Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном в один місяць з дня набрання рішенням законної сили. Обґрунтовано позов тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить об`єкт житлової нерухомості, а саме 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Позивач не подала у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини після смерті матері через психологічне виснаження, оскільки за короткий період часу вона втратила батька та матір. Смерть матері призвела до тяжкого фізичного, морального та інтелектуального перевантаження, у зв`язку з чим позивач зверталася за психологічною допомогою, тривалий час не могла сприйняти смерть матері та змиритися з цим фактом. Окрім того, позивач вважала, що перебіг строку для прийняття спадщини зупинено на період дії воєнного стану, оскільки така інформація поширювалася у засобах масової інформації. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник Чернігівської міської ради подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила прийняти рішення в межах чинного законодавства і за наявними документами. Позивач відповідь на відзив не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08\~січня 2025\~року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Представник Чернігівської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення\~учасників справи\~та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 12 липня 1991 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] (а.с. 19-зворот). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 18). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Також, судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 18 на звороті). Після смерті батька позивач успадкувала 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.2023 (а.с. 16). Вказана квартира, згідно ордеру № 628 від 07.04.1982, була надана [PERSON] , сім`я якого складалася з трьох чоловік - він, його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с. 14, 15-зворот). В подальшому вказана квартира була приватизована, видано свідоцтво про право власності на житло [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а.с. 15). Позивач є єдиною спадкоємицею за законом після смерті її матері, до складу спадщини входить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Згідно витягу зі Спадкового реєстру № 78698405 від 10.10.2024, спадкова справа щодо майна після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 11-зворот). 11 жовтня 2024 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А. з метою подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, проте їй було відмовлено, у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для подання відповідної заяви (а.с. 11). Позивач у судовому засіданні пояснила, що вона вчасно не подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки перебувала у пригніченому психоемоційному стані, не могла змиритися з фактом смерті матері і прийняти його, зверталася за допомогою до психолога. Саме після наполягань чоловіка, вона пішла до нотаріуса. Окрім того, такі події, як смерть батька, введення на території України воєнного стану, а в подальшому смерть матері суттєво вплинули на її життя, а відчуття постійного нервового збудження не давало можливості зосередитись на необхідності звернутись до нотаріуса з відповідною заявою. Також позивач зазначає, що вважала зупиненим перебіг строку для прийняття спадщини на період дії воєнного стану, оскільки така інформація поширювалася у засобах масової інформації. Згідно довідки психолога [PERSON] , члена української спілки психотерапевтів, від 31.10.2024, позивач знаходиться у стані нервового виснаження, який виник в результаті фізичного, морального та інтелектуального перевантаження, починаючи з грудня 2021 року, тобто з часу смерті батька. За висновком психолога, наслідком нервового виснаження є порушення в роботі багатьох систем організму та психічних функцій (пам`яті, уваги, уяви, мислення та сприйняття), з періодичними фобічними проявами (а.с. 19). Згідно статті 1216\~Цивільного кодексу\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218\~Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частинами першою, другою статті 1220\~Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до статті 1261\~Цивільного кодексу\~України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Нормами частини першої статті 1268\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із частиною першою статті 1269\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частина перша статті 1270\~Цивільного кодексу\~України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272\~Цивільного кодексу\~України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для її прийняття. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. При цьому, поважність таких причин повинна бути обов`язково обґрунтована. Разом з тим, закон не містить застережень, які саме причини є поважними і визнання їх такими залежить від обставин конкретної справи. Суд враховує,\~що за\~змістом пункту\~1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Гарантоване статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Слід також зазначити, що принцип «пропорційності», яким відповідно до статті 2\~ЦПК України разом з іншими принципами зобов`язаний керуватися суд, тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Одночасно, дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18). Таким чином, суд має врахувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою та забезпечити розумний баланс між інтересами сторін. Суд бере до уваги, що пропущений позивачем строк для прийняття спадщини з урахуванням законодавчих змін є досить незначним, а тому враховує принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Також, суд вважає, що обмеження позивача у прийнятті спадщини у вигляді 1/2 частини батьківської квартири [ADDRESS] , яка була виділена її батьку на склад сім`ї, в тому числі на неї, буде невиправданим втручанням у приватну сферу і становитиме для неї надмірний тягар та не забезпечить розумний баланс між інтересами сторін. За таких обставин, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності,

Outcome: approved