Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача Холмківської сільської ради Ужгородського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області за якою просить: -рішення XX сесії VIII скликання від 26.09.2022 №124/VIII-2022 Холмківської сільради про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] за кадастровим номером 2124886300:11:023:0126 та Рішення VIII сесії VIII скликання від 30.08.2021 за №641/VIII-2021 про не набрання необхідної кількості голосів визнати недійсними та їх скасувати; -визнати протиправними дії Холмківської сільської ради в частині винесення Рішення XX сесії VIII скликання від 26.09.2022 №1241/VIII-2022 та Рішення VIII сесії VIII скликання від 30.08.2021 за №641/VIII-2021; -зобов`язати Холмківську сільську раду повторно розглянути заяву [PERSON] про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] за кадастровим номером 2124886300:11:023:0126 з урахуванням всіх обставин, висновків і погоджень державних органів та вимог законодавства. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 16.10.2020 відповідно до Рішення X сесії VII скликання Холмківської сільської ради (враховуючи позитивне рішення постійної комісії сільради з питань земельних відносин) було вирішено у п. І надати громадянину [PERSON] (за його заявою від 12.10.2020) дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,10 га земель сільськогосподарського призначення (ріллі), комунальної власності, для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] . Відповідно до п. 2 рішення сільради від 16.10.2020 [PERSON] рекомендовано оформити проект землеустрою щодо відведення ділянки та подати на затвердження сесії сільської ради. На виконання вказаного ФОП [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 012350 від 07.11.2014) розроблений відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] . Проект розроблений згідно з нормами законодавства, у т.ч. відповідно до вимог Земельного кодексу України, Законів України «Про землеустрій», «Про Державний земельний кадастр», Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» від 18.05.2010 № 376, а топографо-геодезичні роботи виконувалися відповідно до Наказу Головного управління геодезії, картографії та кадастру при КМ України «Про затвердження Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 16:500 (ГКНТА-2.04-02-98)» від 09.04.1998 № 56. Про відповідність проекту землеустрою нормам законодавства і вимогам генерального плану с. Сторожниця свідчить його погодження інженером-геодезистом [PERSON] топографо-геодезичного знімання, а також викопіювань з генерального плану та з картограми матеріалів великомасштабного обстеження ґрунтів у [ADDRESS] , про що зроблені засвідчувальні підписи представником сільради Словян І.С, і проставлені печатки Холмківської сільської ради, у т.ч. й на актах прийомки-передачі межових знаків та погодження меж ділянки з суміжними землекористувачами від 25.03.2021. Про відповідність проекту землеустрою [PERSON] та його погодження свідчить офіційний Висновок начальника відділу містобудування та архітектури Ужгородської РДА Галини Денис від 09.02.2021 № 86/08-20. Про додаткову відповідність та погодження проекту свідчить Висновок про розгляд документації із землеустрою [PERSON] експертом державної експертизи ГУ ДЗК [PERSON] від 02.04.2021 № 4392/82-21. Остаточним підтвердженням відповідності проекту, який розроблявся за Рішенням X сесії VII скликання Холмківської сільської ради від 16,10.2020, вимогам законодавства є Висновок державної експертизи землевпорядної документації від 19.04.2021 № 268-21, що підписаний начальником відділу державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області Іриною Цоглою та затверджений першим заступником начальника ГУ ДЗК у Закарпатській області Іваном Голубом. На підставі здійсненого комплексного вивчення і перевірки законності документації були внесені відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка виділена Рішенням Холмківської сільської ради від 16.10.2020 - [PERSON] за кадастровим № 2124886300:11:0^3:0126, про що свідчить витяг з ДЗК від 28.04.2021 № НВ-7116287752021 (відомості про державну реєстрацію внесені за заявою [PERSON] ), Поземельна книга відкрита від 28.04.2021 кадастровим реєстратором Держгеокадасігру України і Тараном В.А. (запис від 28.04.2021 № 001 розділу № 1 даної ділянки містить уповноважену особу Марченка О.Я.), а також Інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19.09.2022 (без заповнення у п. «форма власності» фактичного власниказамовника внесення даних до реєстру Державної служби України з питань геодезії, карторафії та кадастру [PERSON] , складався за інформацією й на основі проекту землеустрою [PERSON] ). Таким чином, дотримавши вимоги закону та маючи всі підстави для завершення процесу відведення ділянки у власність, в серпні 2021 [PERSON] звертався до Холмківської сільської ради про затвердження вказаного проекту землеустрою (був погоджений експертами ДЗК) щодо відведення земельної ділянки у його власність для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] . Натомість, не розглянувши по суті з серпня 2021 тільки 09.02.2022 (тобто через 6 місяців) Холмківська сільрада у листі за № 430 повідомила30 серпня 2021 року, на пленарному засіданні VIII сесії VIII скликання Холмківської сільської ради, було розглянуто проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] », по результатам голосування даний проект рішення не набрав необхідної для прийняття кількості голосів, та було рекомендовано звернутись повторно з відповідною заявою та матеріалами до Холмківської сільради, Рішення сесії №641/VI11-2021. Без жодних пояснень та супровідних офіційних документів посадові особи Холмківської сільради 14.10.2022 наручно повернули [PERSON] проект землеустрою та вручили Рішення XX сесії VIII скликання від 26.09.2022 № 1241 сільради про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення йому ділянки в [ADDRESS] . З врахуванням зазначеного позивач вважає, що рішення XX сесії VIII скликання від 26,09.2022 № 1241 Холмківської сільради про відмову в погодженні вказаного проекту землеустрою - незаконне та підлягає скасуванню як таке, що порушує норми законодавства, а дії посадовців органу місцевого самоврядування свідчать про умисне перешкоджання правам [PERSON] . За ухвалою від 31.10.2022 року судом було відкрите провадження у справі № 308/14330/22 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 25.11.2022 року до суду від відповідача Холмківської сільської ради надійшов письмовий відзив на позовну заяву, за яким відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з урахуванням наступних доводів. У позовній заяві позивач обґрунтовуючи ніби незаконність просить суд скасування рішення Холмівської сільської ради VIII сесії VIII скликання від 30.08.2021 №641. Проте, таке рішення сільською радо не приймалося, оскільки відповідно до норм чинного законодавства рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради. А оскільки, під час безпосереднього розгляду та голосування на пленарному засіданні проект рішення Холмківської сільської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] » не набрав необхідної для затвердження кількості голосів, то таке рішення вважається не прийнятим, що підтверджується доданими позивачем результатами поіменного голосування по даному питанню. Тому позовні вимоги позивача, щодо визнання недійсним та скасування рішення Холмівської сільської ради VIII сесії VIII скликання від 30.08.2021 №641, а також визнання протиправними дії Холмківської сільської ради в частині його винесенні відповідач вважає надуманими, необґрунтованими та такими що не відповідають дійсності. Щодо визнання недійсним рішення Холмківської сільської ради від 29.09.2022 № 1241 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] » відповідач звертає увагу суду на наступне. У зв`язку із введенням воєнного стану на території України Верховною Радою України був ухвалений Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей регулювання земельних відносин в умовах воєнного стану» яким було внесено зміни до низки законодавчих актів в тому числі ідо Земельного кодексу України. Так, відповідно до підпункту 5 пункту 27 і Розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що під час дії воєнного стану забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації. Тому, враховуючи діючі обмеження щодо передачі земельних ділянок комунальної власності у приватну власність на час дії воєнного стану у Холмківської сільської ради були відсутні будь які правові підстави щодо передачі земельної ділянки за кадастровим номером 2124886300:11:023:0126 загального площею 0,0972 га у власність громадянину [PERSON] шляхом затвердження проекту землеустрою на підставі поданої ним заяви. 28.11.2022 року до суду від третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області надійшли письмові пояснення на позовну заяву, за якими третя особа просила розглянути справу за їх відсутності. По суті позовних вимог надала відповідні пояснення. Відповідно до статті 186 ЗК України органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки у власність, надано повноваження на погодження та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. При цьому, підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Законом України від 24.03.2022 року № 2145-ХІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 07.04.2022, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до Земельного кодексу України. Відповідно до підпункту 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Відповідно до підпункту 11 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях особливості регулювання земельних відносин, передбачені цим пунктом, діють відповідно в межах України або окремої її місцевості, у якій введено воєнний стан. Таким чином, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації. 05.12.2022 року представник позивача подав до суду клопотання за яким просить визнати причини пропуску строку подачі позовної заяви [PERSON] по оскарженню рішень та дій Холмківської сільської ради та поновити строк на оскарження рішень та дій Холмківської сільської ради з огляду на той факт, що [PERSON] було повідомлено про рішення лише 09.02.2022 року, а на руки воно так видане і не було. 16.12.2022 року до суду надійшла від позивача відповідь на письмові пояснення третьої особи, у яких він зазначив, що додатково до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» №2145-ГХ, який набув чинності 07.04.2022 року, 09.06.2022 року набрав чинності Закон України від 12.05.2022 № 2247-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей регулювання земельних відносин в умовах воєнного стану», який встановив, що - рішення про відновлення або подальше призупинення функціонування Державного земельного кадастру приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Таким чином, відповідно до наказу в.о. голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру Сергія ЗАВАДСЬКОГО від 09.06.2022 року № 141 «Про відновлення функціонування Державного земельного кадастру» було відновлено функціонування ДЗК, а отже й розблоковується можливість подальшого виконання правомірних рішень органів місцевого самоврядування, які були прийняті до вступу в силу закону № 2145-ІХ. Додатково галузеве міністерство як регулятор констатувало, що місцева рада зможе затверджувати проекти відведення після відновлення роботи Державного земельного кадастру (які тимчасово певний період не працювали) на підставі не Закону № 2145, а Земельного кодексу України. 09.01.2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив відповідача, у якій зазначив наступне. Виходячи зі змісту і суті обставин справи, позивач вважає, що посадовцями сільради порушується ст. 58 Конституції України про незворотність дії законів у часі, оскільки дія ст. 122 Земельного кодексу України була чинною і порушеною у 2021 до настання військових дій (до введення у дію Указу Президента України №64 від 24.02.2022), таким чином поширюватися норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинність 07.04.2022 можуть виключно на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності, тобто до квітня 2022 року, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності на період подачі заяви про затвердження проекту землеустрою ще у 2021 році. Позивач вважає, що викладені доводи відповідача є безпідставні, містять одностороннє викривлене трактування законодавства, а дії Холмківської сільської ради фактично є бездіяльністю у зв`язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. За ухвалою від 17.02.2023 року судом було задоволене клопотання представника позивача; витребувано від Холмківської сільської ради (вул. Свободи 50, Холмок, Закарпатська область, 89422) доказів, що свідчитимуть про порушення ст.ст. 118, 186 Земельного кодексу України, Закону України від 19.10.2022 № 2698-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель», Закону України від 12.05.2022 № 2247-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей регулювання земельних відносин в умовах воєнного стану», а саме: - рішення Холмківської сільради сесії від 30.08.2021 (повна змістовна частина із відображенням питання розгляду відведення земельної ділянки у власність [PERSON] ); - протоколи сесій Холмківської сільради, які відбулися 30.08.2021 та 29.09.2022 (повна змістовна частина із відображенням розгляду проєкту землеустрою [PERSON] - протоколи постійної комісії сільради з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою Холмківської сільради щодо результатів розгляду проекту землеустрою [PERSON] у 2021 та у 2022 роках (перед винесенням питання на сесію); - копію з журналу реєстрації вхідної кореспонденції Холмківської сільради за період з 01 квітня 2021 року по 27 жовтня 2022 року, щодо заяви [PERSON] ; - копію Поземельної книги, Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, а також інші архівні матеріали відносно земельної ділянки, що розташована та примикає до ділянки в [ADDRESS] з кадастровим №2124886300:11:023:0126. На виконання зазначеної ухвали суду відповідач із супровідним листом від 20.03.2023 року подав суду частину з витребуваних доказів. 15.03.2024 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів від відповідача, а саме: - архівних матеріалів з 1999 по 2022 рік відомості, матеріали, реєстраційні журнали, книги записів про державну реєстрацію державних актів на право постійного користування земельною ділянкою та записи про державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок в яких міститься інформація про користування земельною ділянкою в [ADDRESS] , що примикає до земельної ділянки за кадастровим №2124886300110230048, де проживає у будинку гр. [PERSON] ; - копії Поземельної книги, Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, а також інші архівні матеріали відносно земельної ділянки, що розташована та примикає до ділянки в [ADDRESS] з кадастровим №2124886300110230048. В обґрунтування клопотання позивач зазначив, що воно подається: у зв`язку з невиконанням Холмківською сільською радою вимог ст. 20, ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», недотриманням посадовцями органу місцевого самоврядування ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ігноруванням адвокатського запиту адвоката Тирпак А.В. за № 22/08/22 від 22.08.2022 року. При цьому позивач не надав суду копію зазначеного адвокатського запиту, тобто не довів належними та допустимими доказами той факт, що він звертався до відповідача з відповідним запитом, у нього виникли труднощі із самостійним отриманням доказів, а також не обґрунтував чому таке клопотання не було подане до суду до першого судового засідання у цій справі, зважаючи на постановлення судом ухвали від 17.02.2023 року, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні повторно заявленого клопотання позивача про витребування доказів. 14.03.2024 року представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Судове засідання у справі було призначене на 05.02.2025 року на 15 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 08.11.2024 року. Дослідивши у судовому засіданні письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, на VIII сесії VIII скликання Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 30 серпня 2021 року в ході розгляду питання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] » за результатами відкритого голосування всі депутати утрималися від голосування, тобто рішення із зазначеного питання прийняте не було. У подальшому за рішенням XX сесії VIII скликання Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 26.09.2022 року № 124/VIII-2022 п. 1 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] » було відмовлено гр. [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0972 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 2124886300:11:023:0126, що розташована в [ADDRESS] у зв`язку із забороною на безоплатну передачу земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації. Відповідно\~статті 19 Конституції України\~правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно зі\~статтею 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків. Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Частиною першою\~статті 13 Конституції України\~встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Згідно зі\~статтею 14 Конституції України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Верховний Суд у постанові від 30 січня 2023 року у справі №120/1157/22-а сформував правовий висновок про те, що дотримання встановленого порядку відведення у власність земель державної або комунальної власності становить особливий суспільний інтерес, оскільки відповідно до\~статті 13 Конституції України\~земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. У зв`язку з цим, важливим є суворе дотримання порядку відведення землі у власні фізичним або юридичним особам, а також забезпечити конкурентний спосіб розпорядження таким суспільним активом як земля, зокрема шляхом її продажу на торгах. Тільки такий підхід забезпечить раціональне використання землі, а також реалізацію принципу рівності перед законом та запобігання всім формам дискримінації. За змістом\~статті 3 Земельного кодексу України\~земельні відносини в Україні регулюються\~Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно з частиною другою\~статті 4 Земельного кодексу України\~завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Відповідно до частин першої, п`ятої\~статті 22 Земельного кодексу України\~землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог\~статті 130 цього Кодексу. Статтею 81 Земельного кодексу України\~встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). За змістом частин першої - третьої та п`ятої\~статті 116 Земельного кодексу України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно з частиною першою\~статті 117 Земельного кодексу України\~передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї. Відповідно до пункту «б» частини першої\~статті 121 Земельного кодексу України\~громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями\~118,\~122 Земельного кодексу України. Частиною шостою\~статті 118 Земельного кодексу України\~передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що\~ЗК України\~визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень\~статті 118 Земельного кодексу України. Крім того, виходячи з аналізу\~статті 118 Земельного кодексу України, вбачається, що порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: - звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; - розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до\~статті 118 Земельного кодексу України\~є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, а надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття в подальшому суб`єктом владних повноважень позитивного рішення щодо відведення земельної ділянки у власність. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 28 січня 2020 року у справі №2240/2962/18, від 28 лютого 2020 року у справі №806/3304/18, від 8 вересня 2020 року у справі № 812/1450/17, від 26 жовтня 2021 року у справі №160/5982/19 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19. Згідно із частиною сьомою\~\~\~статті 118 Земельного кодексу України\~\~проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Згідно зі\~статтею 25 Закону України «Про землеустрій»\~документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Статтею 30 Закону України «Про землеустрій»\~передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому\~Земельним кодексом України, цим Законом. Відповідно до частини дев`ятої\~статті 118 Земельного кодексу України\~ відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122\~цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Право особи на затвердження проекту землеустрою охоплюється також гарантіями захисту права власності у формі майнових прав та легітимних очікувань на реалізацію права власності. У свою чергу, протиправна відмова у затвердженні проекту землеустрою є втручанням у право власності. Стосовно допустимості втручання у «право власності» необхідно звернути увагу, що відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (заява №25921/02) ЄСПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ у пункті 32 рішення по справі «Stretch v. the United Kingdom» (заява № 44277/98). Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 17 грудня 2004 року у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" ("Pedersen and Baadsgaard v. Denmark", заява № 49017/99) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Разом з тим, у рішенні ЄСПЛ від 2 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання». Відповідно до пункту 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано. Частиною третьою статті 6 цього ж Закону визначено, що здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов: 1) дискреційне повноваження передбачено законом; 2) дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені\~Конституцією України\~та законом; 3) правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом; 4) вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків. З огляду на вищезазначене, дискреційними є такі повноваження, у межах яких норма права допускає кілька варіантів поведінки суб`єкта владних повноважень у кожній конкретній ситуації та встановлених обставинах справи, кожна з яких буде правомірною. Характерними ознаками адміністративного розсуду є: 1) реалізація дискреційних повноважень має відповідати принципу верховенства права; 2) їх здійснення можливе лише у разі відсутності єдиного можливого варіанту поведінки; 3) суб`єкти владних повноважень мають можливість вибрати оптимальний варіант поведінки з метою врегулювання певного кола суспільних відносин; 4)\~\~\~\~суб`єкти управлінської діяльності застосовують адміністративний розсуд відповідно до належної мети, без наявності власної вигоди та впливу сторонніх факторів. Проте у правовідносинах, що склалися між сторонами у цій справі, повноваження відповідача не є дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, не затвердити проект землеустрою. Висновки суду щодо відсутності дискреційних повноважень відповідача у спірних правовідносинах узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від\~26 жовтня 2021 року у справі №160/5982/19. Проте, у цій справі оскаржуване рішення було мотивоване посиланням на підпункт 5 пункту 27 розділу Х Перехідні положення ЗК України, яким було встановлено на момент ухвалення рішення 26.09.2022 року, що під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Станом на час розгляду справи судом цей пункт викладений законодавцем у наступній редакції: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що рішення були прийняті органом місцевого самоврядування на законних підставах та в межах наданих повноважень, з огляду на існуючу на той час пряму заборону безоплатної передачі земель комунальної власності у приватну власність під час дії воєнного стану, тому слід відмовити у задоволенні позову повністю. Проте, суд звертає увагу позивача, що з урахуванням того факту, що на цей час змінилося діюче законодавства і станом на час розгляду справи, заборона не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності ЗК України. Що надає право позивачеві повторно звернутися до органу місцевого самоврядування із аналогічною заявою, та потребує, з боку органу місцевого самоврядування, її ретельного вивчення та встановлення певних обставин наявність/відсутність на цій земельній ділянці об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд) та/або терміну та порядку передачі цієї земельної ділянки у користування позивача до набрання чинності Земельним кодексом, та прийняття ними рішення з урахуванням цих обставин, які не були, і не могли бути предметом розгляду при прийнятті оскаржуваних рішень, і саме тому не впливає на законність раніше прийнятих рішень. У даному випадку суд не може перебирати на себе ці повноваження органу місцевого самоврядування. Згідно із ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням зазначеного, суд не вважає за необхідне описувати всі інші докази, надані сторонами та надавати відповіді на решту аргументів, оскільки вони безпосередньо не впливають на прийняття рішення у цій справі. Що ж стосується судових витрат, то у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України всі судові витрати у цій справі слід покласти на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Outcome: dismissed