Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

В жовтні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за договором найму ( оренди ) житлового приміщення, обґрунтовуючи наступним. На підставі договору доручення від 01 грудня 2023 року, [PERSON] мала право від його імені шукати орендарів (наймачів) та оформлювати (з правом підпису) договори оренди (найму) нерухомого майна, яке належить йому на праві власності. Відповідно до цього, 14.01.2024 [PERSON] та Відповідачем - [PERSON] (наймач) було укладено у письмовій формі договір найму (оренди) житлового приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS] , строком на 11 (одинадцять) місяців, за плату. Відповідно до пп. 7.1 п.7 Договору найму (оренди) житлового приміщення. Договір набуває чинності з моменту підписання. Відповідно до пп.3.1.2. п. 3 Договору найму (оренди) житлового приміщення, Наймодавець зобов`язаний передати приміщення Наймачу, що підтверджується передачею йому ключів. Відповідно до п. 2 Договору найму (оренди) житлового приміщення, плата за найм приміщення становила 5000 (п`ять тисяч) гривень за 1 (один) місяць і мала сплачуватися Відповідачем готівкою наперед за наступний місяць не пізніше 14 (чотирнадцятого) числа поточного місяця. Крім того, договором також передбачено, що плата за спожиті комунальні послуги (електроенергія, ЖЕК, вода, сміття, опалення, газ) не включається до складу орендної плати і сплачується Відповідачем. Відповідно до пп.3.2.7 п.З Договору найму (оренди) житлового приміщення, наймач зобов`язаний своєчасно вносити\~ орендну плату в розмірі та порядку, визначеному Договором. Таким чином, в момент підписання Договору найму (оренди) житлового приміщення, 14.01.2024 Відповідач внесла орендну плату за перший місяць в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень і їй були передані ключі від\~ орендованої\~ квартири. 14.02.2024 Відповідач сплачує Позивачеві орендну плату готівкою 5000 (п`ять тисяч) гривень за наступний місяць. Вартість спожитих\~ комунальних послуг за січень 2024 року Відповідачем у лютому 2024 року не було сплачено, оскільки Позивач і Відповідач усно домовилися про їхню оплату за квитанціями вже у березні 2024 року, разом із оплатою вартості спожитих комунальних послуг за лютий 2024 року, тобто за два місяці. 14.03.2024 Відповідач не сплачує орендну плату за наступний місяць користування житловим приміщенням та не сплачує вартість спожитих комунальних послуг за січень та лютий 2024 року згідно з квитанціями станом на 01.03.2024. Відповідно до пп.6.3 п.6 Договору найму (оренди) житлового приміщення, Договір може бути достроково розірваний за ініціативою Наймодавця, якщо Наймач не сплачує орендну плату (та/або платежі за комунальні та інші послуги - п.2.4). Але, Позивач вирішив поставитися з розумінням до фінансової ситуації Відповідача, і вони знову домовляються про відтермінування оплати за оренду та за спожиті комунальні послуги до травня 2024 року, що підтверджується розпискою Відповідача. Проте Відповідач зі свого боку повела себе недобросовісно і, проживаючи в орендованому житлі та користуючись комунальними послугами, ні 14.04.2024, ні 14.05.2024, ні 14.06.2024 не передавала Позивачу плату за оренду житла та плату за спожиті комунальні послуги згідно з квитанціями. Тому, Позивачем 15 липня 2024 року було достроково розірвано Договір найму\~ (оренди) житлового приміщення і Відповідач була змушена виїхати з орендованого житла. Відповідно до пп. 7.3 п. 7Договору найму (оренди) житлового приміщення, закінчення строку цього Договору не звільняє від відповідальності Сторони за його порушення, яке мало і місце під час дії цього Договору. Таким чином, станом на 15.07.2024 у Відповідача у зв`язку з невиконанням Договору найму (оренди) житлового приміщення виник борг за орендну плату в розмірі 20 000 (двадцяти тисяч) гривень 00 копійок за період з 14.03.2024 по 14.07.2024 (за чотири місяці користування житлом) та борг за спожиті комунальні послуги згідно з квитанціями за період з 14.01.2024 по 14.07.2024 ( за шість місяців) у розмірі 6730 (шести тисяч сімсот тридцять) гривень 51 (п`ятдесят однієї) копійки відповідно до наданого розрахунку за квитанціями. Таким чином, загальна сума боргу становить 26 730 (двадцять шість тисяч сімсот тридцять) гривень 51 (п`ятдесят\~ однієї) копійки. Крім того зазначає, що на даний час Позивачем, після оформлення спадщини та отримання відповідних правовстановлюючих документів, ще не укладено нових договорів з надавачами комунальних послуг, які надаються за адресою вищевказаної квартири, що здавалася в оренду Відповідачу. Тому у відповідних рахунках за послуги, вказане ім`я ще попередньої власниці цієї квартири. Також, Позивач хоча і не отримував від Відповідача грошових коштів на оплату комунальних послуг, все ж за власний рахунок здійснював їхню місячну оплату, що підтверджується наявністю у Позивача відповідних розрахункових документів (чеків) та даних у самих рахунках. Тому, просив суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України: серія [NUMBER] , виданий Сквирським РВ ГУ МВС України в Київській області 28.03.2011, на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , заборгованість за орендну плату в розмірі плату в розмірі 20 000 (двадцяти тисяч) гривень 00 копійок, заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 6730 (шести тисяч сімсот тридцять) гривень 51 (п`ятдесят однієї) копійки та понесені судові витрати у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 00 копійок ( а. с. 1-5 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від14.10.2024 (а.с. 28) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 15.10.2024 позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за договором найму ( оренди ) житлового приміщення була залишена без руху ( а. с. 34-35 ). 05.11.2024 за вх. № 57870 судом отримано заяву від позивача на виконання ухвали від 15.10.2024 ( а. с. 37 ). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру ( ч. 8 ст. 187 ЦПК України ). Згідно відповіді № 888249 від 06.11.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді стосовно визначення підсудності, за вказаними партнерами особу [PERSON] не знайдено ( а. с. 38 ). 06 листопада 2024 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача до\~ відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області ( а. с. 39 ). 28 листопада 2024 року за вх. № 63046 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача ( а. с. 42 ). Згідно отриманої інформації, [PERSON] , [INFO] з 30.10.1997 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді від 29 листопада 2024 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено в судове засідання на14 годину 00 хвилин 14 січня 2025 року ( а. с. 43-44 ). 14 січня 2025 року розгляд справи було відкладено до 11.02.2025 ( а. с. 54 ) у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та відсутності відомостей про її належне сповіщення. В судове засідання 11.02.2025 позивач [PERSON] не з`явився, 07.02.2025 за вх. № 7263 від останнього надійшло клопотання, в якому просив справу розглядати без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити ( а. с. 57 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання 11.02.2025 не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином у відповідності до вимог законодавства, однак, на адресу суду повернувся поштовий конверт, причина повернення вказана працівниками пошти, адресат відмовився ( а. с. 62 ). Третя особа [PERSON] в судове засідання 11.02.2025 не з`явилась, 07.02.2025 з вх. № 7262 судом від останньої отримано клопотання про розгляд справи без її участі. Позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити ( а. с. 59 ). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою ( ч. 9 ст. 130 ЦПК України ). Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі\~ Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). Оскільки, як зазначено вище, на адресу місця реєстрації відповідача направлялася судова повістки, однак, відповідач відмовилась від її отримання, суд приходить до висновку, що відповідач була належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В свою чергу, позивачта третя особа скористувалися вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явилась в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечував проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд\~ вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. 11 лютого 2025року судом було ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних\~ правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору доручення від 01 грудня 2023 року, [PERSON] мала право від імені [PERSON] шукати орендарів (наймачів) та оформлювати (з правом підпису) договори оренди (найму) нерухомого майна, яке належить останньому на праві власності ( а. с. 9-10 ). Відповідно до цього, 14.01.2024 між [PERSON] та [PERSON] було укладено у письмовій формі договір найму (оренди) житлового приміщення - квартири за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 12-13 ). Відповідно до п.п. 1.2 п. 1 цього Договору, зазначене приміщення належить Наймодавцю на підставі спадщини. Строк найму приміщення становить 11 (одинадцять) місяців і визначається з 17.01.2024 по 14.12.2024 ( п.п. 1.4 п. 1 Договору ). Згідно п.п. 2.1 п. 2 Договору,\~ плата за найм приміщення за цим Договором становить 5000 грн за 1 ( один ) місяць. Орендна плата передається наймачем готівкою наперед за наступний місяць і не пізніше 14 числа поточного місяця ( п.п. 2.2. п. 2 Договору ). Відповідно до п.п. 2.4. п. 2 Договору\~ найму (оренди), плата за електроенергію, ЖЕК воду, мусор опалення, газ\~ не включена до складу орендної плати і сплачується Наймачем за показниками лічильників. Відповідно до п.п. 3.1.2. п. 3 Договору найму (оренди) житлового приміщення, Наймодавець зобов`язаний передати приміщення Наймачу, що підтверджується передачею йому ключів. Відповідно до п.п. 3.2.7 п. 3 Договору найму (оренди) житлового приміщення, наймач зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату в розмірі та порядку, визначеному Договором. Згідно зп.п.6.3 п.6 Договору найму (оренди) житлового приміщення, Договір може бути достроково розірваний за ініціативою Наймодавця, якщо Наймач не сплачує орендну плату (та/або платежі за комунальні та інші послуги - п.2.4). Відповідно до п.п.7.1 п.7Договору найму (оренди) житлового приміщення. Договір набуває чинності з моменту підписання. Підпунктом 7.3 п. 7Договору найму (оренди) житлового приміщення передбачено, закінчення строку цього Договору не звільняє від відповідальності Сторони за його порушення, яке мало і місце під час дії цього Договору. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору оренди житлового приміщення. Відповідно до положень ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Згідно положень ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України). Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно положень ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Положеннями ч. 1 ст. 759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до cт. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Відповідно до положень ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно положень ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Положеннями ч. 1 ст. 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Аналіз змісту зазначених норм закону свідчить, що істотними умовами договору найму є погодження сторонами предмету договору (об`єкту, який передається в найм), строку його дії та розміру плати. За таких обставин передумовою визнання судом дійсності умов укладеного договору найму є встановлення обставин, які свідчать що сторони досягли згоди по тих умовах, про які заявлено в позовній вимозі. Згідно з положеннями ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 3 cт. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ч. 3 cт. 820 ЦК України, наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла. Як встановлено вище, договір оренди був укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] мала право від імені [PERSON] на укладання вказаного договору, що підтверджується Договором доручення від 01.12.2023 ( а. с. 9-10 ). Відповідно до ч.ч. 1,3 cт. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в\~ якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта і органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 cт. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона ( повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Так, в матеріалах справи міститься розписка від 02.04.2024 ( а. с. 14 ), в якій [PERSON] зазначає, що проживає в найманій квартирі за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] та на даний момент має заборгованість з оренди за півтора місяці в сумі 7 500 грн з урахуванням комунальних платежів. Зобов`язується зазначену\~ суму сплатити до 04.05.2024. Позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначав, що станом на 15.07.2024 у відповідача у зв`язку з невиконанням Договору найму (оренди) житлового приміщення виник борг за орендну плату в розмірі 20 000 (двадцяти тисяч) гривень 00 копійок за період з 14.03.2024 по 14.07.2024 (за чотири місяці користування житлом) та борг за спожиті комунальні послуги згідно з квитанціями за період з 14.01.2024 по 14.07.2024 ( за шість місяців) у розмірі 6730,51 гривень відповідно до наданого розрахунку за квитанціями ( а. с. 15-25 ). Позивачем зазначено, що 15 липня 2024 року було достроково розірвано Договір найму ( оренди ) житлового приміщення і відповідач виїхала з орендованого житла. Як зазначено вище, умовами Договору найму ( оренди ) житлового приміщення ( п.п. 6.3. п. 6 Договору ) передбачено, що Договір може бути достроково розірваний за ініціативою Наймодавця, якщо Наймач не сплачує орендну плату (та/або платежі за комунальні та інші послуги - п.2.4). За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З аналізу встановлених судом спірних правовідносин, вбачається, що дійсно між сторонами існували договірні відносини, з приводу найму ( оренди ) житлового приміщення, яким було узгоджено сторонами всі істотні умови, в тому числі, строк найму, розмір орендної плати, термін її сплати, плата комунальних послуг, тощо. В свою чергу, з боку відповідача не було надано суду доказів тому, що останньою було виконано умови договору. Крім того, з боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо наявної заборгованості та нарахованої суми. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.». Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за договором найму ( оренди ) житлового приміщення є такими, що підлягають задоволенню з урахуванням вищенаведеного. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України «Про судовий збір»). Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцієювід 16.09.2024 року (а. с. 6 ). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і судові витрати понесені останнім при зверненні до суду у вищевказаному розмірі. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 288 ЦПК України позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved