Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

У серпні 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Наталії Борисівни від 20 липня 2024 року № 1143/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язати видати свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна після смерті чоловіка позивача - [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2024 року справу за вказаним позовом передано на розгляд до Деснянського районного суду м. Чернігова за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 вересня 2024 року дану справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Рахманкуловій І.П. Оскільки відповідно\~до статті\~32\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~спори між\~судами про\~підсудність не\~допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана, а тому ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача\~відзив на позов не подав. При цьому, 04 жовтня 2024 року державний нотаріус Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б. подала до суду письмові пояснення по справі, в яких, зокрема зазначила, що видати позивачу свідоцтво про право власності за законом на все спадкове майно після смерті [PERSON] вона не може, оскільки є ще один спадкоємець за законом на 1/3 частку в спадковому майні, а саме дочка спадкодавця - [PERSON] , яка була зареєстрована за однією адресою разом зі спадкодавцем на момент його смерті, а отже фактично прийняла спадщину. Вказана спадкоємиця засобами поштового зв`язку надіслала заяву, з Апостилем Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії від 15 березня 2024 року, про відмову від спадщини, але ця заява надійшла після закінчення шестимісячного строку, а тому вона не може бути врахована нотаріусом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, надіслала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що в Чернігівської районній державній нотаріальній конторі понеділок є вихідним днем, проте судом вказане клопотання залишено без задоволення, про що постановлено мотивовану ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання Заслухавши пояснення позивача, її представника та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] у м. Єна Федеративної Республіки Німеччина помер чоловік позивачки - [PERSON] . Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 13.10.2023 реєстратором відділу РАЦС м. Єна з проставленням Апостилю (а.с. 7, 8). Відповідно до статті 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» з урахуванням положень статей 71, 72 Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося. Законом України «Про міжнародне приватне право» також визначено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: 1/4 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] , житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1200 га у межах згідно з планом, розташовану в [ADDRESS] , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 7425555400:01:000:0217. У встановлений законом строк [PERSON] звернулася до Чернігівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини щодо майна після смерті чоловіка. Проте, постановою державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б. від 20 липня 2024 року № 1143/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все спадкове майно, у зв`язку із наявністю іншого спадкоємця за законом на 1/3 частку у спадковому майні. Так, відмова нотаріуса обґрунтована тим, що спадкоємцем за законом ще є дочка спадкодавця [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, оскільки на день смерті батька була зареєстрована з ним за однією адресою, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Центру надання адміністративних послуг Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського р-ну та обл. від 22\~листопада 2022 року № 1015 (а.с. 41 на звороті). Ще один спадкоємець син покійного [PERSON] , 05 грудня 2023 року подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька на користь [PERSON] (а.с. 41). Нотаріус зазначає, що видати спадщину в цілому, як єдиному спадкоємцю, на ім`я [PERSON] не має можливості, оскільки вона є спадкоємцем на 2/3 частки спадкового майна (у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовився син спадкодавця [PERSON] ), а на 1/3 частку спадкоємцем є [PERSON] . Позивач у судовому засіданні пояснила, що її чоловік мав тяжке онкологічне захворювання, а тому вона разом з ним на момент його смерті перебувала у Німеччині, де він проходив лікування. Їх спільна дочка - [PERSON] на початку повномасштабного вторгнення ворожих військ на територію України, виїхала до Великої Британії і з того часу там і проживає. До свого виїзду дочка також не проживала за місцем своєї реєстрації, так як працювала в школі в с. Старий Білоус і проживала в цьому селі по [ADDRESS] з 2009 року по березень місяць 2022 року, що підтверджується довідкою Старобілоуського старостинського округу від 27.05.2024. Також заявник зазначила, що після початку бойових дій вони з чоловіком вимушені були поїхати за кордон, а до цього вони з ним проживали по [ADDRESS] , що підтверджується актом про проживання без реєстрації від 22.05.2024. Таким чином, ні спадкодавець, ні їх дочка [PERSON] не проживали за місцем своєї реєстрації. Відповідно до статті 1216\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статтею 1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Частиною третьою статті 1268\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Згідно з актом про проживання від 22.05.2024, складеним КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради, [PERSON] , спадкодавець, на момент смерті проживав за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] . Жодних доказів фактичного проживання на момент смерті разом з [PERSON] його дочки [PERSON] , окрім реєстрації місця проживання немає (а.с. 11). Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Як пояснила\~позивач у\~судовому засіданні,\~на момент\~смерті спадкодавця\~вона перебувала\~разом з\~ним у\~Німеччині.\~Відповідно копії\~свідоцтва про\~смерть [PERSON] \~помер [INFO] \~в м.\~Єна Федеративної\~Республіки Німеччина\~(а.с.\~7).\~Донька спадкодавця\~ [PERSON] \~проживала на\~момент смерті\~у Великій\~Британії,\~куди виїхала\~у зв`язку\~зі збройною\~агресією.\~До виїзду\~проживала в\~селі Старий\~Білоус Чернігівського\~району Чернігівської\~області,\~що підтверджується\~довідкою Новобілоуської\~сільської ради\~Чернігівського району\~Чернігівської області\~№ 19.7.1-05/390\~від 27.05.2024 (а.с. 12). Вказаними доказами підтверджуються доводи позивача, що їх спільна зі спадкодавцем донька не проживала за місцем своєї реєстрації. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Разом із тим, статтею 1297\~ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до частини першої ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Державна реєстрація спадкодавця та його дочки у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом їх постійного проживання, оскільки спростована належними та допустимими доказами. Відповідно до\~правової позиції\~ Касаційного\~цивільного суду\~у складі\~Верховного Суду\~у постанові\~від 28.04.2021,\~висловленої у\~справі №204/2707/19,\~частина третя\~статті 1268\~ЦК України\~вимагає наявність\~фактичного проживання\~спадкоємця разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини,\~а не\~лише реєстрацію\~місця проживання\~за адресою\~спадкодавця,\~що можуть\~бути відмінними\~один від\~одного. Аналогічна правова позиція висловлена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17. Таким чином, мотиви оскаржуваної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, є необгрунтованими. Відповідно до\~копії заяви\~від 12\~березня 2024\~року,\~яка була\~прийнята та\~завірена нотаріусом Гарі Ян Філліпс (Англія та Уельс) та скріплена 15.03.2024 Апостилем, [PERSON] - спадкоємець першої черги за законом, відмовляється від прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , на користь дружини спадкодавця [PERSON] (а.с. 13). Таким чином, заяву про відмову від спадщини [PERSON] зробила ще до закінчення передбаченого законом шестимісячного строку і відправила її засобами поштового зв`язку за місцем проживання у Великій Британії 20.03.2024 (а.с.14) . Відповідно до статті 66\~Закону України\~«Про нотаріат» на майно, що переходить у порядку спадкування до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК України). Відповідно до статті 50\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Суд зазначає, що законодавець передбачає можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні до суду (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України\~«Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин. За таких обставин, вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved