Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Малиновського районного суду міста Одеси із позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований такими обставинами. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] , складається із частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] успадкували у рівних частках будинок, тобто по частині будинок за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] [PERSON] прийняла спадщину належним чином після смерті [PERSON] , звернувшись із відповідною заявою до державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори Ігнатенко М.М. У видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено постановою від 14.02.2023 року, у зв?язку із не наданням спадкоємцем правовстановлюючих документів на спадкове майно. Правовстановлюючі документи на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] були викрадені [PERSON] , місце перебування якої невідомо. [PERSON] звернулася із заявою до правоохоронних органів щодо факту викрадення документів, що підтверджуються талоном повідомленням № 878. Зважаючи на викладене документи на спадкове майно не можуть бути надані для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, представник позивача подала до суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглядати справу у її відсутність. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явились, відзив на позов не подали, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не подали. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України\~Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих\~Конституцією України\~та законами, прав і законних інтересів фізичних осіб. За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до суду наділені, зокрема, фізичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. При цьому, суд вказує, що виключне право на визначення предмету та підстави позову належить позивачу, натомість суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права фактичним обставинам та вимогам закону. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги [PERSON] \~направлені на визнання за нею права власності на 1/2 частку домоволодіння [ADDRESS] , житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] , який був батьком позивача. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок виникнення права на спадкування, та регулюються книгою шостою Цивільного кодексу України. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи наступні фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] , про що 19 березня 2022 року було зроблено відповідний актовий запис № 251, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] ( а. с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав померлому [PERSON] на підставі договору дарування від 24 грудня 2007 року, посвідченому приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Шустовою Н.С., зареєстрованому в реєстрі за № 2149 (а. с. 69 об. 70). Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] належав померлому [PERSON] на підставі договору дарування від 24 грудня 2007 року, посвідченому приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Шустовою Н.С., зареєстрованому в реєстрі за № 2154 (а. с. 67 об. 68). Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] належав померлому [PERSON] на підставі договору дарування від 17 липня 2007 року, посвідченому приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Галайко О.Д., зареєстрованому в реєстрі за № 4489 (а. с. 68 об. 69). Будинок за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] [PERSON] та [PERSON] успадкували в рівних частках, шляхом пред`явлення в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини. Однак свідоцтво про право на спадщину за законом на частину вказаного будинку [PERSON] видано не було в зв`язку із неподанням спадкоємцем правовстановлюючого документу на спадкове майно. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи № 1113/2019, початою 12.11.2019 року щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а. с. 112-131). Із матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що будинок [ADDRESS] перебував у власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину від 17 жовтня 1979 року, зареєстрованого в реєстрі за № 565, № спадкової справи 1-9163 (а. с. 121 об. -122). Із висновку про реєстрацію житлового будинку Бюро технічної інвентаризації від 07.08.1980 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] підлягає реєстрації на праві особистої приватної власності за [PERSON] (а. с. 29 об.). Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованого 24.02.2023 року вбачається, що право власності за [PERSON] на майно, яке складає спадкову масу, не зареєстровано в установленому законом порядку (а. с. 8). Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] ( а. с. 81) та як спадкоємець першої черги за законом звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а. с. 78 об.). Інші спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] відсутні. Постановою від 14 лютого 2023 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі Ігнатенко М.М. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (т. 1 а. с. 9). В обґрунтування відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом зазначено, що [PERSON] не надала до нотаріальної контори оригінали документів, що підтверджують право власності на вище вказане майно, яке належало [PERSON] . Вказані обставини стали підставою для [PERSON] звернутися до суду із відповідним позовом задля належного та ефективного захисту своїх прав, як спадкоємця [PERSON] . Відповідно до\~ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За положенням\~ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1217 Цивільного кодексу України\~спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За правилами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Статтею 1258 ЦК України\~встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після померлого [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, так як вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом\~статті 392 ЦК України\~право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється\~або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Із матеріалів справи вбачається, що правовстановлюючі документи на майно, яке належало померлому [PERSON] , перебувають у відповідача [PERSON] , яка також звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . З приводу утримання [PERSON] правовстановлюючих документів позивач [PERSON] зверталась до правоохоронних органів (а. с. 10-11). Відповідно до частини першої\~статті 25 ЦК України здатність\~мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта\~статті 25 ЦК України). Суд зауважує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень\~статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування, що є ефективним способом захисту в розумінні статті 16 ЦК України. Такий правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18); від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За змістом\~статті 357 ЦК України\~під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні, а тому, з урахуванням конкретних встановлених обставин справи, розмір частки померлого [PERSON] у спільній сумісній власності на будинок [ADDRESS] становило 1/2 частку. Таким чином, спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] складається, в тому числі, і із частки будинку [ADDRESS] , яка спадкується позивачем. Що стосується відсутності реєстрації права власності за померлим [PERSON] на належне йому майно, суд керується вимогами статті 1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому до позивача [PERSON] переходить і право на проведення державної реєстрації права власності на спадкове майно, яке не було реалізовано за життя спадкодавцем [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом є законними, обгрунтованими та такими, що підтверджуються наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved