Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , покликаючись на те, що вона, а також громадяни [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , про що свідчить Договір купівлі-продажу квартири\~ від 15 квітня 2002 року. У належній їй квартирі зареєстрований громадянин України [PERSON] , що підтверджено даними будинкової книги на дану квартиру від 25 травня 2002 року. Однак з 2010 року відповідач у вищевказаній квартирі не проживає, місцеперебування його не відоме, зазначені обставини підтверджуються актами від 27 жовтня 2023 року та від 10 лютого 2024 року. Оскільки відповідач не проживає у квартирі більше 6 місяців, а тому наявні підстави для визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Позивачка не прибула у судове засідання,\~ подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення суду не заперечила. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як слідує з матеріалів справи, позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 2). З актів від 27 жовтня 2023 року та від 10 лютого 2024 року вбачається, що відповідач [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] не проживає\~ (а.с. 7,8). За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положеннями статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно цієї ж статті, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Статтею 7 3акону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні вказано, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що відсутність\~ відповідача має постійний характер, підстави для визнання причин відсутності відповідача поважними відсутні, тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Наведені обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 41, 129 Конституції України, статей 29, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved