Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

[PERSON] в порядку поділу майна подружжя звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання за ним права власності на: 1) житлового будинку з будівлями та спорудами, що розташовані на [ADDRESS] (далі будинок [ADDRESS] ); 2) земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га. на [ADDRESS] (кадастровий номер: 0724584600:01:001:0288). Позов обґрунтовує тим, що з 4 липня 2007 року сторони перебувають у шлюбі, мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу [PERSON] та [PERSON] набули будинок [ADDRESS] , який зареєстровано за відповідачем. Спірна земельна ділянка хоча й передана безоплатно відповідачу у період шлюбу, однак, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній споруд, на переконання позивача, вона також підлягає поділу. Оскільки на даний час у Любомльському районному суді Волинської області перебуває справа про розірвання шлюбу і згоди з відповідачем про поділ майна не досягнуто, то позивач вимушений звернутися з цим позовом до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов та зазначив, що будинок [ADDRESS] побудований під час шлюбу з відповідачем за їх спільні кошти. Підтверджував, що були періоди, коли він не мав роботи, однак більшість часу працював, зокрема водієм з міжнародних перевезень, дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, а зароблені кошти вкладав у будівництво житла. Відповідач [PERSON] заперечила проти позову та пояснила, що у 2007 році уклала шлюб з позивачем і з того часу вони проживали у Любомльському районі. У 2013 році їй виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку в с. Носачевичі. На той час позивач не працював і спірний будинок фактично профінансував та побудував її батько, а право власності зареєстрував за [PERSON] .\~Грошові кошти,\~які сторони\~вкладали у\~будівництво,\~складали орієнтовно\~10\~%\~від загальних\~вкладень,\~у той\~час як\~батько відповідача\~покривав решту\~витрат.У листопаді 2021 року сторони переїхали проживати у будинок [ADDRESS] , однак на даний час проживають окремо, оскільки розлучаються. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення ст. 60 СК свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Нормою ст. 69 СК передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Положеннями частин 1-3 ст. 372 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що 4 серпня 2007 року сторони уклали шлюб. Копіями свідоцтв про народження серій [NUMBER] , [NUMBER] підтверджено, що батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Справа про розірвання шлюбу подружжя Абрамчуків розглядається Любомльським районним судом Волинської області, що стверджено копією ухвали зазначеного суду від 26 червня 2024 року в справі № 167/458/24 (залишена без змін постановою Волинського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року) та наданими під час розгляду справи поясненнями сторін. З копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вбачається, що за рахунок земель запасу Носачевичівської сільської ради у власність [PERSON] спірну земельну ділянку виділено безоплатно. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 27 лютого 2014 року № [NUMBER] та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 18360989 відповідач [PERSON] 27 лютого 2014 року зареєструвала право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га. на [ADDRESS] (кадастровий номер: 0724584600:01:001:0288). 5 травня 2014 року Відділом містобудування та архітектури Рожищенської райдержадміністрації видано будівельний паспорт № 385 на забудову зазначеної земельної ділянки, об`єкт будівництва індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 7 жовтня 2024 року № 398036563 стверджено, що 18 грудня 2020 року за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на будинок [ADDRESS] . Згідно з копією технічного паспорту, виготовленого 23 листопада 2020 року, будинок [ADDRESS] , тераса (літ. «а1») побудовані в 2014 році. Отже, із представлених суду доказів однозначно вбачається, що спірний будинок [ADDRESS] набутий під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому належить позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності.\~З пояснень\~сторін слідує,\~що між\~ними не\~було домовленостей\~щодо часток\~у спільно\~набутому майні\~подружжя. Обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя не встановлено. Відповідачем доказами не спростовано закріпленої у нормах ст. 60 СК презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності будинку [ADDRESS] , побудованого за час шлюбу, а тому суд визнає частки у цьому майні рівними. Питання про поділ будинку [ADDRESS] в натурі позивач не ставить. За таких обставин, вирішуючи спір у межах заявлених вимог, суд вбачає підстави для визнання ідеальних рівних часток по кожного зі сторін у праві спільної сумісної власності на будинок [ADDRESS] і визнання за позивачем права на частку у праві спільної сумісної власності на це майно. На думку суду, визначення часток у праві спільної власності є можливим і доцільним, з метою досягнення визначеності сторін у цих правовідносинах, навіть без реального поділу спірного будинку. При вирішенні питання визнання за позивачем права на частку зазначеної земельної ділянки, суд враховує приписи п. 5 ч. 1 ст. 57 СК згідно з якими особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, одержана із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Водночас, нормою ч. 1 ст. 377 ЦК (в редакції станом на час державної реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] ) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції станом на час державної реєстрації права власності на будинок [ADDRESS] ) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Отже, враховуючи наведені положення норм матеріального права та практику Верховного Суду, яка викладена у постановах від 17 квітня 2024 року в справі № 638/2341/20, від 18 жовтня 2023 року в справі № 504/3831/19, від 15 лютого 2023 року в справі № 311/491/18, суд доходить висновку, що хоча спірна\~земельна ділянка\~й набута\~у власність\~відповідачем [PERSON] \~в порядку\~безоплатної приватизації,\~проте на\~ній знаходиться\~будинок,\~який є\~спільною власністю\~подружжя та\~який підлягає\~поділу,\~то до\~позивача [PERSON] \~переходить також\~й право на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Тому і в цій частині позов [PERSON] слід задовольнити. Відповідно до ст. 141\~ЦПК із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 15140 грн.

Outcome: approved