вигляді легких тілесних ушкоджень, за мотивами ревнощів та раптово виниклих неприязних відносин, [PERSON] 06.06.2018 близько 20-14 години, підійшов до [PERSON] , та знаходячись в положенні стоячи позаду останнього, умисно та цілеспрямовано наніс [PERSON] один удар взутою ногою в область спини. Після чого, продовжуючи свій злочинний намір знаходячись попереду [PERSON] , став наносити йому численні удари обома руками, зжатими в кулак, в область обличчя. Надалі, схопивши обома руками [PERSON] за одяг, [PERSON] повалив його на підлогу, сів зверху нього, та утримуючи однією рукою в такому положенні, продовжив наносити удари рукою, зжатою в кулак, в область обличчя [PERSON] . В цей же час [PERSON] стримуючи удари [PERSON] , здійснюючі активний опір, підвівся на ноги, на що [PERSON] наніс ще невстановлену кількість ударів обома руками зжатими в кулак, в область обличчя [PERSON] в результаті чого потерпілому [PERSON] були спричинені тілесні ушкодженні у вигляді синців на лобі ліворуч, на нижньому повіці правого ока, які виникли від ударної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмежуючою травмуючок поверхнею, які за характером згідно висновку експерта №1233 від 13.08.2018 відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. П.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6. Крім того, [PERSON] , [INFO] близько 20-14 години, знаходячись в приміщенні магазину «АТБ-Маркет» «Продукти № 92», розташований за адресою: [ADDRESS] , побачив свою колишню дружину [PERSON] , як знаходилася в приміщенні зазначеного магазину разом з [PERSON] . В цей час у [PERSON] , на ґрунті ревнощів та неприязних відносин до колишньої дружини, раптово виник злочинний намір, спрямований спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] . Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на умисне спричинення [PERSON] легких тілесних ушкоджень за мотивами ревнощів та раптово виниклих неприязних відносин до останньої, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, у вигляді легких тілесних ушкоджень, наблизився до [PERSON] та умисно, цілеспрямовано, зі значно силою, наніс останній один удар правою рукою зжатою в кулак в область обличчя, в результаті чого спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на слизовій оболонці нижньої і верхньої губи, подряпини по ходу носо-губної складки ліворуч, які виникли від ударної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмежуючою травмуючою поверхнею та по типу протягнення, які за характером згідно висновку експерта №1232 від 13.08.2018, відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю більше 6-ти днів. П.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкої тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6. Таким чином, в силу імперативних приписів, закріплених у частині шостій статті 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає те, що мало місце нанесення відповідачем позивача легких тілесних ушкоджень, а також те, що такі дії вчинені саме [PERSON] , якого звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та ухвала Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року, в цій частині є обов`язковою для суду, який розглядає справу про правові наслідки протиправних дій відповідача, зокрема у справі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок таких дій. Суд також вважає необхідним зазначити, що згідно з пунктом 1 частини другої статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Відповідно до частини першої статті 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі. Статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Вони, в свою чергу, класифікуються за декількома критеріями. Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. На противагу цьому нереабілітуючими є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення. Зокрема, до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить звільнення особи від кримінальної відповідальності. Підстави звільнення від кримінальної відповідальності закріплені в розділі ІХ Кримінального кодексу. Такими підставами є дійове каяття, примирення винного з потерпілим, передання особи на поруки, змінення обстановки, закінчення строків давності. «Звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц, а отже посилання заявника на відсутність практики Верховного Суду у подібних правовідносинах не знайшли свого підтвердження.» (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 463/10741/20) Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Установлено, що [PERSON] своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 125 КК України, а на підставі ухвали Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2021 року його звільнено від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 125 КК України на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; кримінальне провадження закрито. Обґрунтовуючи наявність майнової шкоди, позивачі посилалися на завдання їм тілесних ушкоджень в результаті яких вони змушені були придбавати лікарські засоби, проходити лікування та реабілітацію, проходити медичне обстеженні для встановлення ступеня нанесених тілесних ушкоджень На підтвердження позовної вимоги про наявність підстав для відшкодування майнової шкоди, позивачі надали копії чеків про придбання ліків та допоміжних засобів, чеки за сплату висновку спеціаліста. Відповідно до статей 12, 76, 77 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, подані позивачами докази, зокрема чеки на придбання медичних препаратів, самі по собі не є належними доказами у справі з огляду на відсутність у них дати придбання ліків та неналежним чином копії чеків, що позбавляють суд установити зв`язок між придбаними ліками та нанесеними відповідачем тілесними ушкодженнями позивачам. Аналогічне стосується у платіжних документів Криворізького міжрайонного відділу КЗ «ДОБ СМЕ». Таким чином неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові 23 лютого 2022 року у справі № 643/7765/18 (провадження № 61-16358св21). Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України). У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачі просять стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі по 150\~000,00 грн. кожному, яка виразилась в душевних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень в результаті неправомірних дій [PERSON] , які відбулися 06 червня 2018 року. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, виходячи із власного переконання, враховуючи факт завдання позивачам саме легких тілесних ушкоджень, ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивачів, поведінку відповідача та тривалість завданої позивачу моральної шкоди, дійшов висновку про те, що сума у розмірі 25 000 грн. кожному є достатньою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки позивачами не надано доказів наявності тяжких наслідків, завданих тілесних ушкоджень, необхідності постійного лікування протягом довгих років, а також до порушення налагоджених робочих зв`язків позивачів, зменшення їх фінансового становища, тощо (постанова Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 643/7765/18 (провадження № 61-16358св21). Стосовно доводів щодо пропуску позивачами за первісним позовом строків позовної давності, суд приймає до уваги наявність постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 19 квітня 2023 року у справі № 199/782/21 (провадження № 61-1323св23). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] . Так, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша\~статті 277 ЦК України). Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 2318/1249/2012 та Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 461/428/23 (провадження № 61-16898св23). Недостовірною вважається\~інформація,\~яка не\~відповідає дійсності\~або викладена\~неправдиво,\~тобто містить\~відомості про\~події та\~явища,\~яких не\~існувало взагалі\~або які\~існували,\~але відомості\~про них\~не відповідають\~дійсності (неповні\~або перекручені).\~Крім цього,\~вирішуючи питання\~про визнання\~поширеної інформації\~недостовірною,\~суди повинні\~визначити характер\~такої інформації\~та з`ясувати,\~чи є\~вона фактичним\~твердженням,\~чи оціночним\~судженням;\~встановити факт\~поширення недостовірної\~інформації та,\~що поширена\~інформація стосується\~саме особи\~позивача й\~порушує його\~особисті немайнові\~права або\~перешкоджає повно\~і своєчасно\~здійснювати своє\~особисте немайнове\~право (постанова\~Верховного Суду\~від 08 квітня2024 року у справі № 760/5027/21 (провадження № 61-4276 св 23). Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження щодо позивача. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. При розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 22 лютого 2023 року у справі № 757/39521/20-ц та 22 травня 2024 року у справі № 461/428/23. Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пунктом 4 частини другої\~статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен\~довести наявність\~моральної шкоди\~та причинний\~зв`язок;\~(б)\~відповідач доводить\~відсутність протиправності\~та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була\~викликана протиправною\~поведінкою відповідальної\~за неї\~особи (постанови Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 22 травня 2024 року у справі № 461/428/23). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] наданими до суду одночасно з позовом доказами не доведено наявність факту поширення відносно нього саме неправдивої інформації відповідачами, оскільки мав місце факт наявності кримінального провадження відносно [PERSON] , провадження у якому закрито на підставі ст. 49 КК України, а позовну заяву [PERSON] та [PERSON] залишено без розгляду, роз`яснивши право на звернення з таким позовом в порядку цивільного судочинства, чим відповідачі за зустрічним позовом і скористалися, що підтверджується наданими до суду письмовими доказами. Суд також звертає увагу на положення статті 128 КПК України, відповідно до якої особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та (або) моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно - небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Указане свідчить про недоведеність позовних вимог [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, що є підставою для відмови у задоволенні вимог. Оскільки зустрічні позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог [PERSON] про визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, спростування такої інформації, указані вимоги задоволенню теж не підлягають. Щодо судових витрат. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивачі за первісним позовом звільнені від сплати судового збору за вимогу про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в сумі 1\~211,20 грн. У зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову, судові витрати, понесені позивачем за зустрічним позовом, покладаються на нього.

Outcome: approved