Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

Адвокат Голуб С.А. в інтересах [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебувають у шлюбі з 07.12.2002. Спільні неповнолітні діти відсутні. Стосунки між сторонами зіпсувалися ще до початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України. Наразі відповідач проживає у Польщі, позивач перебуває у складі ЗСУ, спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Строк на примирення не потрібен. Просила розірвати шлюб між сторонами, судові витрати покласти на позивача та повернути позивачу помилково сплачений судовий збір. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22.08.2024 передано на розгляд за підсудністю справу №759/16997/24 до Голосіївського районного суду міста Києва. 24.10.2024 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 07.12.2002 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , актовий запис № 04. Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Аналізуючи доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, та обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що сім`я фактично розпалася, примирення між сторонами не можливе і позивач цього не бажає. Також встановлено, що сторони разом не проживають та ніяких стосунків, притаманних подружжю, не підтримують, спільне господарство не ведеться. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, враховуючи відсутність неповнолітньої дитини, небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем, суд вважає, що за таких обставин збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, оскільки шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України з урахуванням того, що позивач є учасником бойових дій та звільнений від сплати судового збору відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету сплачений судовий збір у розмірі 1211, 20 грн., та стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved