Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст заяви 28.06.2023 [PERSON] через свого представника адвоката Мисечко К.О. (діє на підставі ордеру від 27.06.2023 а.с. 29) звернувся до суду із заявою, в якій заінтересованою особою визначив Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року (а.с. 2 - 4). 11.02.2025 заявник подав заяву про збільшення заявлених вимог, у якій просив встановити особу заявника [PERSON] (а.с. 149). В обґрунтування\~заяви посилався\~на те, що він [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~народився в\~м.\~Москві РФ,\~з 01 січня 1986 року з матір`ю та вітчимом переїхали у Крим, Україна та були зареєстровані у [ADDRESS] . Навчався в школі у с. Русанівка Білгорідського району АР Крим. Закінчив 11 класів. Після школи не навчався. В 23.08.2006 уперше у віці 19 років був засуджений Білогірським районним судом АР Крим до 8 років позбавлення волі. Відбував покарання у ІК-28 Донецької області. Звільнений 03.06.2014. Після звільнення повернувся у с. Русанівку Білгорідського району АР Крим. Паспорт громадянина СРСР та громадянина України не отримував. Неодноразово був засуджений та відбував покарання, а саме, 24.09.2015 засуджений Доманівським районним судом Миколаївської області до 2-х років позбавлення волі, 31.01.2017 Доманівським районним судом Миколаївської області визнано невинуватим. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29.05.2017 йому призначене покарання - 2 роки 1 місяць позбавлення волі. Відбував покарання в Ольшанській виправній колонії Миколаївської області (№53). У 2020 році затриманий Дніпровським відділом ГУНП у Дніпропетровської області. Знаходився у ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» 28.10.2021 засуджений Кіровським районним судом м. Дніпропетровська до 4-х років позбавлення волі та був звільнений із зали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. Паспорт громадянина України заявник ніколи не оформлював, усі документи (свідоцтво про народження, довідки з сільської ради, домова книга, атестат про освіту) та інше залишись у АР Крим, яка наразі є тимчасово окупованою територією. Заявник звернувся\~з\~письмовою заявою\~до\~ГУ ДМС\~в\~Дніпропетровській\~області про\~здійснення\~перевірки\~належності до\~громадянства України\~та\~видачу\~паспорта громадянина\~України,\~однак\~у\~видачі паспорта\~відмовлено.\~Заявник стверджує\~що,\~проживав на\~території України\~на\~момент проголошення\~незалежності\~України 24.08.1991.\~Встановлення\~особи\~заявника і\~факту\~постійного\~проживання на\~території\~України, на момент проголошення незалежності заявнику необхідно для отримання паспорта громадянина України. На підставі викладеного, просив встановити факту свого постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, встановити особу заявника [PERSON] . Заяви учасників процесу по суті справи. Представником заінтересованої особи Кабачек В.М. (діє\~на підставі\~довіреності №130\~ а.с.\~46) 11.07.2023 надані поясненні по справі (а.с. 37 45), в яких представник зазначила, що [PERSON] не надав документу, що підтверджує факт проживання батьків на території України (трудову книжку, атестати або дипломи про навчання, свідоцтво про народження, копію домової книги з штампом реєстрації на території України, копію паспорта громадянина колишнього СРСР 1974 року з внесенням напису органами внутрішніх справ України «громадянин України» тощо), тому не вбачається належність [PERSON] до громадянства України. Рух справи. Ухвалою судді Наумової О.С. від 30.06.2023 відкрито провадження у справі (а.с. 33). Ухвалою суду від 28.11.2023 за клопотанням заявника витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості щодо перетину кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO] , в період часу з 1989 року по даний час. Витребувано від Ольшанської виправній колонії Миколаївської області (№53) оригінал особистої справи [PERSON] , [INFO] . Витребувано від ДУ «Дніпровська установа виконання покарані (№4) оригінал особистої справи [PERSON] , [INFO] (а.с. 78). Ухвалою суду від 12.03.2024 по справі була призначена судова дактилоскопічна експертиза (а.с. 97 99). 07.08.2024 на адресу суду повернута цивільна справа з повідомленням експерта про неможливість проведення судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/104-24/25564-Д від 24.07.2024 (а.с. 100 104). Ухвалою судді від 12.08.2024 провадження у справі відновлене (а.с. 105). Ухвалою суду від 26.11.2024 по справі була повторно призначена судова дактилоскопічна експертиза. На вирішення судових експертів Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України були поставлено запитання: «Чи придатні для ідентифікації особи [PERSON] ,\~ [INFO] , відбитки пальців рук в дактилоскопічній карті, заповненій на ім`я [PERSON] , які містяться у матеріалах особистої справи [PERSON] , [INFO] , заведеної ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», заведеної 21.10.2020р.?» та «Чи ідентичні\~зразки відбитків\~пальців рук\~в дактилоскопічній\~карті заповненій\~на ім`я\~ [PERSON] . із зразками відбитків пальців рук заявника, які відібрані у приміщенні суду?» (а.с. 128 - 130). 14.01.2025 на адресу суду повернута цивільна справа з висновком експерта від 27.12.2024 (а.с. 134 145). Ухвалою судді від 17.01.2025 провадження у справі відновлене (а.с. 146). У судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримав, просив задовольнити. Представник заінтересованої\~особи \~Кабачек В.М. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Допитаний у якості свідка (а.с. 93) заявник [PERSON] надав пояснення про те, що народився [INFO] в м. Зеленоград Московської області. Коли заявник був маленьким (приблизно півроку) він з матір`ю [PERSON] , [INFO] переїхав жити у Крим. У Криму мешкав у [ADDRESS] , разом із матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] . У заявника є ще 4 брати та сестри, які йому рідні по матері та які досі живуть у АР Крим. Зв`язку із рідними немає. Заявник ходив у школу, яка знаходилась в с. Русаківці та закінчив 9 класів, коли йому було приблизно 16-17 років. Потім заявник\~був засуджений\~у 2001\~році Білогірським\~районним відділом\~внутрішніх справ,\~коли йому\~ще не\~було 18\~років.\~Покарання відбував\~умовно,\~ ходив\~відмічався.\~Згодом був\~заарештований у\~2006\~році і\~засуджений вдруге\~на 8\~років Білогорським\~районним судом\~АР Крим,\~відбував покарання\~у Торезькій\~виправній колонії\~(№\~28)\~в м.\~Торезі Донецької\~області.\~Коли заявник\~звільнився у\~2014\~році Крим\~вже було\~анексовано.\~У м.\~Торезі в\~колонії документи\~заявнику не\~зробили,\~особу ідентифікували\~за довідками.\~До АР\~Крим в\~2014\~році заявника\~не пропустили,\~оскільки у\~нього не\~було документів.\~В 2014\~році у\~заявника ще\~був зв`язок\~із рідними.\~В 2015\~році поїхаву Миколаївську область до знайомих, де був затриманий Доманівським РВ УМВС України в Миколаївській області. Відбув покарання рік у Ольшанській виправній колонії (№ 53), звільнився у 2017 році. До м. Дніпра приїхав на заробітки. У 2021 році був засуджений Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, до цього був рік під вартою. Заявника зобов`язано було періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Заявник стверджує,\~що увесь\~час перебував\~на території\~України,\~не отримував\~паспорта громадянина\~України.\~Мати заявника\~померла в\~Криму,\~коли він\~відбував покарання\~у Ольшанській виправній колонії (№ 53). Документів у заявника немає. Спілкувався з рідними в месенджері «ВКонтакте», який наразі заблокований на території України. Наразі заявник немає можливості отримати з АР Крим документи, які могли б підтвердити його особу. Також стверджує, що має свідоцтво про народження УСРР. Паспорт громадянина України йому потрібен для вирішення різних особистих питань, насамперед для працевлаштування. Жодних відомостей про те, що [PERSON] на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 проживав поза межами держави Україна, судом не встановлено. 3 01.03.2023 заявник фактично мешкає за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди житлового приміщення (а.с. 21 - 22). Відповідно до довідки про звільнення [PERSON] , [INFO] , місце народження: РФ, м. Москва, українець, громадянин України, раніше судимий на 2 роки. 24.09.2015 Доманівський районний суд Миколаївської області за ч. 2 ст. 186, ст. 69 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі та 31.01.2017 Доманівським районним суд Миколаївської області за ст. 395 КК України виправданий, відбував покарання в Установах Державної кримінально-виконавчої служби з 30.05.2016 по 17.10.2017. 29.05.2017 Апеляційним судом Миколаївської області вирок від 31.01.2017 відмінено, вважати засудженим за ст. 395 КК України до 4 місяців арешту. На підставі ст. 71 КК України з вироком від 24.09.2015 до відбуття 2 р. 1 м. ст. 72 ч. 5 КК України залік. з 31.01.2017 по 29.05.2017. Звільнений ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09.10.2017, зарахувати строк попереднього ув`язнення. З 30.05.2016 по 29.05.2017 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, і прямує до місця проживання (а.с. 8). Інформацію про те, що заявник є громадянином України також містять: копія довідки №16-03112020/12210, копія довідки про судимість, копія анкети заарештованого та копія довідки ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4) (а.с. 5, 6-7, 10, 19). Згідно із Висновком судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/104-24/51524-Д від 27.12.2024, що надійшов суду 14.01.2025, що по-перше, папілярні узори у відбитках та відтисках рук особи, два примірника дактилокарти якої заповнені на ім?я [PERSON] , [INFO] (на 3-х аркушах паперу, отримані у приміщенні суду) та папілярні узори у відбитках та відтисках рук в дактилокарті, яка заповнена на ім?я [PERSON] , [INFO] (вшита на сторінці №7 в матеріалах особистої справи заявника [PERSON] , [INFO] , заведеної 21.10.2020 ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», на 32-х аркушах), надані на дослідження, придатні для ідентифікації особи. По-друге, папілярні узори у відбитках та відтисках рук із двох примірників дактилокарт, заповнених на ім?я [PERSON] , [INFO] (на 3-х аркушах паперу, отримані у приміщенні суду) та з дактилокарти, яка заповнена на ім?я [PERSON] , [INFO] (вшита на сторінці №7 в матеріалах особистої справи заявника [PERSON] , [INFO] , заведеної 21.10.2020 ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», на 32-х аркушах) залишені однією особою (а.с. 134 - 138). Відповідно до\~відомостей що\~містяться у\~матеріалах справи,\~матеріалах оригіналу\~особистої справи\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що надана\~суду ДУ\~«Дніпровська установа\~виконання покарані\~(№4)\~(а.с.\~78)\~та відтворені\~у Єдиному\~державному реєстрі\~судових рішень,\~заявник [PERSON] притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, а саме: - вироком Білогірського районного суду АР Крим від 23.08.2006р. за яким [PERSON] засуджено за ч.3 ст. 187, ст. 304 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; -\~вироком Доманівського\~районного суду\~Миколаївської області\~від 24.09.2015р.\~по справі№ 475/808/15-к за яким [PERSON] засуджено за ч.3 ст.186, ст.69 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі (а.с. 64 - 67); -\~вироком Доманівського\~районного суду\~Миколаївської області\~від 31.01.2017р.по справі №475/797/16-к [PERSON] визнано невинуватим за ст.395 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29.05.2017р. вирок скасовано, вважати засудженим за ст.395 КК України до 4 місяців арешту КК України, ст.71 КК України частково приєднане невідбуте покарання за вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 24.09.2015р., остаточно визначено покарання два роки та один місяць позбавлення волі. -\~вироком Кіровського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~28.10.2021р.по справі № 203/4149/20 за яким [PERSON] засуджено за ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбуття призначеного покарання з випробуванням (а.с. 14 - 16); - постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2023р. по справі № 201/3644/23 визнано винним [PERSON] , у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 44 КУпАП. (а.с. 20). На виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі №201/7622/23 від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 11.12.2023р. надійшла відповідь, відповідно до якої відомостей щодо перетинання державного кордону тимчасово окупованою територією України громадянином України [PERSON] в період з 08.11.2017 по 08.12.2023 в базі даних не виявлено (а.с. 81 - 82). Заявник звернувся із заявою до ГУ ДМС в Дніпропетровській області про здійснення перевірки належності до громадянства України та видачу паспорта громадянина України, однак листом Соборного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 07.01.2023р. йому було відмовлено та надано роз`яснення по те, що для оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляду ІD-картки заявнику необхідно надати документи перелічені у п. 35 «Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015р. №302 (а.с. 17 - 18). 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1\~ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Згідно положень Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення, що проголошені судом прилюдно, та відтворені у Єдиному державному реєстрі судових рішень вважаються офіційно опублікованими та доступними для використання. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Вирішуючи питання про встановлення юридичних фактів, суд має виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно із ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Згідно вимог п. 1 вказаної Постанови Пленуму в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Акт проголошення незалежності України ухвалений позачерговою сесією Верховної Ради УРСР 24 серпня 1991 року, яким проголошено незалежність України і створення самостійної української держави України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1, 2 ч. 1 цього Закону, яка передбачає, що громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні чи неповнорідні) брат, сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української народної Республіки, Західноукраїнської народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пункт 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі Порядок) передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Народної Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (ч. 1 ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, в також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Згідно з пунктом 44 Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Згідно п. 9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001, передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Водночас, відповідно до п.5 зазначеного Порядку передбачено, що заявник, окрім вищенаведених документів, повинен пред`явити документ, що посвідчує його особу. Однак станом на сьогодні, заявник не має паспорта громадянина України або іншого документу, що посвідчує його особу та не має змоги його оформити в ДМС України, до поки судом не буде встановлено факт постійного проживання заявника на території України за станом на 24.08.1991 року. Відповідно, до ч. 6 п. 35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015 №302, заявник для оформлення паспорту подає документи серед яких і рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи). Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України». Згідно з підпунктом а) п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»). П. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначено, що ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; Згідно з п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Відповідно до п. 38-40 Порядку № 302 після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Пошук в Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у тому числі тими, що змінилися). До запровадження органами реєстрації внесення до Реєстру відомостей про місце проживання особи в установленому законодавством порядку відомості про реєстрацію місця проживання, які подаються заявником, перевіряються за даними обліку територіального органу ДМС. Рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (п. 43 Порядку № 302). Зокрема, згідно з п. 43 Порядку № 302 у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Мін`юсту, територіальних органів Національної поліції, ДПС, навчальних закладів, військових частин, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. У разі відсутності документів з фотокарткою/відцифрованим образом обличчя особи, отриманих з державних, єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи шляхом опитування свідків, які були зазначені заявником. Свідками можуть бути дієздатні один із членів сім`ї особи (у тому числі колишня дружина/чоловік), близька особа або сусід, які досягли 14-річного віку та мають документи, що посвідчують особу, які підлягають обов`язковому пред`явленню. Для підтвердження того, що особа є членом сім`ї або близькою особою, подаються документи, що посвідчують відповідні факти (свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про народження, рішення суду та інші документи). У разі відсутності зазначених документів такі відомості перевіряються за наявними даними державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. Для підтвердження зареєстрованого місця проживання сусіди особи подають довідку про реєстрацію місця проживання, видану органом реєстрації в установленому законодавством порядку, або витяг з реєстру територіальної громади, а в разі їх відсутності такі відомості перевіряються за наявними даними відомчої інформаційної системи ДМС або за відомостями, внесеними до документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документа, що посвідчує особу та підтверджує спеціальний статус. За результатами опитування свідків складається акт встановлення особи за формою, визначеною МВС. У разі встановлення працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС факту невідповідності відомостей, що містяться в документах, поданих заявником та/або свідками, відомостям, що містяться в наявних обліках ДМС, інших державних та єдиних реєстрах, інших інформаційних базах, що перебувають у власності держави, процедура встановлення особи не проводиться. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Доказами зібраними під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , станом на 24.08.1991 у малолітньому віці проживав на території України, станом на день проголошення Акту незалежності України 24 серпня 1991 року, [PERSON] виповнилося 5 років, кордон України у напрямку «виїзд» він після того не перетинав, проживав у подальшому на території України, де був декілька разів засуджений та відбував покарання. Згідно із Висновком судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/104-24/51524-Д від 27.12.2024, папілярні узори у відбитках та відтисках рук особи, два примірника дактилокарти якої заповнені на ім?я [PERSON] , [INFO] (на 3-х аркушах паперу, отримані у приміщенні суду) та папілярні узори у відбитках та відтисках рук в дактилокарті, яка заповнена на ім?я [PERSON] , [INFO] (вшита на сторінці №7 в матеріалах особистої справи заявника [PERSON] , [INFO] , заведеної 21.10.2020 ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», на 32-х аркушах), надані на дослідження, придатні для ідентифікації особи. По-друге, папілярні узори у відбитках та відтисках рук із двох примірників дактилокарт, заповнених на ім?я [PERSON] , [INFO] (на 3-х аркушах паперу, отримані у приміщенні суду) та з дактилокарти, яка заповнена на ім?я [PERSON] , [INFO] (вшита на сторінці №7 в матеріалах особистої справи заявника [PERSON] , [INFO] , заведеної 21.10.2020 ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», на 32-х аркушах) залишені однією особою (а.с. 134 - 138). Отже,\~суд\~вважає\~доведеним,\~що\~заявник [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , стосовно якого заведено особисту справу від 21.10.2020р. ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4) - є однією і тією ж особою. Таким чином, згідно з вимогами вказаного вище законодавства України, у разі, якщо ДМС України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постановах від 19.10.2022 в справі № 511/409/20, від 02.09.2020 у справі № 366/474/19, від 16.11.2022 у справі № 755/16248/18. Враховуючи установлені обставини,\~суд доходить\~висновку\~про задоволення заяви\~ [PERSON] \~ про встановлення його особи і встановлення факту проживання у неповнолітньому віці на території України, на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року. Встановлення цих фактів має для заявника правове значення, адже в іншому порядку заявник не може довести вказаних фактів, які знайшли підтвердження наявними в матеріалах справи доказами. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вимоги ч. 7 ст. 294 ЦПК України, понесені заявником судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести за рахунок заявника. На підставі наведеного,

Outcome: approved