Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Представник ТОВ «Споживчий центр» Скакун Г.О. звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позові вказувала, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 27.03.2023 року укладено кредитний договір (оферти) №27.03.2023-100001314, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 6000,00 грн строком на 42 дні. Ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». Ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Відповідно до договору від 27.03.2023 року та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 6000,00 грн строком на 42 дні, [PERSON] 27.03.2023 року отримано кредитні кошти у розмірі 6000,00 грн на реквізити електронного платіжного засобу споживача [NUMBER]. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 12720,00 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000,00 грн та по процентам у розмірі 6720,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». [PERSON] 27.03.2023 року електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 6000,00 грн., а отже акцептовано умови договору. Позичальником [PERSON] під час укладення кредитного договору №27.03.2023-100001314 пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації позичальника - [PERSON] з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. Просила стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №27.03.2023-100001314 від 27.03.2023 року у розмірі 12720,00 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 гривень. У судове засідання представник позивача не з`явилася, будучи повідомленою про місце, день та годину слухання справи належним чином. У позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. У встановлений судом строк представник позивача Павленко Д.О. надіслав через систему «Електронний суд» відповідь на відзив, у якій зазначив, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою був укладений кредитний договір №27.03.2023-100001314 від 27.03.2023 року у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Стороною позивача документи, що складають кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають кредитний договір підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомленні на номер, вказаний останньою, як фінансовий - [NUMBER]. За інформацією з довідки ТОВ «Старт-мобайл» вих. №2701/25-5 від 27.01.2025 року: «на номер абонента [NUMBER] 27.03.2023 о 15:29:48 було доставлено SMS повідомлення з текстом: «Код ШвидкоГроші: [NUMBER] ». Останні було використано відповідачкою для підписання кредитного договору 27.03.2023 року о 15:32:35. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Картка субконто з детальним розрахунком заборгованості, яка є належним та допустимим доказом. Видача кредитних коштів відповідачці підтверджується квитанцією №2262486237 від 27.03.2023 року, яка є первинним платіжним документом у розумінні ЗУ «Про платіжні послуги». Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідачки, номер якого зазначено нею у кредитному договорі (заявці), за допомогою еквайрингу - Liqay. ТОВ «Споживчий центр» не має обов`язку надавати повні реквізити банківської картки у зв`язку з тим, що відповідно до п.64 Розділу 3 Постанови Правління НБУ №164 від 29.07.2022 року «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» (у редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору) - суб`єкт господарювання зобов`язаний не копіювати. Просив позовні вимоги задовольнити, а розгляд справи здійснювати без участі представника позивача. Інших доказів не надав. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, належно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи по суті про що є відомості в матеріалах справи. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідачки адвокат Васильченко Г.І. підтримала відзив на позов, у якому зазначила, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Позивачем не доведено факту укладення кредитного договору №27.03.2023-100001314 від 27.03.2023 року. Відповідачка заперечує підписання будь-яких документів одноразовим ідентифікатором та отримання коштів від ТОВ «Споживчий центр». З доданих до позову документів вбачається, що жоден з них не був укладений (підписаний) відповідачкою. Позивачем додано квитанцію Liqpay від 27.03.2023 року про електронний переказ коштів за кредитним договором №27.03.2023-100001314, за змістом якої «Швидкий кредит» перерахував на невстановлений банківський рахунок кошти в сумі 6000,00 грн., номер рахунку отримувача та його ПІБ, РНОКПП не відображено. Тому вважає, що неможливо ідентифікувати відповідачку, як власника банківської картки та отримувача цих коштів за вказаним документом. Платником вказаний «Швидкий кредит», проте невідомо, яким чином даний платник відноситься до ТОВ «Споживчий центр». На квитанції відбиток печатки АТ КБ «ПриватБанк». Однак у матеріалах справи відсутні докази щодо наявності зобов`язальних правовідносин між ТОВ «Споживчий центр» та АТ КБ «ПриватБанк», згідно яких позивач доручив АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахування коштів за договором №27.03.2023-100001314. Квитанція Liqpay від 27.03.2023 року не є первинним документом в розумінні ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Надана довідка-розрахунок складена позивачем і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції: з неї неможливо вирахувати, коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з боку відповідачки, який був порядок нарахування відсотків, тощо. Дана довідка-розрахунок не дозволяє перевірити правильність нарахування відсотків, а також зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачкою умов кредитного договору та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачкою. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] та стягнути з ТОВ «Споживчий центр» на користь [PERSON] судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, докази розміру яких будуть надані відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, тобто протягом 5 днів після ухвалення рішення судом. Також підтримала заперечення на відповідь на відзив на позов, у яких зазначила, що позивачем не надано сам кредитний договір, а надано лише скрин-шот із сайту з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) та заявку від 27.03.2023 року, зі змісту яких вбачається «для підписання та укладання договору введіть код з смс, яке було відправлене на ваш фінансовий номер» та кнопка «далі», також на скрин-шоті вказана кнопка «підтверджую укладання кредитного договору». Тобто зі змісту наданого позивачем скрин-шоту кредитного договору вбачається, що він не є укладеним, а перебуває в процесі укладення і невідомо чи був завершений цей процес. Тому вважає, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору. Позивачем не надано доказів, які підтверджують зобов`язальні відносини між позивачем та ТОВ «Старт-мобайл», відповідно до яких ТОВ «Старт-мобайл» зобов`язувалось відправляти позичальникам одноразові ідентифікатори. Документ з назвою Log file «Візуальна форма послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника) шляхом укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі є просто набраним текстом керівником департаменту позивача і не підтверджує факт виконання відповідачкою всіх зазначених у цьому документі дій. Позивачем подано докази з пропуском строку, встановленого ч.2 ст.83 ЦПК України. Позивачем надано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №27.03.2023-100001314, складений представником ТОВ «Споживчий центр». Виписка субконто не підтверджує ні умови кредитування, ні факт отримання кредиту, ні суму заборгованості за кредитом, і не є підтвердженням виконаних банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення кредитора. Просила не приймати до розгляду докази, надані позивачем ТОВ «Споживчий центр» разом з відповіддю на відзив, оскільки вони подані з порушенням процесуального строку, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та стягнути з ТОВ «Споживчий центр» на користь [PERSON] судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. Докази розміру остаточно понесених витрат на правничу допомогу будуть надані відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, тобто протягом 5 днів після ухвалення рішення судом. Суд, заслухавши представника відповідачки адвоката Васильченко Г.І., вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов ТОВ «Споживчий центр» задоволенню не підлягає з таких підстав. На підтвердження позовних вимог представником позивача надано такі докази: довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №27.03.2023-100001314 від 27.03.2023 року, згідно якого - заборгованість [PERSON] по кредитному договору становила 12720,00 грн, з яких: 6000,00 грн - основний борг; 6720,00 грн - проценти (за період з 27.03.2023 року до 07.05.2023 року); копію квитанції Liqpay від 27.03.2023 року, згідно якої - ID платежу - 2262486237, сума 6000,00 грн, дата та час платежі - 27.03.22023 року 15:33, призначення - видача за договором №27.03.2023-100001314, платник - Швидкий кредит, сайт - sgroshi.com.ua, отримувач - [NUMBER]; копію додатку до анкети позичальника від 27.03.2023 року, у якому наявна інформація - контактні дані клієнта - [PERSON] , номер телефону [NUMBER] , фактична адреса - Чернівці, сума, яка цікавить - 6000,00 грн на 14 календарних днів. Зазначено, що підписано одноразовим ідентифікатором [NUMBER]; копію таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором №27.03.2023-100001314 від 27.03.2023 року про споживчий кредит, укладено між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , згідно якої - сума кредиту - 6000,00 грн, проценти за користування кредитом - 5040,00 грн, кількість днів у розрахунковому періоді - 14, реальна річна процентна ставка - 75979%. Зазначено, що підписано одноразовим ідентифікатором [NUMBER]; копію пропозиції ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферту) від 27.03.2023 року, на якій зазначено, що її підписано одноразовим ідентифікатором [NUMBER]; копію заявки від 27.03.2023 року, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферту), з якою позичальник [PERSON] ознайомилася 27.03.2023 року, де кредитодавцем є ТОВ «Споживчий центр». Зазначено, що відповідно до умов кредитного договору №27.03.2023-100001314 від 27.03.2023 року позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту - 6000,00 грн; строк, на який видається кредит - 42 дні з дати його надання; дата повернення кредиту - 07.05.2023 року; ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ»; ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ»; розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; проценти розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді; неустойка - 120,00 грн за кожен день невиконання / неналежного виконання окремого зобов`язання; розмір процентів відповідно до ст.625 ЦК України становить 730% річних; спосіб ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через систему BankID НБУ. Зазначено, що підписано одноразовим ідентифікатором [NUMBER]; копію підтвердження кредитного договору, згідно якого - №27.03.2023-100001314 від 27.03.2023 року; кому - [PERSON] ; адреса: [ADDRESS] ; від - ТОВ «Споживчий центр»; сума кредиту - 6000,00 грн; строк, на який видається кредит - 42 дні з дати його надання; дата повернення кредиту - 07.05.2023 року; ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ»; ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ»; розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; проценти розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Це підтвердження є невід`ємною частиною договору. Відсутній надпис, що підписано одноразовим ідентифікатором позичальника; копію картки з анкетними даними [PERSON] . На спростування позовних вимог відповідачкою та її представником доказів суду не надано. При вирішенні позовних вимог суд застосовує такі норми права. За положеннями ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1054, ст.1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч.3, ч.6, ч.8 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.1 ст.13 ЗУ «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з положень ст.13 ЗУ «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин. Згідно з ст.ст.16, 17, 18 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Документ на переказ може бути паперовим або електронним. Вимоги до засобів формування і обробки документів на переказ визначаються Національним банком України. Документи за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів та інших документів, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, можуть бути паперовими та електронними. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, встановлених Національним банком України. Електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа на переказ. Порядок застосування електронного підпису для засвідчення електронного документа на переказ установлюється нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно ст.ст.20, 22, 25 Закону ініціатором переказу може бути платник, а також обтяжувач чи отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21). Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З наданих сторонами та безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних, достатніх та допустимих доказів судом установлено, що: - відповідачка категорично заперечує щодо укладення кредитного договору №27.03.2023-100001314 від 27.03.2023 року та отримання коштів за ним; - у матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені ст.ст.22, 25 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.13 ЗУ «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу позивачем кредитних коштів на рахунок відповідачки, а також те, що такий переказ є завершеним; - на підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу кредитних коштів відповідачці, позивачем надано квитанцію Liqpay від 27.03.2023 року ID платежу 2262486237 про перерахування суми 6000,00 грн за договором №27.03.2023-100001314, однак даний доказ є неналежним та недопустимим, оскільки у ньому відсутній повний номер картки отримувача, а до позову не додано доказів належності картки з номером [NUMBER] [PERSON] , платником вказаний «Швидкий кредит», а не ТОВ «Споживчий центр»; - довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором складена «Уповноваженим співробітником ТОВ «Споживчий центр» Іриною Чайка, однак доказів того, хто саме її уповноважував і на підставі яких документів у неї виникли повноваження на її складання представник позивача до позову не надав, а тому вона є недопустимим доказом. та недостовірним доказом. Оскільки інформація у цій довідці повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - позивача, то дана довідка є недостовірним доказом; - вказані документи не є первинними бухгалтерськими документами, вони не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «Споживчий центр» коштів в сумі 6000,00 грн на картковий рахунок, який належить саме [PERSON] . Отже, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази верифікації банківської картки, на яку, начебто, здійснювалося перерахування коштів за договором і первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували переказ коштів [PERSON] за кредитним договором №27.03.2023-100001314 від 27.03.2023 року позивач не надав, що є його процесуальним обов`язком у даній категорії справ. За таких обставин, позивачем не виконано встановленого ст.ст.12, 81 ЦПК України обов`язку доводити належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами виконання обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачці на її рахунок. Враховуючи наведені вище вимоги закону, досліджені докази та встановлені на їх підставі обставин, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №27.03.2023-100001314 від 27.03.2023 року у сумі 12720,00 грн. безпідставні та задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст.2, 15, 526, 530, 536, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed