Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

[PERSON] 16 жовтня 2023 року звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, посилаючись на те, що вони разом із відповідачем є батьками неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] у позові вказує, що у нього з відповідачкою є непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні синів, їх відвідуванні, спілкуванні з ними, оскільки відповідачка перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися з дітьми. У позовній заяві [PERSON] просить суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його неповнолітніми синами [PERSON] та [PERSON] , [INFO] ; встановити йому для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми синами [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , такі способи участі: встановити можливість перебувати синам два тижні на місяць у батька, надати йому можливість забирати дітей з дому або школи в дні побачень особисто, необмежене спілкування з [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. [PERSON] 10 лютого 2024 року звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради. В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] зазначає, що [PERSON] протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере жодної участі у забезпеченні необхідного харчування, лікування дітей, їх фізичного розвитку, створенні належних умов для їх проживання. [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні дітей, а саме сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . 11 червня 2024 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради. Об`єднано в одне провадження вимоги первісного позову з вимогами зустрічного позову. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання з`явився разом із адвокатом Дерев`янкіною Людмилою Еріківною, просили суд задовольнити вимоги первісного позову та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання з`явилася разом із адвокатом Бузовою Тетяною Григорівною, просили суд задовольнити вимоги зустрічного позову та відмовити у задоволенні первісного позову . Представник третьої особи Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої справу просила розглянути без участі представника Органу опіки та піклування. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2009 року. У шлюбі у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 11 липня 2011 року по справі №2-5200/2011 шлюб між сторонами розірвано. Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 30 листопада 2011 року по справі №1519/2-5199/11 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000,00 грн., тобто по 500 грн., на кожну дитину, починаючи з 19 травня 2011 року до набуття дітьми повнолітнього віку, тобто до [INFO] . 20 лютого 2012 року старшим державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №31323748 про примусове виконання виконавчого листа №1519/2-5199/11 виданого 30.01.2012 року Малиновським районним судом міста Одеси. Відповідно до розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 23.08.2024 року по ВП №31323748 08.08.2024 року та 16.08.2024 року на депозитний рахунок відділу боржником сплачені аліменти у розмірі 49872,45 грн., заборгованість [PERSON] на 31.07.2024 року відсутня. 14 травня 2022 року [PERSON] зареєструвала шлюб зі [PERSON] , [INFO] , (а/з про реєстрацію шлюбу від 14.05.2022 № 530, зареєстрований Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси). Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг №Ш7-2427-ф/л від 06.01.2023 року та витягів з реєстру територіальної громади №2024/000439437 №2024/000439998 від 15.01.2024 року місце проживання [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України. Відповідно до довідки Одеського закладу дошкільної освіти «Ясла-садок» № З Одеської міської ради від 17.01.2024 року № 4-1/15, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відвідували дошкільний заклад з березня 2012 по 2016 р.р. За період перебування у закладі вихованням дітей, оплатою за дошкільний заклад займалася тільки мати, [PERSON] . Батько дітей, [PERSON] , за всі роки не відвідував дошкільний заклад, не приймав участі у вихованні дітей. Згідно з характеристиками учнів 8-А класу Одеського ліцею № 118 Одеської міської ради, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , навчаються в Одеському ліцеї № 118 з першого класу. За час навчання зарекомендували себе як старанні та дисципліновані учні. У навчанні мають досягнення середнього та достатнього рівнів. Мова виразна, думки висловлюють чітко, словниковий запас значний. Уміють логічно мислити, аналізувати, робити правильні висновки. [PERSON] має здібності до вивчення гуманітарних предметів, займається музикою та реально оцінює свої власні можливості, вибираючи завдання й справи під силу. [PERSON] наполегливий у досягненні значущих для нього цінностей, вимогливий до себе. Мати приділяє належну увагу вихованню синів, цікавиться їх навчанням та поведінкою, відвідує класні та загальноліцейні батьківські збори. За час навчання [PERSON] та [PERSON] у закладі батько, [PERSON] , жодного разу ліцей не відвідав, на зв`язок із класним керівником і вчителями не виходив. Згідно з довідкою школи англійської мови «Діалог» ФОП [PERSON] від 16.01.2024 року Вих. № 14, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , навчалися у школі англійської мови з 18.09.2018 по 22.12.2022 року. За час навчання зарекомендували себе як здібні, розумні діти, мали високі досягнення у навчанні. До школи дітей привела мати, [PERSON] , та її чоловік, [PERSON] , котрі у подальшому цікавились успіхами дітей у навчанні та своєчасно вносили оплату за навчання. Батько, [PERSON] , контакту зі школою не мав. Декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу дітям укладено з лікарем [PERSON] КНП «Дитяча міська поліклініка № 7» Одеської міської ради від 01.12.2023, з матір`ю дітей - [PERSON] . Згідно з актом, складеного сусідами родини [PERSON] та завіреного начальником дільниці № 1 КП «ЖКС «Хмельницький»: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] разом зі своїм чоловіком, [PERSON] та синами [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Вихованням і матеріальним забезпеченням дітей займається мати - [PERSON] та її чоловік, [PERSON] . Батько дітей, [PERSON] , до дітей не приходить, не спілкується, участі у вихованні дітей не бере. Упродовж 13 років батька жодного разу не бачили. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради №Ш-1531 від 06 вересня 2024 року орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради №3399/01-20 від 10 вересня 2024 року до Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов висновок Служби у справах дітей Одеської міської ради від 19.07.2024 № 06/7462 про визначення способу участі у вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На засіданнях Комісії з питань захисту прав дітей Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради 14.08.2024 та 28.08.2024 розглядались питання визначення способу участі батька у вихованні дітей та доцільності позбавлення батька батьківських прав відносно них. Під час засідань комісії були заслухані батько та мати дітей, а також самі діти [PERSON] та [PERSON] . На підставі наданих документів, бесіди з батьком та матір`ю дітей, з урахуванням думки неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] та виключно в найкращих інтересах дітей 28.08.2024 Комісією було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . На підставі вищевикладеного, питання щодо визначення способів участі у вихованні неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] їх батьком [PERSON] залишено без розгляду та складання відповідного висновку органу опіки та піклування не є доцільним. З висновку органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради №Ш-1531 від 06 вересня 2024 року вбачається, що на засіданні Комісії з питань захисту прав дітей 28.08.2024 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] повідомили, що останній раз бачили батька, коли їм було приблизно чотири роки, цього року він вперше зателефонував після судового засідання. Діти зазначили, що вони розуміють, що їхнього рідного батька позбавляють батьківських прав та їм не шкода, він не з`являвся в їхньому житті. Своїм справжнім батьком вважають вітчима, бачитися з [PERSON] категорично не бажають. В судовому засіданні, призначеному на 09 грудня 2024 року, в присутності спеціаліста [PERSON] , допитано дітей [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] пояснив суду, що він не має бажання спілкуватися з батьком [PERSON] , зазначив, що в нього на батька є образа через те, що батька не було в його житті, батько не спілкувався з ним, вважає, що [PERSON] потрібно позбавити батьківських прав. [PERSON] пояснив суду, що він не має бажання спілкуватися з батьком, в нього на батька є образа через те, що батька не було в його житті, вказав, що батька вони побачили вперше в органі опіки. В судовому засіданні, призначеному на 09 грудня 2024 року, допитано свідка [PERSON] , який пояснив суду, що є чоловіком [PERSON] , за час сумісного проживання вони спільно займаються вихованням дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54), і, з метою дотримання такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Суд може відмовити в задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною якщо цього вимагають інтереси дитини, зокрема якщо будуть встановлені обставини, які перешкоджають спілкуванню. Наприклад, неправомірна або негідна поведінка окремо проживаючого батька в період спілкування з дитиною (з`явлення до дитини в нетверезому стані, налаштовування її проти другого з батьків, схилення до вчинення аморальних вчинків, здійснення відносно дитини насильницьких дії, примус її до надмірної праці, застосування жорстоких форм покарання, зловживання батьківськими правами тощо). За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Сторона позивача за первісним позовом в ході розгляду справи вказувала, що з 2011 року [PERSON] намагався знайти спільну мову зі [PERSON] з приводу усунення перешкод у праві його як батька виховувати та спілкуватися з їх спільними дітьми, однак [PERSON] здійснює перешкоди в участі батька у вихованні та будь-якому спілкуванні з дітьми (заблоковано номери телефонів батька в усіх месенджерах - вайбер, телеграм, та у мобільному телефоні загалом, мати дитини не відчиняє двері коли батько приїздив до дітей), в свою чергу, батько дуже любить своїх синів і бажає брати участь в їх утриманні та вихованні. Сторона відповідача за первісним позовом заперечувала щодо здійснення будь-яких перешкод [PERSON] у спілкуванні [PERSON] з спільними дітьми, у відзиві на позовну заяву вказано, що до звернення до суду [PERSON] не було здійснено жодних дій для спілкування з дітьми. Стороною позивача за первісним позовом не надано суду жодних доказів на підтвердження існування перешкод батькові у вихованні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в спілкуванні з ними, не надано жодних доказів звернення [PERSON] до органів опіки та піклування щодо участі у вихованні синів, починаючи з 2011 року до дня звернення до суду з даною позовною заявою, звернення до правоохоронних органів щодо наявності будь-яких перешкод з боку [PERSON] у спілкуванні з дітьми, жодних аудіо, відеодоказів, роздруківок переписок сторін. Також суд враховує пояснення дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яким на момент розгляду справи виповнилося 15 років, щодо їх небажання бачитися та спілкуватися з [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги закріплення у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми. Розглядаючи вимоги зустрічної позовної заяви, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові від 06.05.2020 року по справі N 753/2025/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, визначені у ст. 166 СК України. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п 57, 58). У справі "Савіни проти України" (N 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п. п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява N 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ч. 2 ст. 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. У даному випадку висновок, а не рішення було надане органом опіки та піклування в порядку ч. 4, 5 ст. 19 СК України і він оскарженню не підлягає та носить рекомендаційний характер, тому суд може постановити рішення інше ніж пропонує орган опіки та піклування. Суд зауважує, що стороною позивача за зустрічним позовом належним чином не обґрунтовано та не доведено відповідними доказами по справі, що позбавлення відповідача за зустрічним позовом батьківських прав відносно його синів буде відповідати найкращим інтересам дітей. Матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження існування підстав для позбавлення батьківських прав, які передбачені ч.1 ст. 164 СК України. За таких обставин, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та виключною мірою, суд не вважає можливим позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .

Outcome: dismissed