Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Заявник звернувся 06.06.2024 р. до суду з вищевказаною заявою, в якій зазначив, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.07.2017 р. шлюб між його батьками [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу заявник вирішив проживати разом з батьком, який займався його вихованням, розвитком, матеріально забезпечував. Після придбання батьком житлового приміщення [ADDRESS] , він був зареєстрований в ньому, як член сім`ї власника. З 2019 р. батько надавав заробітну плату, яку [PERSON] витрачав на оплату квартири, комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, тощо. Заробітна плата батька була постійним і основним джерелом для існування їх сім`ї, задоволення першочергових потреб. 28.03.2024 р. [PERSON] був призваний на військову службу у військову частину [NUMBER] . 18.04.2024 р. було отримано сповіщення № 9663, що солдат [PERSON] , 1972 р.н., в результаті ішемічної хвороби серця, короносклерозу, гострої коронарної недостатності на стрільбищі «Піски» поблизу м.Васильків [INFO] помер. Після смерті батька заявник є єдиним спадкоємцем 1 черги. Відповідно до п.5 Постанови 975 він звернувся до [INFO] із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, але йому було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні батька. В заяві [PERSON] просить встановити факт перебування його на утриманні батька [PERSON] , 1972 рн., який помер [INFO] в м.Васильків Київської області. Ухвалою від 11.06.2024 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 09.07.2025 р. 09.07.2024 р. розгляд справи відкладено на 23.07.2024 р., а 23.07.2024 р. на 24.09.2024 р. через відсутність електропостачання в приміщення суду та неможливість фіксації судового процесу. 24.09.2024 р. розгляд справи відкладено на 30.10.2024 р. у зв`язку з притягненням зацікавленої особи та витребуванням доказів на підставі п.4 ч.2 ст.223 ЦПК України. 30.10.2024 р. розгляд справи відкладено на 14.11.2024 р. через зайнятість судді в іншому провадженні. 14.11.2024 р. розгляд справи відкладено на 07.01.2025 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 07.01.2025 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 31.01.2025 р. перед дослідженням письмових доказів. 31.01.2025 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 10.02.2025 р. 10.02.2025 р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали заяву, просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України в судове засідання 10.02.2025 р. не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, в процесі розгляду справи представник просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях (а.с.78-85). Представник заінтересовані особи [INFO] до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, пояснень по суті заяви не подавав. Суд розглянув справу за відсутності представника заінтересованої особи на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, заслухавши пояснення заявника та його представника, в процесі розгляду справи представника заінтересованої особи, допитавши свідків, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення фактів перебування фізичної особи на утриманні. Згідно з копією свідоцтва про народження (а.с.6), [PERSON] , народився [INFO] , його батьком зазначений [PERSON] , мати [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.07.2017 р. (а.с.8). На підставі договору купівлі-продажу житлового приміщення (кімнати) у гуртожитку, посвідченого 21.08.2019 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. за р.№ 3956, [PERSON] набув право власності на кімнату [ADDRESS] (а.с.17-18, 19). За адресою: [ADDRESS] з 07.11.2019 р. зареєстрований заявник [PERSON] (а.с.7). З копії трудової книжки [NUMBER] судом встановлено, що [PERSON] був працевлаштований (а.с.16). Згідно довідки від 05.04.2024 р. № 725 (а.с.10), [PERSON] перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 28.03.2024 р. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.13). 18.04.2024 р. заявником було отримано сповіщення № 9663, що солдат [PERSON] , 1972 р.н., в результаті ішемічної хвороби серця, короносклерозу, гострої коронарної недостатності на стрільбищі «Піски» поблизу м.Васильків [INFO] помер (а.с.11). Відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови КМУ № 975 від 25.12.2013 року, заявником була подана заява про виплату одноразової грошової допомоги, як сину загиблого військовослужбовця під час дії воєнного стану. Проте, листом № 3830 від 04.06.2024 р. начальника [INFO] [PERSON] роз`яснено, що без надання документів, що підтверджують факт перебування на утриманні на дату смерті батька (судового рішення), неможливо встановити право заявника на отримання грошової допомоги відповідно до п.5 Постанови № 975, у зв`язку з чим документи не можуть бути направлені до [INFO] з подальшим розглядом у Департаменті соціального забезпечення МОУ на предмет призначення і виплати одноразової грошової допомоги (а.с.9). На підставі заяви [PERSON] після смерті [PERSON] . П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 307/2024 (а.с.49-68). Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Порядок виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військового регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» . Згідно з приписами статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) право на отримання такої допомоги мають члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, коло яких визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Відповідно до абзацу першого пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (із змінами, внесеними згідно з постановою КМУ №1066 від 27.09.2022 року) Кабінет Міністрів України постановив установити, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Особи, які мають право на отримання одноразової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена в свідоцтві про смерть. Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть. У підпункті 1 пункту 4 Порядку передбачено, що у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби призначається одноразова грошова допомога . У разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста у відповідних розмірах. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (пункт 5 Порядку). Згідно з п.14 Порядку, одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати. Якщо після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи (члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку. Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» утриманцями вважаються члени сім`ї загиблого, які перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить. що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ані отримання непрацездатною особою пенсії, ані її окреме проживання від годувальника не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні. Так, матеріалами справи встановлено, що померлий батько заявника, [PERSON] , який був працевлаштованим та проживав разом з сином, забезпечував його. \~ \~ \~ \~Такі висновки суду ґрунтуються і на показах свідків. З показів свідка [PERSON] судом встановлено, що вона є мамою [PERSON] , після її розлучення в 2017 р. з [PERSON] син залишився проживати разом з батьком та знаходився на утриманні колишнього чоловіка. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в суді пояснив, що наразі працює разом з заявником в структурному підрозділі АТ «Укрзалізниця», а з 2008 р. товаришував та працював там же разом з [PERSON] . Зі слів [PERSON] свідкові відомо, що той утримував сина, сплачував за його навчання, вони вели спільне господарство. \~ \~ \~ \~ [PERSON] надав свідчення, що є товаришем [PERSON] , вони разом навчались з заявником в період з 2016 по 2020 р. В період навчання та після закінчення навчального закладу, [PERSON] не працював, існував за рахунок коштів, які надавав йому батько. \~ \~ \~ \~ [PERSON] , як свідок, пояснила, що в 2019 р. почала зустрічатись з [PERSON] , іноді приїздила до нього додому, де зустрічала [PERSON] , спілкувались. Свідкові відомо, що заявник мав періодичні незначні заробітки, але в основному грошові кошти надавав йому батько. З показів свідків, зміст яких наведено вище, а також з досліджених письмових доказів, судом встановлено, що після досягнення заявником повнолітня, [PERSON] продовжував його утримувати. Беручи до уваги вищенаведене, досліджені у судовому засіданні докази, що з достовірністю підтверджують факт утримання заявника [PERSON] його батьком [PERSON] , а також те, що в іншій спосіб, ніж в судовому порядку, заявник позбавлений можливості встановити факт перебування на утриманні, суд дійшов висновку про достатність підстав для встановлення даного факту та задоволення заяви, оскільки іншим чином встановити його неможливо, а встановлення даного факту необхідне заявнику для захисту своїх соціально-економічних прав. Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved