Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" (надалі - позивач, кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідачка, позичальниця) про стягнення заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику № 3842190424 від 29.04.2024 (надалі - кредитний договір) у розмірі 26 794,25 грн. та судовий збір за її подання. Свої вимоги мотивує тим, що 29.04.2024 року між сторонами укладений кредитний договір. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачці кредит у розмірі 5400,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,5% в день в межах строку кредитування та зі сплатою знижених процентів у розмірі 1,35 % в день при виконанні певних умов кредитного договору. В свою чергу позичальниця свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом дату підготовки позовної заяви (включно) утворилась заборгованість у розмірі 26 794,25 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5400,00 грн., по процентах в розмірі 18 225,00 грн, по пені за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 3 169,25 грн, чим порушує права та інтереси кредитора. 19 грудня 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання, призначене на 16.01.2025 року, суд відклав на 11.02.2025 рік, оскільки щодо відповідачки були відсутні відомості про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання. В судове засідання, призначене на 11.02.2025 рік, сторони не з`явилися. Позивач повідомлений про дату та час судового засідання через електронний суд. В прохальній частині позовної заяви (п.4) міститься прохання про проведення розгляду справи за відсутності позивача та погодження на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка була повідомлена про дату та час судового засідання шляхом скерування поштового рекомендованого відправлення з повідомленням про вручення за адресою реєстрації місця проживання (штрихкодовий ідентифікатор АТ «Укрпошта» 0610224487226). Направлення повістки рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки її отримання адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку - суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18). У справі "Гарячий проти України" (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції. Крім того, оскільки позивач подавав позовну заяву через електронний суд, 10.12.2024 року надіслав відповідачці копію позовної заяви з додатками рекомендованим листом з описом вкладення ( штрихкодовий ідентифікатор АТ «Укрпошта» 0505212760727) і вона була проінформована про суть вимог позивача до неї та про суд, який розглядатиме її справу. Суд вважає, що для забезпечення участі сторін в розгляді справи вжито всі можливі засоби, однак, в судове засідання, призначене на 11.02.2025, вони не з`явилася. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Кредитор зареєстрований як юридична особа, основним видом діяльності якого є кредитування, що підтверджується випискою з ЄДР. 16.05.2023 року позивач уклав з ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім" (надалі - ФК) договір №160523/1, за яким доручив останньому за відповідну плату здійснювати перекази коштів (платежів) з використанням реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил МПС для сервісів Visa Direct/ Master Card Money Send. 29.04.2024 року сторони уклали кредитний договір, за яким відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 5400,00 грн.(сума позики) на строк 360 днів ( п. 2.5. кредитного договору). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (надалі - графік платежів), що є додатком №1 до кредитного договору. У графіку платежів узгоджені дати та суми повернення коштів за кредитним договором. Зокрема, проценти за користування позикою мають сплачуватися позичальницею кожних 30 днів: 29.05.2024 року, 28.06.2024 року, 28.07.2024 року, 27.08.2024 року, 26.09.2024 року, 26.10.2024 року, 25.11.2024 року, 25.12.2024 року, 24.01.2025 року, 23.02.2025 року, 25.03.2025 року та 24.04.2025 року в розмірі 2430,00 грн за виключенням платежу від 29.05.2024 року, який становить 2 187,00 грн. Щодо цього платежу від 29.05.2024 року є застереження про те, що розмір процентів за вказаний період буде перерахований за стандартною процентною ставкою, якщо позичальник не виконає умови кредитного договору для отримання зниженої процентної ставки, і становитиме 2430,00 грн. Сума позики (тіла кредиту) в розмірі 5400,00 грн підлягає поверненню 24.04.2025 року. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1.5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору. Хоча кредитним договором була передбачена знижена процентна ставка в розмірі 1,35 % в день за певних умов, ці умови позичальницею не були виконанні і знижена відсоткова ставка не діяла. Денна процентна ставка становить 1,5% та розраховується за формулою, наведеною в Законі України "Про споживче кредитування" (ЗВСК/ ЗРК)/t х 100% та становить (29160/5400)/360х100%. Протягом строку дії кредитного договору розмір процентів за користування кредитними коштами може бути змінений у бік зменшення для позичальника у випадку та на умовах: визначених в п. 2.6.2 Договору та/або умовами Програми лояльності та/або умовами Правил та/або умовами окремих акцій та/або умовами індивідуальних пропозицій Позичальнику, зокрема у випадку отримання Позичальником знижки на стандартну процентну ставку (п.2.6.3 кредитного договору). Кредит надається на споживчі цілі на умовах зворотності, строковості та платності ( п. 1.12). Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом перерахування на банківський рахунок позичальниці з використанням реквізитів платіжної картки [NUMBER] (п. 3.1.). У п. 6.4. кредитного договору сторони узгодили умови та порядок дострокового повернення кредиту. Так, у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом щонайменше на один календарний місяць, позичальник має право вимагати повернення кредиту строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається в особистий кабінет позичальника та/або у вигляді електронного листа на електронну адресу позичальника, зазначену в договорі (або окремо надану позичальником позивачу) та/або шляхом СМС-повідомлення на номер телефону позичальника, зазначений в договорі або в його особистому кабінеті та/або відправки повідомлення в месенджер та/або шляхом направлення повідомлення в спосіб, передбачений цим пунктом договору на додаткові контактні дані позичальника, вказані в договорі ( або окремому повідомлені позичальником або зазначені ним в особистому кабінеті). Моментом отримання позичальником повідомлення є момент отримання позивачем електронного підтвердження про таке направлення. Відповідно до п. 7.4 кредитного договору, за порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені Договором, кредитор має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Згідно витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи позивача, в ній міститься заповнена позичальницею, яка ідентифікована та верифікована за допомогою системи BankID, анкета клієнта з її персональними даними, в тому числі електронною поштою та номером телефону. Перед укладенням кредитного договору, позичальниця отримала паспорт споживчого кредиту з інформацією про умови кредитування. Відповідно до відомостей з електронного листування між позивачем та відповідачкою на її електронну адресу буди скеровані унікальні одноразові ідентифікатори для підписання паспорта кредитування (bq5x0ladz) та кредитного договору ( 436oh3hvs). Зі сторони позивача кредитний договір та паспорт споживчого кредиту підписаний [PERSON] , яка відповідно до відомостей ЄДР, є його керівником. Відповідачкою договір підписаний електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором 436oh3hvs) 29 квітня 2024 року. Код 436oh3hvs був відправлений на електронну адресу позичальниці, яку вона зазначила в анкеті клієнта. Відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути в передбачені договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші передбачені платежі на умовах, визначених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №19842-1354-104471092 від 29.04.2024 року , платник ТОВ"ІННОВА ФІНАНС", призначення платежу - кредитні кошти від ТОВ"ІННОВА ФІНАНС", сума - 5400,00 грн, карта - [NUMBER]. Заборгованість по пені, яка розрахована позивачем з 29.04.2024 року до 10.12.2024 року, становить 3 169,25 грн. Пеня нарахована виключно на тіло кредиту (суму позики) в розмірі 5400,00 грн. Відомості про заборгованість за процентами в розмірі 18 225,00 грн містяться лише в позовній заяві. Детального розрахунку заборгованості за процентами позивач не надав. Як і не надав відомостей про період нарахування процентів. В позовній заяві зазначено, що така заборгованість є на дату підготовки позовної заяви ( включно), відомостей про дату підготовки позовної заяви не має. Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Розглядаючи спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) з врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». Відповідачка підписала договір за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки невиконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК. У порушення вимог Закону, відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми згідно графіку платежів не повернула. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази в частині, що підтверджують існування зобов`язальних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідачки суд визнає належними і допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують існування договірних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідачки. Однак надані позивачем докази не підтверджують заявлену до стягнення суму заборгованості. Відповідачка не надала доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Водночас, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20(провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Позивач просив стягнути з відповідачки 5 400,00 грн. заборгованості по тілу кредиту. Однак, згідно графіку платежів ( додаток №1) суму позики ( тіла кредиту) відповідачка має повернути лише 24.04.2025 року. Доказів дотримання процедури дострокового стягнення кредиту, передбаченої п. 6.4. кредитного договору, позивач не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування" у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Ця норма закону втілена в п. 6.4. кредитного договору, яку позивач не дотримався, а тому не має право вимагати повернення тіла кредиту ( суми позики) без застосування відповідної процедури. Такий висновок суду відповідає висновку Великої палати Верховного Суду у справі № 638/13683/15-ц ( постанова від 26 травня 2020 року) про те, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України "Про захист прав споживачів" порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. І хоча у цій справі суд виснував про застосування частини 10 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, однак і ч. 4 ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування" вимагає дотримання певної процедури для набуття права на дострокове повернення кредиту у разі порушення його умов позичальником. Отже, позивач не набув права на дострокове стягнення тіла кредиту ( суми позики), строк сплати якої настане 24.04.2025 року та передчасно заявив вимогу про його стягнення, а тому у стягненні заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 400,00 грн. слід відмовити. Оскільки суд встановив, що строк сплати тіла кредиту (суми позики) не настав, то і вимога позивача про стягнення пені за порушення позичальником строків повернення тіла кредиту (суми позики) безпідставна. А тому у стягненні пені в розмірі 3 169,25 грн слід відмовити. З цієї ж підстави стягненню підлягають проценти, строк сплати яких настав відповідно до графіку платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору. А саме проценти, строк сплати яких настав 29.05.2024 року, 28.06.2024 року, 28.07.2024 року, 27.08.2024 року, 26.09.2024 року, 26.10.2024 року та 25.11.2024 року. Кожен із цих платежів становить 2 430,00 грн. І перший платіж також, оскільки позичальниця не виконала умов договору для отримання зниженої відсоткової ставки за перший місять користування тілом кредиту ( сумою позики). Такі проценти нараховувались, виходячи з суми позики 5 400,00 грн за процентною ставкою 1,5% в день. Враховуючи, що згідно умов кредитного договору загальні витрати за кредитом складаються виключно з процентів як плати за кредит. ( п.2.10.2.1.), то проценти за користування кредитом відповідають розміру денної процентної ставки 1,5% ( п. 2.10.3.1). Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року внесено зміни до Закону України "Про споживче кредитування". Цей закон набув чинності 24.12.2023 року. Зокрема, ст. 8 доповнено частиною 5 такого змісту: максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. А Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 17 такого змісту: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. З врахуванням цих змін з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки становив 2,5 %, з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року - 1,5 %, а з 21.08.2024 року - 1%. Ці зміни є чіткими та розумно передбачуваними. У цій справі суд встановив, що кредитний договір укладений 29.04.2024 року, в період дії Закону України № 3498-IX. І позивач як професійний учасник ринку фінансових послуг не міг не знати, що з 21.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Більше того, позивач у позовній заяві підтверджує, що йому відомі законодавчі обмеження щодо денної процентної ставки, передбачені Законом України "Про споживче кредитування" зі змінами внесеними Законом № 3498 від 22.11.2023 року, однак хибно вважав, що може і після закінчення пільгового періоду, з 21.08.2024 року, нараховувати проценти на тіло кредиту (суму позики) за процентною ставкою 1,5 %, що в результаті призводить до виходу за межі максимальної денної процентної ставки, передбаченої ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. А тому суд вважає, що стягненню підлягають проценти за користування тілом кредиту ( сумою позики) з 29.04.2024 року до 20.08.2024 року. Суд вважає, що не може стягувати проценти за період з 21.08.2024 року до 25.11.2024 року, так як вони нараховані за процентною ставкою, при застосуванні якої денна процентна ставка виходить за межі максимальної ставки передбаченої ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", а самостійно змінювати та встановлювати умови кредитного договору не входить до повноважень суду. Так стягненню підлягають проценти, нараховані за процентною ставкою 1,5 % в день, строк сплати яких настав згідно графіку платежів 29.05.2024 року, 28.06.2024 року, 28.07.2024 року: 2430,00 грн х 3 платежі =7 290,00 грн. та проценти, нараховані за процентною ставкою 1,5 % в день за період з 29.07.2024 року до 20.08.2024 року ( 23 дні) : 5400,00грн х 1,5%/100%=81,00 грн - сума процентів за 1 день. 81,00 грн х 23 дні=1863,00 грн. Разом до стягнення заборгованості за процентами підлягає 7290,00 грн +1863,00 грн = 9153,00 грн. Враховуючи, наведені розрахунки, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 9153,00 грн, що складається із заборгованості по процентах за період з 29.04.2024 року до 20.08.2024 року ( включно). Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесений останнім і документально підтверджений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд задовольнив позов на 34,16% від розміру позовних вимог ( 9153/26794,25х100%=34,16%). Отже, на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 827,49 грн.

Outcome: partial