Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альте Комфорт Уно" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Альте Комфорт Уно") звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості, які в подальшому уточнив, за житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 25 923 грн. 14 коп., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 23 456,11 грн., 3% річних у розмірі 593,15 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 1 173,14 грн. та 700,47 грн. - пені. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг житлового будинку [ADDRESS] та надає послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , отримує надані позивачем житлово-комунальні послуги, при цьому, не здійснює оплату за такі послуги, у зв`язку із чим за нею утворилась заборгованість, яка станом на 30.08.2024 становить 23 456,11 грн. Позивач, звертався до відповідача з вимогою про сплату заборгованості, проте відповідач в добровільному порядку заборгованість не сплатила, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням пені, інексу інфляції та 3% річних, а також понесені судові витрати. 29.10.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяу, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачем не визнається договір укладений між позивачем та забудовниками. Договір приєднання, що був підписаний між позивачем та відповідачем, був підписаний під примусом та шляхом обману. В день приймання об`єкту нерухомого майна та підписання акту прийому-передачі приміщення, відповідачу був наданий на підпис договір приєднання №Т25/37 від 06.12.2021 до договору №1 від 28.09.2021 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком по [ADDRESS] управляючою компанією ТОВ "Альте Комфорт Уно", яка була одноосібно була обрана забудовником. Відповідач неодноразово зверталась до представників позивача та забудовника, що з нею особисто, як і з майбутнім споживачем та платником послуг, ніхто із представників позивача не зв`язувався, обговорення та погодження умов, послуг, тарифів надання послуг не відбувалось та з самим договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком не ознайомив. Відповідача шляхом шантажу примусили підписати договір приєднання, погружуючи останній розірванням основного договору купівлі-продажу та недопуску відповідача до придбаного житла у разі відмови підписати договір №Т25/37, що змусило відповідача підписати даний договір. 17.10.2022 відповідач направила на адресу позивача повідомлення про відмову від договору №Т25/37. Відповідач неодноразово зверталася до позивача з заявами та скаргами щодо невідповідності тарифу, дублювання ідентичних послуг та закладання в кошторис послуг тарифу за елекроенергію не як для побутового споживача. Щодо витрат на правничу допомогу, то останні є завищеними та нічим необгрунтованими та не відповідають критерію реальності адвокатських витрат. 13.11.2024 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому предстаник позивача заперечує проти доводів відповідача посилаючись на наступні обставини. Посилання відповідача на відсутність договору не є підставою для ненархування житлово-комунальних послуг. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Відповідача поідомлено про умови договору приєднання, його форма відповідає формі, що встановлена законодавством. Після введення будинку в експлуатацію співвласники будинку повинні протягом строку встановленого ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" передати функції з управління будинком управителю. Відповідно до даного нормативно-правового акту та ЗУ "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники мали повне право на обрання управителя та укладання з ним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. В результаті 28.09.2021 співвласниками було укладено тристоронній договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з позивачем. Форма договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком розроблена та погоджена співвласниками до належного виконання його умов усіма сторонами. Форма договору приєднання встановлена однакова для всіх співвласників, жодних індивідуальних особливостей до договору відповідно до законодавства бути не може. На момент підписання договору ще не було підписано акту приймання-передачі майнових прав, тому відповідачу було запропоновано укласти договір приєднання з вже обраним співвласниками управителем. Жодного примушення щодо підписання зазначеного договору приєднання не могло бути, так як відповідач на той час не мав повноважень обирати управителя та визначати умови договору, а міг лише приєднатися за договором приєднання та отримувати послуги по вже укладеному раніше з управителем договору. Співвласники станом на 2024 рік не ініціювали зміну керуючої компанії, що свідчить про належне утримання управителем будинку. Посилання відповідача щодо ціни за електроенергію, не може бути взято до уваги, оскільки відповідачу не нараховувалася оплата за електроенергію. Теж саме стосується і абонплати, яку не заявлено до стягнення. Основним аргументом відповідача є відсутність договору, однак даний факт не є підставою для ігнорування обов`язку по утриманню власності. Запереченя на відповідь на відзив від відповідача не надходили. 30.01.2025 представником позивача подано додаткові пояснення, зокрема в яких останнім здійснено уточнення щодо стягнення штрафних санкцій. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала, просила позов задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві та у відповіді на відзив. Відповідач проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні, з підстав зазначених у відзивві на позовну заяву. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору №1 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 28.09.2021 /Т.І а.с.14-19/. Відповідно до п. 2.1 даного договору, Управитель приймає на себе зобов`язання своєчасно надавати Співвласникам посулги відповідної якості, що визначені даним договором, а Співвласники зобов`язуються своєчасно оплачувати надані послуги у строки і на умовах, що передбачені даним договором, а також належним чином виконувати зобов`язання співвласників відповідно до чинного законодавства України, в т.ч. сприяти Управителеві у належному виконанні останнім зобов`язань за договором. Сторонами визнається та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] /Т.І а.с.180-182/. 06.12.2021 між ТОВ Альте Комфорт Уно" та [PERSON] було підписано договір приєднання №Т25/37 /Т.І а.с.157-169/. Відповідно до п. 9.1 договору, даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту йог підписання і діє протягом одного року. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить исьмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовеним на чергоий однорічний строк. 17.10.2022 [PERSON] направила на адресу позивача повідомлення про відмову від договору /Т.ІІ а.с.45-46/. Позивачем, як балансоутримувачем багатоквартирного будинку [ADDRESS] безперервно надаються житлово-комунальні послуги та заключено ряд договорів на належне його утримання, зокрема вивезення побутового сміття, обслуговування та ремонту ліфтів, технічне обслуговування систем протипожежного захисту, технічне обслуговування водопровідних насосних станцій та систем вентиляції, технічне обслуговування і ремонт обладнання ОДС, постачання теплової енергії та гарячої води, обслуговування систем центрального опаленя, каналізації, гарячого та холодного водопостачання внутрішніх будинкових електромереж, електрощитових та систем внутрішнього опалення, тощо /Т.І а.с. 22-152/. Статтею 322 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі по тексту - ЗУ «Про житлово-комунальні послуги») визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Разом з тим, ст. 4 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно зі ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади; друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Згідно з частиною 2 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. За змістом ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. За приписами статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктів 18, 20, 30 Правил, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог «Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями», які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що позивач безперебійно надавав та надає житлово-комунальні послуги, а відповідач в свою чергу споживає їх, однак не належним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати отриманих житлово-комунальних послуг, у зв`яку із чим за нею утворилась заборгованість, яка станом на 30.08.2024 становить 23 456 грн. 11 коп., що підтверджується наявним рахунком в матеріалах справи, відповідач в обгрунтування своїх заперечень іншого контррозрахунку не подавав. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, вбачається, що відповідач зобов`язана сплачувати житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг. На підставі викладеного вище, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 23 456, 11 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача та користь позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних суд зазначає наступне. За приписом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку позивача іфляційна складова боргу, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1 173,41 коп., а 3% річних 593, 15 грн. Відповідно до ст. 26 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послугиспоживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочння. Згідно з розрахунком наданим позивачем розмір пені, що підлягає стягненню з відпоідача становить 700, 47 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно чч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих їй житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Оцінюючи належність, допустимість а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач є балансоутримувачем та надає житлово-комунальні послуги, споживачем яких є відповідач, проте остання не здійснює їх оплату, обов`язок по сплаті яких покладений на відповідача, як на власника нерухомого майна ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", останні підлягають стягненню в примусовому порядку з урахуванням штрафних санкцій. Разом з тим, суд критично ставиться до доводів відповідача щодо фіктивності укладеного договору №1 від 28.09.2021, відповідно до якого позивач є балансоутримувачем багатоквартирного будинку, оскільки даний договір в судовому порядку не оспорений є дійсним і доказів протилежного суду не надано. Щодо витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно матеріалів справи, вбачається, що правова допомога позивачу надавалась на підставі договору про надання правової допомоги від 10.07.2024 №10/07. Згідно акту приймання наданих послуг за договором №10/07 від 10.07.2024 вартість наданих послуг становить 14 000 грн. Відповідно до постанов Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №159/5837/19, від 22.01.2021 у справі №925/1137/19, від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 у справі №554/2586/16, від 17.02.2021 у справі №753/1203/18 визначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір в разі задоволенні позову покладається на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2 422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 14 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved