Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

У червні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 103993160, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 3000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у порядку та розмірах, визначених умовами договору. Договір кредиту був укладений в електронному вигляді та підписаний [PERSON] електронним підписом відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». 29.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №29-12/2021-45, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за рядом договорів позики, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 103993160 від 13.09.2021 року. 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір відступлення права вимоги №10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до Боржників за рядом договорів, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №103993160 від 13.09.2021 року. Згідно розрахунку, заборгованість [PERSON] за договором кредиту № 103993160 від 13.09.2021 року становить 20559,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 3000,00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 17559,00 гривень. На підставі наведеного ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за Договором кредиту № 103993160 від 13.09.2021 року у загальній сумі 20559,00 гривень, понесені судові витрати у виді сплати судового збору у сумі 3028,00 гривень та витрати на правову допомогу 9000,00 гривень. В судовому засіданні представниця позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні на підтримання поданого відзиву проти позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити, а в разі, якщо суд дійде висновку про часткову обґрунтованість заявленого позову, в усякому разі не стягувати нарахування понад 3009 грн., з яких 3000 грн. сума позики, 9 грн. проценти за користування нею в межах визначених сторонами договору строків та інших умов відповідних нарахувань. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15.10.2024 було задоволено позов ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 19.11.2024 [PERSON] подала до суду заяву про перегляд заочного рішення. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2024 дана заява надійшла в провадження судді Павловської А.А. Ухвалою суду від 20.11.2024 призначено заяву [PERSON] про поновлення строку подання заяви про перегляд заочного рішення до судового розгляду на 28.11.2024. 28.11.2024 заяву [PERSON] задоволено. Поновлено [PERSON] строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15.10.2024 року у справі за позовом ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості та прийнято її заяву. Судове засідання для розгляду заяви про перегляд заочного рішення постановлено призначити на 23.12.2024 об 11.00 год. 23.12.2024 скасовано заочне рішення від 15.10.2024, призначено справу до розгляду на 10.01.2025 року. 10.01.2025\~розгляд справи\~закінчено ухваленням\~рішення суду\~по суті\~заявлених вимог. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит № 103993160, відповідно до якого товариство зобов`язалося надати кредит у сумі 3000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] , у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами у порядку та на умовах, визначених цим договором (пункти 1.1, 1.2 Договору). [PERSON] підписала кредитний договір № 103993160 від 13.09.2021 року шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (F42781), що підтверджено наданою позивачем довідкою про ідентифікацію. В судовому засіданні представник відповідачки пояснив, що факту підписання договору його сторонами (погодження викладених в ньому умов) не оспорює. Пунктами 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3 Договору встановлено, що кредит надається строком на 30 днів з 13.09.2021 року, термін повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за його користування 13.10.2021 рік. Одноразова комісія за надання кредиту становить 2850,00 гривень (19,00 % від суми кредиту). Проценти за користування кредитом становлять 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п. 1.5.2, 1.6 Договору). Згідно платіжного доручення №32393723 від 13.09.2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] кошти у сумі 3000,00 гривень згідно договору № 103993160. Отже, первинний кредитор надав відповідачці визначені договором кредитні кошти, чого відповідачка також не оспорює. За змістом пункту 2.2.1 кредитного договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п. 2.3 договору. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору (пункт 2.2.2 кредитного договору). Із положень пункту 2.3.1.1 кредитного договору слідує, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору. Відповідачка вище зазначених дій на ініціювання пролонгації договору не вчиняла. В силу пункту 4.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 цього Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбаченихстаттею 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця сума договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини 2статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 цього Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. 29.12.2021 між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №29-12/2021-45, відповідно до умов якого ТОВ «Вердитк Капітал» набуло право вимоги за рядом договорів позики, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 103993160 від 13.09.2021. 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір відступлення права вимоги №10-03/2023/01, відповідно до умов якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до Боржників за рядом договорів, в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 103993160 від 13.09.2021 року. У реєстрі боржників до Договору №10-03/2023/01\~Про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги заборгованість [PERSON] за договором кредиту № 103993160 від 13.09.2021 року зазначена в сумі 20559,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 3000,00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 17559,00 гривень. 4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав, застосовані норми права Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. (ст. 642 ЦК України). Між первісним кредитором і відповідачкою укладено кредитний договір. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Первісний кредитор свої зобов`язання з надання кредитних коштів виконав, а відповідачка допустила прострочення,Ю не повернувши суми кредиту та процентів за користування ним. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Скориставшись зазначеною можливістю, первісний кредитор передав своє право вимоги до відповідачки новому кредитору, яким є наразі позивач. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, позивач наразі отримав в установленому законом порядку право вимоги до відповідачки за несплаченими сумами заборгованості згідно умов кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження заявлених позовних вимог та розміру заборгованості відповідачки за кредитним договором №103993160 від 13.09.2021 позивачем надано суду розрахунки заборгованості TOB «Мілоан», ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Коллект Центр», згідно яких заборгованість відповідачки за період з 29.12.2021 по 23.02.2022 становить 20559,00 гривень з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3000,00 грн.; заборгованість за відсотками - 17559,00 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12\~(провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з п. 1.3 та п. 1.5.2 договору про споживчий кредит, кредит надається строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 2.3 Договору сторони визначили порядок пролонгації строку кредитування на пільгових та на стандартних (базових) умовах. При цьому відповідно до п.2.3.2 Договору, Розділ 2.3 є домовленістю сторін про зміну умов кредитного договору на умовах відкладальної обставини щодо якої невідомо настане вона чи ні, відповідно до ст.212 ЦК України, і яка полягає у: а) здійсненні платежу(ів) позичальником після вибору доступних умов пролонгації на пільгових умовах, згідно п.2.3.1.1 Договору та розділу 6 Правил; б) продовженні користування кредитними коштами позичальником після спливу строку кредитування, визначеного згідно п.1.3, п.2.3.1.1., п.2.3.1.2 Договору. Після настання визначених в пунктах "а" та/або "б" цього пункту обставин, умови кредитного договору, зокрема строк кредитування, згідно п.1.3, термін (дата) повернення кредиту і сплата винагород (плати) визначений п.1.4 змінюються пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються Кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою та змістом може відрізнятись від Додатку №1, і розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті позичальника, який уповноважує кредитодавця на таке оновлення та не потребує будь-якого іншого оформлення. У випадку розбіжностей між умовами кредитного договору, включаючи додатки 1,2 та оновленим графіком платежів, застосовуються умови визначені оновленим графіком. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що мала місце пролонгація договору про споживчий кредит №103993160 від 13.09.2021 р., із зазначенням терміну такої пролонгації, нової дати платежу разом з актуальною сумою заборгованості, а також їх відображення в оновленому графіку платежів. Відповідно до положень ч.7 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Позивач як на підставу для нарахування відсотків після закінчення строку кредитування також посилалась на положення п. 4.2 Договору, згідно якого у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова Договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів наступає після відповідної вимоги Кредитодавця. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження направлення (пред`явлення) позичальнику [PERSON] вимоги про сплату процентів відповідно до положень п. 4.2 Договору і ст.625 ЦК України, та відповідно виникнення у останньої обов`язку по їх сплаті, як це визначено умовами кредитного Договору і що виключає підстави до стягнення відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору. Тобто нарахування заборгованості по процентах в сумі 17550,00 грн. (понад 9 грн., згідно розрахунку на арк. спр. 14, по 13.10.2021) проведено кредитором поза межами строку кредитування. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь\~Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»\~заборгованість за Договором про споживчий кредит №103993160 від 13.09.2021 в сумі 3009,00 грн., з яких: 3000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 9 грн. заборгованість за процентами. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Розрахунок судових витрат до стягнення є таким. Позивачем понесено судових витрат на суму 3028 грн. судового збору і 9000 грн. на оплату професійної правничої допомоги. Представник відповідачки посилав на завищення суми правничої допомоги і суд з такими доводами погоджується, з огляду на неспівмірність зазначеної суми зі складністю справи, суму витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає до розподілу, слід зменшити до 3000 грн. Таким чином, загальна сума судових витрат, понесених позивачем, до розподілу становитиме 6028 грн. 6028 грн. судових витрат позивача х 3009 грн. присуджених до стягнення коштів : 20559 грн. заявлених до стягнення коштів = 882,25 грн. судових витрат до відшкодування позивачеві з відповідачки. Надалі, відповідачкою у справі понесено судові витрати зі сплати судового збору в сумі 484,48 грн. за подання заяви про перегляд заочного рішення. Також заявлено про витрати на професійну правничу допомогу, однак докази їх понесення та розміру будуть надані після ухвалення рішення суду, тому витрати на правничу допомогу відповідачки наразі розподілу не підлягають, розподіляється лише сплачений нею судовий збір. В позові відмовлено на 85,36%, відтак пропорційно слід стягнути і судові витрати: 85,36% від 484,48 грн. становить 413,55 грн. компенсації судового збору відповідачці з позивача.

Outcome: partial