Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося \~до суду\~з позовом,\~в якому\~просить визнати недійсним Договір дарування квартири [ADDRESS] від 03.12.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського натаріального округу Репета О.М., реєстровий №3200, припинити/скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , поновити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , визнати недійсним Договір дарування квартири [ADDRESS] від 03.12.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Репета О.М., реєстровий №3210, припинити/скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , поновити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . В обгрунтування позову покликається на те, що 13 грудня\~2006\~року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір №11-1/695к-06, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти у сумі\~304 000\~доларів США на строк по 12 грудня\~2026\~року, за користування якими позичальник зобов`язався сплачувати проценти. Починаючи з листопада\~2013\~року у позичальника почала утворюватися прострочена заборгованість по сумі кредиту, а з березня\~2014\~року заборгованість по вимогою від 20 травня\~2014\~року банк повіломив позичальника про наявність простроченого зобов?язання та про необхідність усунення порушень. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов' язань за кредитним договором, банк звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з позовом до позичальника [PERSON] , поручителів ТОВ «Стек-комп?ютер» і [PERSON] про стягнення заборгованості, за наслідками розгляду якого 28 січня\~2015\~року Сихівським районним судом міста Львова у справі №464/11343/14-ц ухвалено рішення про стягнення солідарно з відповідачів\~217601,41 доларів США. Окрім того, рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 15 травня\~2017року у справі №464/217/17 стягнуто солідарно з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] 55689,84 доларів США заборгованості по відсоткам за кредитним договором. На виконання судових рішень видано виконавчі листи та вони перебувають на примусовому виконанні. ТОВ «Стек-комп?ютер» припинено у\~2019\~році. Щодо фраудаторних правочинів: АТ «Універсал Банк» в серпні\~2024\~року з матеріалів виконавчого провадження №72937779\~щодо виконання рішення у справі №464/11343/14-ц стало відомо наступне. 03 грудня\~2013\~року [PERSON] на підставі договору парування відчужив на користь [PERSON] , в інтересах якого на підставі довіреності діяла [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня, 03 грудня\~2013\~року [PERSON] , в інтересах якого на підставі довіреності діяла [PERSON] , на підставі договору дарування відчужив на користь своєї малолітньої дочки [PERSON] , в інтересах якої як законний представник діяла мати [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . 03 грудня\~2013\~року [PERSON] на підставі договору дарування відчужила на користь [PERSON] , в інтересах якого на підставі довіреності діяв [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня, 03 грудня\~2013\~року [PERSON] , в інтересах якого на підставі довіреності діяв [PERSON] , на підставі договору дарування відчужив на користь своєї малолітньої дочки [PERSON] , в інтересах якої як законний представник діяла мати [PERSON] , квартиру [ADDRESS] Відчуження майна відбувалось на етапі після того, як у позичальника почала виникати прострочена заборгованість і припинилась сплата періодичних платежів за кредитним договором. Обставинами, які свідчать про те, що оспорювані договори за всіма ознаками слід уважати фраудаторними, є наступні факти:1) квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] на праві власності належали батькам [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Водночас [PERSON] та [PERSON] станом на грудень\~2013\~року також мали невиконані боргові зобов?язання перед АТ «Універсал Банк». Так, 15 серпня\~2007\~року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] укладено кредитний договір No1 1-1/545к-07 про надання кредитних коштів у сумі\~400 000\~доларів США. [PERSON] виступив поручителем за вказаними зобов' язаннями. Починаючи з грудня\~2013\~року за кредитом [PERSON] починає утворюватися прострочена заборгованість. Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 28 серпня\~2017\~року у справі №464/2480/17 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 64852,55 доларів США. 3 метою унеможливлення звернення стягнення на зазначене нерухоме майно в рахунок погашення боргу воно відчужується 03 грудня\~2013\~року на безоплатній основі на користь близької особи - [PERSON] . 2) 03 грудня\~2013\~року, тобто в той же день, коли [PERSON] набуває у власність квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , він відчужує їх на безоплатній основі на користь своїх малолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] . 3) відчуження майна відбувається в період наявності прострочених боргових зобов`язань [PERSON] та боргових зобов' язань, строк сплати яких не настав, але в подальшому також простроченими, що свідчить про наміри приховати таке майно та унеможливити звернення стягнення на нього на стадії примусового виконання рішення суду про стягнення боргу. 4) [PERSON] також відчужувалось і інше майно: 19 грудня\~2013\~року [PERSON] на підставі договору дарування відчужив на користь [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 4623688200:09:000:0211. 19 грудня\~2013\~року [PERSON] на підставі договору дарування відчужив на користь [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 4623688200:09:000:0266. При цьому [PERSON] ( [INFO] ) є родичкою (матір?ю) [PERSON] ( [INFO] ), яка є дружиною [PERSON] . 3 приводу вказаного майна АТ «Універсал Банк» також подано до суду позовну заяву про оспорення вказаних договорів з підстав їх фраудаторності 3 огляду на викладене, є обгрунтовані підстави стверджувати, що оспорювани договори між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] і [PERSON] (обдаровуваними) вчинені з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення за грошовими зобов?язаннями, завдаючи тим самим шкоди кредитору. В свою чергу предмет іпотеки (житловий будинок та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), яким були забезпечені кредитні зобов?язання [PERSON] , реалізовано на стадії примусового виконання рішення. Кошти, отримані від реалізації предмета іпотеки не покрили всієї суми боргу, що стягнута рішеннями судів. Залишок заборгованості за рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 28 січня\~2015\~року у справі №464/11343/14-ц становить\~129 642,57 доларів США Залишок заборгованості за рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 15 травня\~2017\~року у справі №464/217/17 становить 55 221,79 доларів США. Відповідно до даних Висновку про вартість майна, складеного ТОВ «Агентство незалежної оцінки Ваш Експерт» на замовлення АТ «Універсал Банк», ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 12 серпня\~2024\~року становить 3 297 700 грн або 80 200 доларів США. Відповідно до даних Висновку про вартість майна, складеного ТОВ «Агентство незалежної оцінки Ваш Експерт» на замовлення АТ «Універсал Банк», ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 12 серпня\~2024\~року становить 2 249 200 грн або 54 700 доларів США. Враховуючи вищенаведене, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву, вважає позов безпідставним та таким що не підлягає до задоволення, зокрема зазначив, що сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення його права, таке доводи позивача про те, що починаючи з листопада\~2013\~року у нього, як позичальника утворилась заборгованість за кредитним договором №611-1/695 к-06 віл 13.12.2006\~і у зв?язку з чим рішенням Сихівського районного суд м. Львова від 28.01.2015\~у справі №464/11343/14-ц з нього, Товариства з обмеженою вілповідальністю «Стек-комп?ютер» та [PERSON] солідарно стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»\~217601,41 доларів США, що еквівалентно 2839116 /два мільйони вісімсот тридцять дев?ять тисяч сто шістнадцять/грн. 07 коп. заборгованості за кредитним договором №l1-1/695к-06 від 13.12.2006;- від 15.05.2017\~у справі №464/217/17 з нього та [PERSON] солідарно стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 11-1/695к-06 від 13.12.2006\~в розмірі 55689 (п?ятдесят п?ять тисяч шістсот вісімдесят дев?ять) доларів 84 цента США. є безпідставними та необгрунтованими з наступних нижчевикладених підстав. Як вбачається з рішення Сихівського районного суд м. Львова від 28.01.2015\~у справі №0464/11343/14-ц, з нього, Товариства з обмеженою відповідальністю «Стек-комп?ютер» та [PERSON] солідарно стягнута заборгованість на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» станом на 22.09.2014. Як вбачається з рішення Сихівського районного суд м. Львова від 15.05.2017\~у справі №464/217/17, з мене та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» солідарно стягнута заборгованість станом на 15.12.2016. Отже, рішеннями судів встановлено його заборгованість перед Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» станом на: 22.09.2014\~та 22.09.2016, що спростовує доводи позивача, що з листопада\~2013\~року у нього почала виникати заборгованість, відтак вказані обставини в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України, не потребують доказування при розгляді даної справи, оскільки Акціонерне товариство «Універсал Банк» є тим самим реорганізованим акціонерним товариством і процесуальним правонаступником всіх прав та обов?язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», яке було позивачем у даній справі, і рішення судів вступили в законну силу. Факт відсутності у нього заборгованості станом на листопад\~2013\~року підтверджується даними, безпосередньо самим, позивачем до позовної заяви документами, а саме: розрахунком заборгованості за кредитним договором №11-1/695к-06 від 12.12.2006, який виконаний на дату 24.10.2014, з якого вбачається, що лише з 10.12.2013\~у нього виникла поточна заборгованість, яка ним погашена 10.01.2014. розрахунком заборгованості за кредитним договором №11-1/545к-07 від 15.08.2007, який виконаний на дату 24.10.2014, з якого вбачається, що лише з 10.12.2013\~у нього виникла поточна заборгованість, яка ним погашена 10.01.2014. 3 урахуванням вказаного, вважає, безпідставними твердження позивача про фраудаторність правочинів, адже на день укладення ним 03.12.2013\~оспорюваних позивачем правочинів у нього була відсутня заборгованість (як поточна так прострочена), як за кредитним договором №11-1/695к-06 від 12.12.2006, так і за кредитним договором №11-1/545к-07 від 15.08.2007, відтак такі правочини не містятьознак фраудаторності. Безпідставними та необгрунтованими є покликання позивача на оспорювані договори, як на фраудаторні правочини, адже такі не містять критеріїв, які Верховний Суд у постанові від 01 квітня\~2020\~року у справі №182/2214/16-ц, визначив, для кваліфікації договору, як фраудаторного, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред?явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від й сплати);майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо);майно відчужене на користь пов?язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов?язаннями перед кредитором. Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже лише наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24 липня\~2019\~року у справі No405/1820/17 та у постанові Верховного Суду від 14 липня\~2020\~року у справі No754/2450/18. Зазначив, що у даному випадку, його батьки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , будучи людьми похилого віку, вирішили розпорядитись належним їм на праві власності майном, а саме: квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] , подарувавши такі своїм внукам - його дітям. 3 метою уникнення додаткових матеріальних видатків у вигляді податків, батьки 03.12.2013\~уклали договори дарування з ним, як сином, діючи від його імені, як представники, і у цей же день, діючи, як представники від його імені, уклали договори дарування із малолітніми внуками - його дочками, що вбачається з оспорюваних правочинів. Фактично, він жодного дня не був власником майна, яке від моїх батьків через нього було відчужене його дітям. Зазначене, підтверджується, зокрема, оспорюваними правочинами: 1) 3 договору дарування квартири від 03.12.2013, укладеного між [PERSON] та ним, в якому від його імені на підставі довіреності 29.11.2013\~року, діяв батько - [PERSON] , вбачається, що [PERSON] дарує йому - своєму синові, а я в особі представника [PERSON] , приймаю в дар квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого 30.12.2004\~року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. за реєстровим №5000, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.02.2005\~року. А з договору дарування квартири від 03.12.2013, укладеного між ним, від його імені на підставі довіреності 29.11.2013\~року, діяв батько - [PERSON] , та малолітньою [PERSON] , [INFO] , від імені якої на підставі Розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №569 від 29.11.2013\~«Про надання дозволу на укладення договору дарування квартир, будинку та земельних ділянок гр. гр. [PERSON] та [PERSON] » та його згоди, діє законний представник - мати [PERSON] , вбачається, що ним, в особі представника, дарується своїй дочці, а малолітня донька, в особі законного представника, приймає в дар квартиру [ADDRESS] .2) 3 договору дарування квартири від 03.12.2013, укладеного між [PERSON] та ним, від його імені на підставі довіреності від 29.11.2013\~року, діяла мати - [PERSON] , вбачається, що [PERSON] дарує мені - своєму синові, а він в особі представника [PERSON] , приймаю в дар квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого 30.12.2004\~року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. за реєстровим No5003, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.02.2005\~року; А з договору дарування квартири від 03.12.2013, укладеного між ним, від його імені на підставі довіреності 29.11.2013\~року, діяла мати - [PERSON] , та малолітньою [PERSON] , [INFO] , від імені якої на підставі Розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №569 від 29.11.2013\~«Про надання дозволу на укладення договору дарування квартир. оспорювані позивачем договори були укладені за волею моїх батьків - власників заборгованість по договору перед банком у мене виникла пізніше - 10.12.2023\~(на час договору її не існувало, строк чергового платежу ще не настав; в подальшому (через місяць) ця прострочена заборгованість мною була погашена; рішення суду, яким встановлено його борг перед позивачем, були постановлені 28.01.2015\~і 15.05.2017\~(тобто, через два роки після оспорюваних правочинів). Зокрема, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.01.2015, яке набрало законної сили 16.03.2015, встановлено преюдиційний факт, що заборгованість перед банком утворилась станом на 22 вересня\~2014\~року - виконавче провадження відкрито 03.10.2023. Отже, станом на 03.12.2013\~року були відсутні визначені Верховним Судом ознаки фраудаторності правочину. Враховуючи вищевикладене, вважає що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів фраудаторності правочинів, відтак, у позові слід відмовити. Представник позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що рішення суду, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором, є актом судової влади, ухваленим за наслідками вирішення справи у договірних правовідносинах та таке рішення у всгановленому законом порядку, за відсутності добровільного виконання, забезпечує кредитору у правовий спосіб домогтися примусового виконання зобов?язання із застосуванням відповідних заходів примусу, обмежень та обтяжень, що визначені та застосовуються згідно з Законом України «Про виконавче провадження». Відсутність ухвалених судових рішень станом на дату укладення оспорюваних правочинів пе свідчить про відсутність договірних правовідносин та наявність прав і обов?язків. Крім того, [PERSON] , будучи стороною кредитного договору та безпосередньо обізнаним про свої наміри виконувати кредитні зобов?язання, передбачаючи негативні наслідки у разі ухилення від такого обов?язку, міг наперед, не очікуючи судового провадження/рішення про стягнення заборгованості, забезпечити настання обставин відчуження майна па користь осіб, не пов?язаних із кредитором борговими зобов?язаннями. Таким чином, наявність в суді позову про стягнення заборгованості, що виникла з договору, чи рішення суду за наслідками його вирішення, не є вирішальним критерієм у питанні паланні оцінки добросовісності діям позичальника та ознакам фраудаторності правочинів. Вирішальним є сам стан кредитних зобов?язать та послідуюча історія їх виконання. Ураховуючи, що відчуження майна відбулось на етапі формування кредитної оргованості, контролює яку лише позичальник, та подальшим зверненням банку до суду для її стягнення у примусовому порядку у зв?язку з відсутністю виконання, то факт фраудаторності правочинів повністю підтверджується. Твердження про відсутність заборгованості спростовується розрахунками заборгованості та рішеннями судів про її стягнення, що надані до позовної заяви Твердження в частині, що [PERSON] жодного дня не був власником квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] не відповідають фактичним обставинам справи та наданим доказам, згідно з якими [PERSON] був власником вказаних квартир та в безоплатний спосіб відчужив їх на користь своїх дочок. Представник позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції надав пояснення аналогічні позовній заяві, просить позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, надав пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Положеннями ст.11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 03 грудня\~2013\~року [PERSON] , в інтересах якого на підставі довіреності діяла [PERSON] , подарував своїй малолітній доньці [PERSON] , в інтересах якої як законний представник діяла мати [PERSON] , квартиру [ADDRESS] та того ж дня, 03 грудня\~2013\~року [PERSON] , в інтересах якого на підставі довіреності діяв [PERSON] , подарував своїй малолітній доньці [PERSON] , в інтересах якої як законний представник діяла мати [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . Зазначені договори посвідчені нотаріально, зареєстровані в реєстрі за номерами 3200 та 3210, підтверджуються копіями вказаних договорів дарування від 03.12.2013. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] набув право власності на казані квартири 03.12.2013 на підставі договорів дарування. Із копій вказаних договорів вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діяв [PERSON] , прийняв в дар квартиру [ADDRESS] , а також [PERSON] подарував, а [PERSON] , в інтересах якого на підставі довіреності діяла [PERSON] прийняв у дар квартиру [ADDRESS] . Таким чином, вказані квартир перебували у власності відповідача [PERSON] один день 03.12.2013. Також судом встановлено, що 13 грудня\~2006\~року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №11-1/695к-06, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у сумі\~304 000\~доларів США на строк по 12 грудня\~2026\~року, за користування якими позичальник зобов`язався сплачувати проценти. Рішенням Сихівського районного суд м.Львова від 28 січня 2015\~у справі №464/11343/14-ц з відповідача [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Стек-комп?ютер» та [PERSON] солідарно стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»\~217601,41 доларів США, що еквівалентно 2839116 (два мільйони вісімсот тридцять дев?ять тисяч сто шістнадцять) грн. 07 коп. заборгованості за кредитним договором №l1-1/695к-06 від 13.12.2006. Також, судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суд м. Львова від 15.05.2017\~у справі №464/217/17 з відповідача [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 11-1/695к-06 від 13.12.2006\~в розмірі 55689 (п?ятдесят п?ять тисяч шістсот вісімдесят дев?ять) доларів 84 цента США. На виконання вказаних судових рішень видано виконавчі документи, які стали підставою відкриття виконавчих проваджень, які перебувають на примусовому виконанні. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої\~статті 202 Цивільного кодексу України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, зокрема передбачено, що правочин є\~правомірним,\~якщо його\~недійсність прямо\~не встановлена\~законом або\~якщо він\~не визнаний\~судом недійсним. Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно із частиною 3 зазначеної норми якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Положеннями ст.203 Цивільного кодексу України встановлено наступні загальні вимоги до правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положення Цивільного кодексу України не визначають поняття фраудаторних правочинів, однак, низкою правових висновків Верховного Суду, які в силу ст… підлягають застосуванню встановлено, що ідентифікація таких правочинів здійснюється через застосування загальних засад цивільного судочинства та меж здійснення цивільних прав. Відповідно до ч.3 ст.13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої\~статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя\~статті 13 Цивільного кодексу України). Вказані висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19). Вирішуючи спір про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, підлягає встановленню, яким чином наслідки такого правочину вплинули або можуть вплинути на права та інтереси цієї особи, оскільки звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору направлене на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину. Також необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав. Фраудаторним може виявитися будь-який правочин (договір), укладений між учасниками цивільних відносин, який не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що визначені\~статтею 203 Цивільного кодексу України,\~зокрема:\~зміст правочину\~суперечить\~Цивільного кодексу України, актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (власність використовується на шкоду іншим); волевиявлення боржника як учасника правочину є неправомірним, внутрішня воля націлена на обман, «на зло» іншої особи (кредитора); правочин не є реальним, не має економічної мети, правові наслідки є зловживанням правами та викликають порушення прав кредиторів (боржник не отримує еквівалентних зустрічних майнових дій, кредитор втрачає забезпечення). Це стосується справ, коли боржник хоче вчинити правочин, спрямований на зменшення свого майна з метою приховування його від звернення стягнення кредиторів, який має за мету завдати шкоди інтересам кредиторів, їх майновим правам. Правовим наслідком вчинення такого правочину, за умови, що це було доведено, є його недійсність. Між тим, якщо результат дії боржника не завдав шкоди кредиторові та не спричинив негативних наслідків, то для боржника він залишається правочином, але ніяк не фраудаторним. Може бути як односторонній правочин, двостороннім чи багатостороннім, як оплатним, так і безоплатним. Верховний Суд у постанові від 01 квітня\~2020\~року у справі №182/2214/16-ц, визначив, для кваліфікації договору, як фраудаторного, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред?явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов?язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов?язаннями перед кредитором. Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже лише наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24 липня\~2019\~року у справі №405/1820/17 та у постанові Верховного Суду від 14 липня\~2020\~року у справі №754/2450/18. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості по кредитному договору відповідачем вносились кошти на погашення кредиту та заборгованість фактично виникла з 10.12.2013, оскільки в графі «прострочена заборгованість по кредиту» вперше вказується сума боргу 1256,63 за розрахунковий період 10.11.2013 09.12.2013, тобто, обов`язок сплати коштів за вказаний розрахунковий період існував до 09.12.2013, а відповідно заборгованість виникла на наступний день 10.12.2013. При цьому, суд звертає увагу на те, що вказану нараховану суму боргу відповідач сплатив 10.01.2014. Окрім того, вищезазначеними рішеннями судів стягнуто заборгованість відповідача перед Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк», яка виникла станом на 22.09.2014\~та 22.09.2016, відповідно. Також судом становлено, що позови до відпоаідача позивачем були пред`явлені після вчинення оспорюваних правочинів. Таким чином, судом встановлено, що оспорювані правочини укладені відповідачем як до виникнення заборгованості, так і до пред`явлення позивачем вимог відповідачу про стягнення такої заборгованості. Крім того, судом враховується як підтвердження факту відсутності зловживань правом, і той факт, що як на час набуття зобов`язань, так, і на час виникнення боргу квартири, які є предметом спірних договорів не перебували у власності відповідача [PERSON] . Вказані квартири перебували у його власності лише один день. При цьому, як були безоплатно набуті у його власність, так і безоплатно ним відчужені. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваних правочинів фраудаторними, а відтак і для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України \~у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи повну відмову у задоволенні позовних вимог, у відповідності до зазначеного положення законодавства вжиті заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed