Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та просив стягнути солідарно з них заборгованість за укладеним кредитним договором № KRKWGA0000000009 від 22.08.2008, що виникла станом на 21.04.2023 в сумі 1\~140\~043,01 гривень, яка виникла станом на 21.04.2023 через неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а саме: 19\~599,75 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1\~120\~443,26 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В обґрунтування вимог зазначено про укладення 22 серпня 2008 року між позивачем та [PERSON] кредитного договору № KRKWGA0000000009, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 23\~190,00 доларів США на термін до 22.08.2018 із зобов`язаннями повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування кредитним коштами строки та в порядку, встановленому договором. 26 листопада 2012 року було укладено додаткову угоду до кредитного договору № KRKWGA0000000009, відповідно до умов якої заборгованість на дату укладення цієї угоди становила 4\~981,27 доларів США, валюта кредиту була замінена з долару США на гривню за курсом 8,195 грн. на один долар США, у зв`язку з чим станом на дату кладення додаткової угоди заборгованість позичальника становила 40\~821,51 грн. Крім того, в забезпечення виконань зобов`язання за кредитним договором № KRKWGA0000000009, між банком та відповідачами [PERSON] і [PERSON] з кожним окремо було укладено договори поруки. Тому ураховуючи солідарну відповідальність відповідачів за зобов`язаннями, які виникають з кредитного договору, просить задовольнити вимоги. В ході розгляду справи позивач заявлені вимоги уточнив, та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 39\~869,35 грн., з яких 19\~599,75 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 20\~268,33 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань. Ухвалою суду від 28 липня 2023 року прийнято до\~розгляду позовну\~заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлялись. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися. Відповідачі [PERSON] , та [PERSON] звернулися до суду із заявами про розгляд справи за без їх участі з урахуванням відзиву на позов та заперечень. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначено, що додаткова угода від 17 квітня 2009 року, якою було змінено строк повернення кредиту , а саме збільшено його на 5 років, була укладена без погодження з поручителем [PERSON] та без укладення відповідних додаткових угод до договору поруки. 26.11.2012 було укладено додаткову угоду № 1, заборгованість на дату укладення додаткової угоди становила 4\~981,27 доларів США, валюта кредиту була змінена з долара США на гривню , у зв`язку з чим заборгованість становила 40\~536,65 грн. та згідно п. 1.3 додаткової угоди, дата остаточного погашення заборгованості за договором становила 27.11.2017. Погашення заборгованості за цією додатковою угодою № 1 здійснюється щомісячно в сумі 677,70 грн. згідно графіку погашення кредиту. зазначено, що відповідно до укладеного з [PERSON] договором поруки, він поручився за виконання зобов`язань [PERSON] перед банком у строк до 25.11.2017, згідно п. 16 договору поруки. З моменту укладення додаткової угоди 26.11.2012 вона належним чином виконувала кредитні зобов`язання, однак в листопаді 2014 року виникли фінансові труднощі, тому на підставі п. 2.4.5 кредитного договору вона звернулась до банку із заявою про відстрочення платежу, однак їй було відмовлено. Тому сплачуючи лише частково кредит, накопичилась пеня за несвоєчасність сплати кредитних коштів , за півроку пеня становила 1\~000\~000,00 грн. Неодноразові звернення її до банку результатів не дали, оскільки їй було повідомлено, що спочатку нею повинно бути сплачено пеню, а потім кошти будуть йти в рахунок погашення тіла кредиту. Зазначено, що виходячи зі змісту позовної заяви з додатками, банком не підтверджено наявність та розмір заборгованості відповідача перед ним виключно первинними документами, якими зафіксовано факт здійснення господарський операцій , оскільки не надано до суду копій платіжних документів про оплату за кредитом, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік фінансову звітність». Пеня нарахована позивачем після спливу строку кредитного договору з пропуском строків позовної давності, оскільки додаткова угода до кредитного договору встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, а тому незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А тому вважає, що є підстави для застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності. Крім того, договір поруки, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] є припиненим в частині виконання зобов`язань за кредитним договором в строк до 22.08.2013, оскільки в нього не вносились зміни на підставі укладення додаткових угод з позичальником, та ці додаткові угоди укладалися без згоди та відома поручителів. Термін дії договору поруки, укладеним з [PERSON] , закінчився 25.11.2022 на підставі частин 12 та 16 цього договору. Тому просить відмовити у задоволенні вимог, застосувавши наслідки пропуску банком строку позовної давності до основної та додаткової вимог. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із письмовими запереченнями на позов, вказавши, що 27 листопада 2012 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір поруки до додаткової угоди № 1 до кредитного договору № KRKWGA0000000009 від 22 серпня 2008 року, в якому він поручився за виконання зобов`язань [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк», а саме в частині повернення кредиту в сумі 40\~536,65 грн. у строк до 25.11.2017 згідно п. 16 договору поруки. Згідно пункту 12 договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту, а тому за змістом частини 4 статті 559 ЦК України, строк дії договору закінчився 25.11.2022. Вважає, що саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов`язань за кредитом. Тому просить відмовити у задоволенні вимог та визнати припиненим правовідносини поруки і договору поруки від 27.11.2012. У свою чергу відповідач [PERSON] також звернувся до суду із письмовими запереченнями на позов, вказавши, що 22 серпня 2008 року між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір поруки до кредитного договору № KRKWGA0000000009 від 22 серпня 2008 року, в якому він поручився за виконання зобов`язань [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк», а саме в частині повернення кредиту в сумі 23190,60 доларів США у строк до 22.08.2013 року, включно. Однак в подальшому без погодження з ним, як поручителем та без укладання відповідних додаткових угод до договору поруки, боржник [PERSON] уклала із банком додаткові угоди до Кредитного договору, а саме додаткову угоду № 1 від 17 квітня 2009 р. до кредитного договору № KRKWGA 0000000009 від 22 серпня 2008 р., про зміну строку повернення кредиту, відповідно до умов п. 8.1. Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти на строк з 22.08.2008 року до 22.08.2018 року, чим збільшив строк кредитного договору па 5 років, внаслідок чого щомісячний платіж за кредитом зменшується, але за рахунок більшої кількості сумарних платежів за кредитом, загальна сума коштів, які позичальник змушений буде сплатити банку, збільшується. Аналіз внесених змін до умов Кредитного договору дозволяє стверджувати про значне збільшення обсягу його відповідальності, як поручителя за Договором поруки від 22 серпня 2008 року. Крім того 26 листопада 2012р. було укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до умов п. 1 якої, заборгованість за договором на дату укладання даної Додаткової угоди становить 4 981,27 дол. США, згідно п. 1.2. Змінити валюту кредиту за Договором з долара США па гривню, що складає 40 536,65 гри. та уклали повий Договір поруки з [PERSON] , який відповідно до п. 1 Договору поруки №1 від 26 листопада 2012 р, поручився за виконання зобов`язань за кредитним договором № KRKWGA 0000000009 від 22 серпня 2008 р., а саме повернення кредиту у сумі 40 536,65 гри. в строк до 25.11.2017 року. Також, як тільки він дізнався про підписання двох додаткових угод, він звернувся до Приватбанку стосовно припинення правовідношення за договором поруки від 22.08.2008 року, де йому повідомили, що його правовідношення за договором поруки від 22.08.2008 року припинені та надали довідку, що станом на 23.09.2013 року заборгованості перед банком він не має. Тому просить відмовити у задоволенні вимог та визнати припиненими правовідношення за договором поруки від 22.08.2008 р. за кредитним договором № KRKWGA0000000009 від 22 серпня 2008 р. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Як установлено судом та не оспорюється учасниками процесу, 22 серпня 2008 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та позичальником [PERSON] було укладено кредитний договір № KRKWGA0000000009, відповідно до пункту 8.1 якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 23\~190,60 доларів США на споживчі цілі, в термін з 22.08.2008 до 22.08.2013, визначено щомісячні платежі в сумі 572,00 доларів США згідно графіку погашення кредиту, періодом сплати платежів визначено з 22 по 27 число кожного місяця. Факт отримання кредиту відповідачем [PERSON] не оспорюєтся. Додатковою угодою від 17 квітня 2009 року до кредитного договору № KRKWGA0000000009, сторонами угоди АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] погоджено зміни до кредитного договору, зокрема в частині строку користування кредитом, а саме з 22.08.2008 по 22.08.2018, визначено щомісячні платежі в сумі 405,24 доларів США згідно графіку погашення кредиту. Додатковою угодою від 26 листопада 2012 року до кредитного договору № KRKWGA0000000009, яка є невід`ємною частиною договору, сторонами угоди АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] погоджено зміни до кредитного договору, зокрема визначено заборгованість на дату укладення цієї угоди становила 4\~981,27 доларів США, погоджено зміну валюти кредиту з долара США на гривню за курсом 8,195 грн. на один долар США, у зв`язку з чим станом на дату укладення додаткової угоди заборгованість позичальника становила 40\~821,51 грн., що не оспорюється відповідачами. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частинами першою, третьою статті 549\~ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551\~ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 546\~ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною першою статті 553\~ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша\~статті 554 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 555\~ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. З огляду на викладене поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором. Так, 22 серпня 2008 року між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та поручителем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого предметом договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 22.08.2008 № KRKWGA0000000009, де визначено суму кредиту 23\~190,60 доларів США та строк договору з 22.08.2008 по 22.08.2013. Умовами договору поруки сторони погодили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором , боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання , передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання. Пунктом 11 договору поруки погоджено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно пункту 12 договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Зміни до цього договору вносяться лише за згодою сторін (п.13 договору). 27 листопада 2012 року між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та поручителем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого предметом договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 22.08.2008 № KRKWGA0000000009 та додаткової угоди № 1 до кредитного договору, де визначено суму кредиту 40\~536,65 та строк договору з 22.08.2008 по 25.11.2017. Умовами договору поруки (пункт 2) сторони погодили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором , боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання , передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання. Пунктом 11 договору поруки погоджено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно пункту 12 договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Зміни до цього договору вносяться лише за згодою сторін (п.13 договору). Згідно з частиною четвертою статті 559\~ЦК України в редакції, чинній на час укладення договору поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251\~ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Необхідно звернути увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559\~цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З аналізу частини четвертої статті 559\~ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання. Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Разом з тим, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554\~ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки угодою передбачено сплату періодичних платежів, а за договором поруки поручителі відповідають за зобов`язаннями згідно з угодою перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261\~ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559\~ЦК України\~шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. Тобто, якщо до вимог, заявлених до боржника, застосовується загальний строк давності, передбачений статтею 257 ЦК України, то до вимог, заявлених до поручителя, вказаний строк обмежується строком дії поруки відповідно до частини четвертої\~статті 559 ЦК України. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителів за невиконання боржником окремих зобов`язань за угодою до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань. З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559\~ЦК України можна\~зробити висновок,\~що вимогу\~до поручителя\~про виконання\~ним солідарного\~з боржником\~зобов`язання\~за договором\~повинно бути\~пред`явлено\~в судовому\~порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України\~порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), в якій підтримала правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16. Відповідно до вимог частини другої\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050\~ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною четвертою\~статті 559 цього Кодексу шестимісячний\~строк підлягає обчисленню від цієї дати. Вказані правові висновки\~викладено в постанові\~Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц (провадження № 14-644цс18). У постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 199/5530/15 (провадження № 61-2064св24) зазначено, що «суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що передбачені частиною четвертою статті 559 ЦК України підстави вважати поруку [PERSON] припиненою відсутні, оскільки в договорі поруки від 08 серпня 2007 року сторони не встановили строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань за Кредитним договором (пункт 6.2 договору) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки». Порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель(частини перша та друга статті 553 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 559\~ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору. Отже, правове значення має, чи відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя під час виконання боржником основного зобов`язання, про що Верховний Суд зазначив у своїй постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 205/10677/14-ц (провадження № 61-27785св18). У справі сторони договору поруки 22 серпня 2008 року визначили строк чинності поруки у пункті 12, погодивши, що порука [PERSON] припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором від 22.08.2008 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , де строк повного погашення кредиту умовами кредитного договору було визначено до 22 серпня 2013 року. Таким чином датою виконання зобов`язань кредитного договору в його основній редакції зазначено 22.08.2013, а отже ураховуючи відсутність повідомлення станом на цю дату поручителя про зміну умов договору в частині продовження строків його дії та положення пункту 12 договору поруки, цей договір вважався припиненим 23.08.2015 (постанова Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 565/309/15-ц (провадження № 61-5626св24). Докази направлення та отримання письмової вимоги щодо погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, до поручителя, в матеріалах справи відсутня. До суду позивач звернувся 20 червня 2023 року. Аналогічне стосується договору поруки, укладеного 27 листопада 2012 року, де сторони договору визначили строк чинності поруки у пункті 12, погодивши, що порука [PERSON] припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором від 22.08.2008 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , де строк повного погашення кредиту умовами додаткової угоди до кредитного договору було визначено до 25 листопада 2017 року. Таким чином датою виконання зобов`язань кредитного договору з урахуванням додаткової угоди, про що зазначено в тексті договору поруки, було визначено 25.11.2017, а отже ураховуючи відсутність повідомлення станом на цю дату поручителя про зміну умов договору в частині продовження строків його дії та положення пункту 12 договору поруки, цей договір вважався припиненим 26.11.2022. Докази направлення та отримання письмової вимоги щодо погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, до поручителя, в матеріалах справи відсутня. До суду позивач звернувся 20 червня 2023 року. Таким чином суд доходить висновку про припинення договорів поруки від 22 серпня 2008 року та від 27 листопада 2012 року, а отже вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Стосовно заяви відповідача [PERSON] про застосування наслідків строку позовної давності, то суд вважає необхідним зазначити, що згідно Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 19 квітня 2023 року у справі № 199/782/21 (провадження № 61-1323св23). Тому суд ураховує положення Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, відповідно до якого трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, оскільки строк позовної давності переривався вчиненням відповідачем дій по оплаті за вказаним кредитним договором, а саме сплатою у січні та серпні 2015 року чергових щомісячних платежів та виникнення права вимоги в серпні 2018 року, що підтверджується також наданим розрахунком та не спростовано відповідачем у справі, а також ураховуючи строк дії договору до 22.08.2018, строк позовної давності за вимоги до позичальника станом на момент подання позову до суду позивачем не пропущено. А тому підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення кредитної заборгованості з позичальника за кредитним договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Ураховуючи, що суд розглядає справи у межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Відповідно до частини 1\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви юридичною особою майнового характеру встановлюються у розмірі\~1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За таких обставин, позивач при подачі позовної заяви з позовною вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1\~140 043 грн 01 коп. сплатив судовий збір у розмірі 17100 грн 65 коп. (1\~140 043 грн 01 коп. 1,5%). У зв`язку із поданою позивачем заявою про зменшення розміру позовних вимог, понесені судові витрати, які стягуються з відповідача, також підлягають зменшенню. Зокрема, за позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 39869 грн 35 коп. позивач повинен сплатити судовий збір в сумі 2684,00 грн Оскільки позивачем за подану позовну заяву сплачений судовий збір відповідно до платіжного доручення № BOJ61B3SF1 від 31 травня 2023 року сумі 17100 грн 65 коп., сума переплати становить - 14416 грн 65 коп. ( 17100 грн 65 коп. 2684,00 грн.) Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Частина 5\~статті 7 Закону України «Про судовий збір»\~передбачає, що повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі) визначено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим\~наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013\~та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі -Порядок № 787). Відповідно до пункту 5 Порядку № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили. У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до головних управлінь Казначейства, Казначейства (у разі сплати судового збору в іноземній валюті) подається копія судового рішення, засвідчена належним чином. Копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається платником до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету. Разом із заявою про повернення коштів з бюджету платником подається до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, оригінал або копія документа на переказ, або паперова копія електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету. Враховуючи викладене в сукупності та зважаючи на сплату позивачем при зверненні до суду із цим позовом судового збору на загальну суму 17100 грн 65коп., у зв`язку із зменшенням позивачем розміру позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність повернення позивачу надмірно сплаченого до бюджету судового збору в сумі 14416 грн 65 коп., сплаченого відповідно до платіжного доручення № BOJ61B3SF1 від 31 травня 2023 року. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову з урахуванням зменшених позовних вимог, то з відповідача [PERSON] на користь банку підлягає стягненню понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2684 грн 00 коп.

Outcome: approved