Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

У квітні 2024 в провадження Дарницького районного суду м. Києва надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 135 заводом ЗБК м. Києва від 26.01.1998 на підставі Розпорядження від 26.01.1998 №168, зареєстрованого в БТІ 20.02.1998, двокімнатна квартира [ADDRESS] , належить в рівних долях [PERSON] , який [INFO] помер, та його дружині [PERSON] , яка [INFO] померла. Ще за свого життя, [PERSON] було складено заповіт, у якому останній на випадок своєї смерті заповідав належну йому квартиру [ADDRESS] - [PERSON] . Вказаний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. від 18.01.2001 та зареєстровано в реєстрі за №2у-158. Після смерті [PERSON] , [PERSON] звернувся до вищевказаного державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі такого свідоцтва, оскільки спадкоємець не надав правовстановлюючого документу на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яка на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] належала [PERSON] . Враховуючи викладене, позивач змушений був звернутися з даним позовом до суду та просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку вищевказаної квартири в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.05.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.06.2024, за клопотанням представника позивача витребувано у Сьомої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №279/2016 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . 02.07.2024, на виконання вимог вищевказаної ухвали суду від 04.06.2025, від Сьомої київської державної нотаріальної контори на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи №279/2016. Так, з вищевказаної спадкової справи вбачається, що спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом є [PERSON] (дружина покійного), а за заповітом [PERSON] . При цьому, [PERSON] [INFO] померла. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.07.2024 за заявою представника позивача [PERSON] - адвоката Ванджурака Р.В. витребувано у Сьомої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] (дата смерті [INFO] ). 22.07.2024, на виконання вищевказаної ухвали суду від 04.07.2024, з Сьомої київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №336/2017 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Так, з вищевказаної спадкової справи вбачається, що спадкоємицею майна померлої [PERSON] за заповітом є [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.09.2024 замінено неналежного відповідача Київську міську раду на [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач). 21.11.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Шиян Микола Миколайович через загальну канцелярію суду подав зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Сьомої київської державної нотаріальної контори, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Так, зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що 15.12.1982 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. На підставі свідоцтва про право власності, виданого 135 заводом ЗБВ від 26.01.1998 (наказ №168), зареєстрованого в КП КМР «КМБТІ» 20.02.1998, останнім в рівних долях належить двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . Так, [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку із чим відкрилась спадщина на 1/2 частини вказаної квартири. Після смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] , звернулась до Сьомої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де дізналась, що [PERSON] ще за свого життя було складено заповіт, у якому він на випадок своєї смерті заповідав належне йому майно - [PERSON] . Водночас, враховуючи те, що [PERSON] була непрацездатною вдовою [PERSON] , незалежно від змісту заповіту вона мала право на половину частки з 1/2 частини квартири, яка належала б їй у разі спадкування за законом, тобто право на обов`язкову частку. [INFO] [PERSON] померла та не встигла отримати свідоцтво про право на належну їй після смерті чоловіка спадщину, зокрема на 1/4 частини квартири. При цьому, [PERSON] за свого життя було складено заповіт, у якому вона на випадок своєї смерті заповідала належне їй майно - [PERSON] . В подальшому, [PERSON] звернулась до Сьомої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка складається з 3/4 частини вищевказаної квартири, однак державний нотаріус Конончук Т.В. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно. Ознайомившись з матеріалами даної справи, [PERSON] дізналась, що її право власності ще й частково оспорюється [PERSON] , у зв`язку із чим остання змушена була звернутись до суду із зустрічним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, зокрема на 3/4 частини квартири. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.12.2024 прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Сьомої київської державної нотаріальної контори, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, об`єднано його в одне провадження з первісним позовом та призначено дану справу в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 13.02.2025 року. В підготовче судове засідання, яке відбулося 13.02.2025, сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому, до початку розгляду справи представником позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокатом Ванджураком Р.В. подано заяву, у якій він уточнив позовні вимоги та просив суд визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Також цією заявою визнав позовні вимоги за зустрічним позовом в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) [PERSON] до початку судового засідання подала заяву у якій просила задовольнити заявлені нею зустрічні позовні вимоги, та цією ж заявою визнала уточнені позивачем [PERSON] вимоги за первісним позовом у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується первісний та зустрічний позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також надавши оцінку заявам учасників судового процесу про визнання первісного та зустрічного позовів, суд прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04 травня 2016 року. Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи №44103577 від 08 червня 2016 року, після смерті [PERSON] державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. заведено Спадкову справу №279/2016. Відповідно до заповіту від 18 січня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2y-158, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому квартиру [ADDRESS] , заповів - [PERSON] . 08 червня 2016 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . 31 серпня 2016 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, яке знаходиться у [ADDRESS] , видане 135 заводом ЗБК м. Києва 26 січня 1998 року, згідно з розпорядженням від 26 січня 1998 року № 168, зареєстрованого в БТІ 20 лютого 1998 року, належала в рівних долях [PERSON] та його дружині, [PERSON] , яка померла [INFO] . 13 липня 2017 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48406106 від 13 липня 2017 року, після смерті [PERSON] державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. заведено Спадкову справу № 336/2017. Відповідно до заповіту від 17 червня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори Браславською О.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 5-580, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі, все те, що буде мені належати на день смерті і на що я матиму право за законом, заповіла - [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. від 21 лютого 2018 року № 592 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. 01 грудня 2023 року № 3345/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS] , і належала померлому [INFO] [PERSON] . Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За змістом статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями статей 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що оскільки [PERSON] мала обов`язкову частку в частині квартири, яку [PERSON] заповів [PERSON] , тож [PERSON] у відповідності до частини третьої статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину у розмірі 3/4 спірної квартири після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Виходячи з викладеного, встановлено, що спадкоємцями за заповітами після смерті [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , проте вони позбавлені права отримати свідоцтва про право на спадщини в нотаріальній конторі, оскільки в них відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, тож їх права підлягають захисту шляхом визнання належному кожному частки права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом. При цьому, за змістом частини 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачами за первісним та зустрічним позовом позовних вимог прийнято судом. Отже, зважаючи на те, що відповідач за первісним позовом [PERSON] та представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Ванджурак Р.В. безумовно визнали первісний та зустрічний позов відповідно, надавши про це окремі письмові заяви, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved