Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Загвойська Оксана Володимирівна діючи в інтересах [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] ; просить заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 200 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] контактувати з постраждалою особою [PERSON] особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з постраждалою особою [PERSON] , строком на 6 місяців. Заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , є онуком заявниці, з яким вона проживає в одній квартирі. Заявниця потерпає від насильства зі сторони [PERSON] вже протягом тривалого часу. Поведінка онука негативно впливає на її здоров`я та значно занижує рівень та якість її життя. [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння систематично вчиняє домашнє психологічне та фізичне насильство щодо заявниці, а саме: діяння психологічного, фізичного та економічного насильства. На неодноразові зауваження, прохання заявниці, [PERSON] не реагує або починає скандалити, погрожує фізичною розправою та позбавленням житла. Усі ці діяння негативно впливають на психологічне та фізичне здоров`я заявниці та змушують її щоденно боятися за свою безпеку та життя в своєму домі. Заявниця неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів починаючи з 2024 року, проте, це не дало жодного результату, [PERSON] не змінив своєї поведінки. Йому виносились офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства, з ним проводились профілактично-роз`яснювальні бесіди, він притягався до адміністративної відповідальності, але це не спричинило бажаного результату та не припинило насильство. Так, 13.09.2024 та 14.09.2024 р. заявниця зверталася щодо протиправних дій онука, на місце події прибули працівники Управління патрульної поліції ДПП у Львівській області, якими відносно [PERSON] складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП та винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Проте, під тиском та погрозами розправи онука, заявниця змушена була забрати свою заяву адже через свій похилий вік не змогла протистояти його агресії. 17.12.2024 о 21.30 заявниця знову змушена була викликати поліцію, оскільки [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння знову вчиняв щодо неї домашнє насильство, а саме нецензурно лаявся, погрожував фізичною розправою та виганяв з дому. Працівниками поліції було складено ТЗП серії АА №448760, яким накладено зобов`язання залишити місце проживання постраждалої особи, заборони на вхід та перебування в місці проживання та заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 9 діб. Проте виконувати ТЗП кривдник відмовився, внаслідок чого було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №319922 за порушення ТЗП. Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 16.01.2025 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Кривдник при будь-якій нагоді демонструє заявниці свою фізичну перевагу та погрожує вигнати з дому, чинить постійні перешкоди у користуванні житлом, і кожний наступний епізод є гіршим за попередній. Так 07.01.2025, незважаючи на попередні втручання поліції [PERSON] знову погрожував заявниці та не впускав її до квартири, почувши що вона викликає поліцію, залишив квартиру та втік. 15.01.2025. та 20.01.2025 заявниця знову зверталася до поліції по факту вчинення онуком відносно неї домашнього насильства. [PERSON] вчиняє насильство щодо заявниці протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті поліцією і судом. Після рішень суду він і надалі вчиняє домашнє насильство відносно заявниці, погрожує позбавити її житла. Його агресія щоразу посилюється. Зважаючи на це, заявниця переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, тому звертається до суду із заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства. Ухвалою судді від 07.02.2025 заяву прийнято до провадження і призначено судовий розгляд. В судове засідання заявниця та її представник не з`явилися, подали заяви у яких заяву про видачу обмежувального припису підтримали, просили задовольнити. Розгляд справи просили проводити у їхній відсутності. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Як вбачається із свідоцтва про право власності на квартиру №С-01713 від 11.12.2003, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п.п.3, 7, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно ч.2 та ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Особа, яка постраждала від домашнього насильства-особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник-особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. В обґрунтування вимог заявник покликається на те, що [PERSON] постійно та систематично вчиняє на протязі тривалого часу відносно неї дії, пов`язані з приниженням, погрозах розправою, вираженням нецензурною лайкою, словесних образах, позбавленням житла. На підтвердження зазначеного факту заявником до поданої заяви надано наступні докази: повідомлення на службу 102, зареєстровані в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» №19983 від 13.09.2024, №28970 від 17.12.2024, №824 від 07.01.2025, №2434 від 20.01.2025; лист відділу поліції №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області №40368-2025 від 05.02.2025, з якого вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталась до відділу поліції щодо вчинення відносно неї домашнього насильства зі сторони [PERSON] ; постанову Сихівського районного суду м. Львова від 16.01.2025, з якої вбачається, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, за порушення винесеного термінового заборонного припису серії АА №448760 від 17.12.2024, а саме перебування за місцем проживання потерпілої особи [PERSON] . Оцінюючи вищенаведені докази, суд констатує, що заявниця [PERSON] протягом тривалого часу зазнавала зі сторони заінтересованої особи систематичного домашнього насильства у формі економічного, психологічного та фізичного насильства, остання потребує захисту у порядку, передбаченому Законом, оскільки ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції до нього заходів впливу, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявника, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення у майбутньому кривдником [PERSON] до заявниці [PERSON] економічного, психологічного чи фізичного насильства та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Враховуючи викладене, з метою запобігання і протидії економічному, фізичному та психологічному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявниці, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог заявниці. На думку суду видача обмежувального припису повинна забезпечити дієвий, ефективний та невідкладний захист заявника від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, а інтереси жертви домашнього насильства у даній конкретній ситуації переважають над інтересами кривдника. Приймаючи рішення в частині заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою, а саме квартирі за адресою [ADDRESS] , суд враховує наступне. Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 у справі №754/11171/19 вказав, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Крім того, як свідчить практика Верховного Суду, при вирішенні питання щодо застосування такого заходу як позбавлення права на користування житлом, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи,\~враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Оцінюючи пропорційність втручання у право власності на нерухоме майно та право користування майном [PERSON] , суд бере до уваги той факт, що насильство зі сторони останнього мало систематичний характер, яке тривало протягом тривалого періоду, а тому такий захід є пропорційним легітимній меті втручання у право володіння та користування нерухомим майном. Враховуючи вищенаведені вимоги Закону та встановленні обставини справи, з урахуванням оцінки ризиків та з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав строком на три місяці, а саме: заборонити перебувати в місці проживання постраждалої [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань менше 200 м до місця проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити особисто і через третіх осіб [PERSON] , переслідувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити контактувати з [PERSON] . При цьому, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису як три місяці є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я заявника. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial