Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що\~16 вересня 2022 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що зроблено актовий запис № 368 від 16.09.2022 року Вознесенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». [INFO] у сторін народилась дитина [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 578 від 21 листопада 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . З середини грудня 2023 року сторони фактично шлюбні відносини припинили. Спільне господарство сторони не ведуть, мешкають окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу та посилається на те, що шлюб має формальний характер, подружні відносини припинено, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Також, позивач зазначає, що\~на її утриманні знаходиться дитина [PERSON] , у зв`язку з чим несе певні витрати, а саме харчування, одяг, взуття, розвиток, іграшки, книги. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати подання позову. Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку із доглядом за дитиною [PERSON] вона не може працевлаштуватися, а відтак не має доходу на власне утримання. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини від всіх його заробітків (доходів) до досягнення малолітнью дитиною [PERSON] трьох років, починаючи з дати подання позову. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.11.2024 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, у зв`язку з невідповідності її вимогам ст. 177 ЦПК України. Відповідно до довідки про доставку електронного документу представник позивача 05.12.2024 року отримав копію ухвали суду від 25.11.2024 року. На виконання ухвали суду представник позивача [PERSON] надала заяву про усунення недоліків, відповідно до якої усунула всі недоліки, зазначені в ухвалі суду від 25.11.2024 року, в строк визначений судом. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.12.2024 року відкрито провадження в даній цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Петренко К. Д. належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду цивільної справи. В судове засідання не з`явилися. Представник позивача надала суду заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглянути справу без її участі та участі позивача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Приображенська Т. Б. належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. В судове засідання не з`явилися. Представник відповідача надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. На підставі частини 2\~статті 247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] \~та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 16.09.2022 року, про що Вознесенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис № 368. Після державної реєстрації шлюбу прізвище позивача « [PERSON] ».\~Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.09.2022 року. Під час шлюбу у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , про що 21.11.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено відповідний актовий запис № 578. Про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.11.2023 року. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України (надалі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Конституцією гарантовано, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з положеннями статті 104 СК України однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. В статті 112 СК України та пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Згідно з положеннями статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що на момент звернення до суду сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу та посилається на те, що шлюб має формальний характер, подружні відносини припинено, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення не можливе, отже, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до\~статті 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В своїй позовній заяві позивач просила суд відновити їй дошлюбне прізвище. З огляду на це суд вважає за необхідне відновити позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини 2\~статті 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини суд зазначає наступне. Згідно з частиною 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. 198, 199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (статті 183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, згідно з частиною 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Даних про наявність у відповідача нерухомого майна матеріали справи не містять. Разом з тим, суд враховує і ту обставину, що відповідач є здоровою, працездатною молодою особою, даних про наявність обмежень за станом здоров`я суду відповідач не надав, дані про наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб також відсутні. Отже, приймаючи до уваги як рівень прожиткового мінімуму дитини, на утримання якої стягуються аліменти, матеріальне становище дитини та її матері, з якою дитина проживає, та стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, зважаючи на батьківський обов`язок відповідача по утриманню дитини до її повноліття, враховуючи інтереси останньої, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 21.11.2024 року, адже такий розмір аліментів буде справедливим та розумним. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини необхідно задовольнити в повному обсязі. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною [PERSON] трьох років суд зазначає наступне. Згідно із частиною 2 статті 84 Сімейного кодексу України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання до суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. При визначенні розміру аліментного платежу суд враховує, що відповідач є працездатною особою, інших неповнолітніх дітей немає, непрацездатні члени сім`ї на утриманні у відповідача відсутні, доказів зворотного відповідач суду не надав. Також відповідачем не надано даних щодо відсутності можливості надавати позивачу матеріальну допомогу, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років. Виходячи зі встановлених доказів, фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років аліментів у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (частина 1 статті 79 СК України). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на її користь до досягнення дитиною [PERSON] трьох років необхідно задовольнити в повному обсязі Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частин 1 та 3\~статті 83 ЦПК України\~унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів необхідно задовольнити в повному обсязі. Щодо питання розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. Позивач [PERSON] при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до частини 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовна вимога про розірвання шлюбу задоволена в повному обсязі, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог (стаття 141 ЦПК України). При цьому, відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Оскільки позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів задоволені, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 24,\~79-84, 104,\~105,\~110,\~112,\~114, 180, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved