Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить припинити за [PERSON] право приватної спільної часткової власності на 1/8 частку квартири [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) право приватної спільної часткової власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 56,8 кв.м., житловою площею в цілому 32,0 кв.м., що належала [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі рішення Суворовського районного суду від 16.04.1998 року. Позовна заява мотивована тим, що мати позивача [PERSON] отримала на сім`ю, яка складалася з 4-х осіб, а саме вітчим - [PERSON] , мати - [PERSON] , син - [PERSON] та [PERSON] , ізольовану квартиру загальною площею 57,8 кв.м, яка знаходиться по [ADDRESS] . У 1995 році вказана квартира була приватизована і всі перелічені члени сім ї стали її співвласниками. [INFO] помер вітчим [PERSON] , після його смерті 1/4 частини квартири успадкували між собою [PERSON] - 1/8 частину та син померлого [PERSON] - 1/8 частину. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після її смерті позивач успадкував 1/4 частини квартири, що належали померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло та 1/8 частину квартири, що належала померлій на підставі рішення суду від 16.04.1998 року. [PERSON] жодного разу у квартирі не з`являвся та не проживав у ній, разом з тим йому було виділено 1/8 частину квартири на підставі рішення суду від 16.04.1998 року по справі № 2-93. Право власності після винесення судового рішення він не зареєстрував. Позивач разом з сином та своєю сім`єю мешкають у вказаній квартирі, утримують її, сплачують кошти за наданні комунальні послуги, відповідач ніякого інтересу до квартири не виявляє, на утримання своєї частки в квартирі кошти не надає, позивач намагалася знайти контакти відповідача щоб запропонувати йому разом утримувати квартиру або купити у нього його частку але безуспішно. На теперішній час невідомо, де він проживає, відомо лише, що він знаходиться десь за кордоном, де проживав ще з 1998 року. На теперішній час квартира є пошкодженою внаслідок збройної агресії російської федерації. Постало питання з оформлення компенсації за пошкоджене майно. При отриманні компенсації позивач зможе вкласти ці кошти у відновлення квартири. Однак не може зробити цього, тому, що право власності на неї не внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У реєстрі значиться тільки частка позивача, яка була успадкована після смерті матері, відповідач свою частку не реєстрував на зв`язок не виходить, що слугує перепоною з оформлення компенсації за пошкоджене майно. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про неможливість визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, окрім як за зверненням до суду. Відповідач, будучи належним чином сповіщеним про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. Враховуючи думку позивача, який не заперечив, щодо заочного розгляду справи, суд вважає за доцільне провести заочний розгляд справи. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. У 1995\~році квартира\~ [ADDRESS] була\~приватизована і\~всі члени\~сім`ї стали\~її співвласниками, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] виданим 14.11.1995 року. Мати позивача [PERSON] отримала на сім`ю, яка складалася з 4-х осіб, а саме вітчим - [PERSON] , мати - [PERSON] , син - [PERSON] та [PERSON] , ізольовану квартиру загальною площею 57,8 кв.м, яка знаходиться по [ADDRESS] . [INFO] помер вітчим [PERSON] , після його смерті 1/4 частини квартири успадкували між собою [PERSON] - 1/8 частину та син померлого [PERSON] - 1/8 частину. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після її смерті позивач успадкував 1/4 частини квартири, що належали померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло та 1/8 частину квартири, що належала померлій на підставі рішення суду від 16.04.1998 року. [PERSON] жодного разу у квартирі не з`являвся та не проживав у ній, разом з тим йому було виділено 1/8 частину квартири на підставі рішення суду від 16.04.1998 року по справі № 2-93. Право власності після винесення судового рішення він не зареєстрував. Відповідач не проживає у вказаній спірній квартирі, не бере участі в її утриманні, не сплачує комунальних платежів та не виявляє інтересу до нерухомості. При цьому позивач самостійно утримує квартиру, здійснює ремонт, сплачує комунальні послуги та проживає у ній разом зі своїм сином. Позивач також зазначає, що намагається скористатися програмою для отримання компенсацій за пошкоджене майно, проте не може цього зробити через необхідність отримання згоди відповідача, який тривалий час знаходиться за кордоном. Про відсутність у відповідача інтересу до його частки в квартирі вказує той факт , що з його боку не здійснено жодних дій щодо володіння майном (поточного ремонту, внесення комунальних платежів тощо), при тому, що власність обтяжує та зобов`язує позивача, до конкретних дій щодо збереження та обслуговування нерухомого майна в цілому в тому числі і збереження останнього після артилерійських обстрілів від яких будинок в цілому і конкретно квартира зазнали значних пошкоджень. Слід зазначити, що дії позивача за повної бездіяльності відповідача, абсолютно кореспондуються з правами та обов`язками, які належать власнику майна, з наявним бажанням і в подальшому покращувати умови проживання. Зазначені обставини, як кожна окремо, так і в сукупності, свідчать про бажання позивача на законодавчому рівні встановити право власності на квартиру як і неможливість визнання за ним такого права, окрім як за зверненням до суду. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо припинення права на частку у майні, що є у спільній частковій власності та визначення частки кожного зі співвласників у спільній сумісній власності. У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що наявність частки відповідача у квартирі завдає позивачу істотної шкоди, пов`язаної з тягарем її утримання в цілому, укладенням угод, зокрема на надання комунальних послуг, подання заяви про отримання компенсації за пошкоджене майно, тому враховуючі, що тягар утримання спірної квартири в тому числі і частки відповідача несе лише позивач за повної бездіяльності відповідача, і позивач разом з цим обмежений в отриманні відшкодування за пошкоджене майно свідчіть про обгрунтованість позовних вимог задоволення яких сприятиме балансу захисту прав позивача і не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника який не має інтересу до спірного майна на протязі тривалого часу. Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Outcome: approved