Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

АТ «ЮНЕКС БАНК» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування № UA143225390000026206102674001.UAH від 13.08.2021 року у розмірі 37880 грн 70 к. та витрати, зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 13.08.2021 року [PERSON] звернулась до АТ «ЮНЕКС БАНК» з Анкетою-заявою № UA143225390000026206102674001.UAH, відповідно до якої відповідачка підтвердила, що ознайомилась з публічною пропозицією банку на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з умовами та правилами надання банківських послуг. При цьому відповідачка отримала банківську платіжну картку та надала банку розписку про отримання картки та про ознайомлення з правилами користування карткою. Публічна пропозиція АТ «ЮНЕКС БАНК» оприлюднена на офіційній інтернет-сторінці банку за адресою: www.unexbank.ua. Відповідачка акцептувала та приєдналась до Публічної пропозиції позивача на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що оприлюднена на офіційній інтернет-сторінці банку. Відповідно до умов договору, позивач відкрив відповідачці особовий рахунок у гривні та надав відповідну платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер до неї. Позивач свої зобов`язання за договором виконав. Станом на 23.11.2023 року загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитом становить 37880 грн 70 к., у тому числі: сума заборгованості за кредитом - 19120 грн 45 к.; сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами - 4307 грн 69 к.; сума заборгованості за комісією - 14452 грн 56 к. Позивач направив письмову вимогу відповідачці про дострокове повернення кредитних коштів, проте відповідачка не провела погашення заборгованості. Відповідачка не сплачує прострочену заборгованість, що змусило позивача звернутись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та розглядати справу без його участі. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В судовому засіданні встановлено, що 13.08.2021 року [PERSON] звернулась з Анкетою-заявою до АТ «ЮНЕКС БАНК» № [NUMBER] .UAH, відповідно до якої відповідачка підтвердила, що ознайомилась і згодна з публічною пропозицією АТ «ЮНЕКС БАНК» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з умовами та правилами надання банківських послуг, отримала примірник тарифів банку та правил користування платіжною карткою. Підписанням Анкети-заяви відповідачка акцептувала та приєдналась до Публічної пропозиції АТ «ЮНЕКС БАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що оприлюднена на офіційному сайті банку за електронною адресою: www.unexbank.ua, погодилась з тим, що ця Анкета-заява разом з Публічною пропозицією АТ «ЮНЕКС БАНК» та додатками до неї (правилами, умовами, тарифами) становлять між клієнтом та банком договір про комплексне банківське обслуговування. Відповідно до інформації про кредитну картку та відновлювальну відкличну кредитну лінію, зазначену в анкеті-заяві, сума (кредитний ліміт) складає 20000,00 грн, строк 12 місяців, річна процентна ставка 22,00%, комісія (щомісячно) 3,00%. Строк дії кредитного договору 12 календарних місяців із можливою наступною автоматичною пролонгацією на такий самий строк (а.с. 10-12, 13 зв.). В паспорті споживчого кредиту, підписаного відповідачкою, зазначена інформація, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит та зазначені основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інша інформація. Відповідно до паспорту кредиту: застосовано тип кредиту кредитування поточного рахунку з використанням платіжної картки шляхом встановлення ліміту відновлювальної відкличної кредитної лінії, ліміт кредиту - до 20000 грн, строк кредитування 12 місяців з можливістю продовження на новий строк (продовження строку дії на 12 місяців) до закінчення строку дії платіжної картки, мета отримання кредиту на споживчі потреби. Процентна ставка фіксована 22% річних. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 72,4589% річних (а.с. 12 зв.-13). Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в сумі 20000 грн, що підтверджується копією меморіального ордеру № 38 від 13.08.2021 року (а.с. 30). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 23.11.2023 року складає 37880 грн 70 к., з яких: заборгованість по поверненню кредитних коштів - 19120 грн 45 к., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами - 4307 грн 69 к., заборгованість за комісією - 14452 грн 56 к. (а.с. 25-26). З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідачки було направлено письмову вимогу (повідомлення) № вих.13.3.3-6369 від 14.12.2022 року з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором від 13.08.2021 року №UA143225390000026206102674001.UAH (а.с. 27). Вказана вимога відповідачем не виконана та заборгованість не сплачена. Між тим, судом критично оцінені доводи позивача щодо нарахування заборгованості по комісії у розмірі\~14452\~грн 56\~к.з огляду на наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга\~статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга\~статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Тлумачення частини першої\~статті 203 ЦК України\~свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в\~статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга\~статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша\~статті 634 ЦК України). Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що: «згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладені оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). У справі встановлено, що відповідно до Анкети - заяви від 13.08.2021 року № UA143225390000026206102674001.UAH комісія за обслуговування кредиту сплачується щомісячно, за умови наявності заборгованості від 1000 грн і більше на кінець розрахункового періоду і є частиною обов`язкового щомісячного платежу/Сума комісії нараховується щомісячно на суму залишку кредитної заборгованості за рахунком станом на кінець останнього робочого дня місяці, за умови, що залишок такої заборгованості становить або перевищує 1000 грн. Комісія сплачується щомісячно в строк до 25 числа у складі ОМП. У п. 1 Анкети-заяви № UA143225390000026206102674001.UAH зазначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 3%. Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «ЮНЕКС БАНК» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні вказаного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Разом з тим, неможливо встановити за які саме послуги банку позичальником сплачується комісія за обслуговування кредиту, в чому саме полягає це обслуговування тощо. В кредитному договорі міститься лише обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 3,00% від суми заборгованості по кредиту, яка включається до складу щомісячних платежів. Разом з тим в чому полягає вказана комісія відомостей ані кредитний договір, ані паспорт споживчого кредитування не містять. Суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Наведена позиція узгоджується з висновками КЦС ВС в постановах від 14.09.2022 в справі № 755/11636/21, від 16.11.2022 в справі № 755/9486/21, від 14.09.2022 в справі 712/12028/20. За таких обставин, суд вважає, що положення кредитного договору щодо обов`язку відповідачки щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по комісії у розмірі 14452 грн 56 к. не підлягають задоволенню. Позивачем наданий розрахунок заборгованості станом на 23.11.2023 року за кредитним договором № UA143225390000026206102674001.UAH від 13.08.2021 року. Відповідно до розділу повернення нарахованої комісії за користування кредитними коштами за період з 13.08.2021 року по 23.11.2023 року включно встановлено, що відповідачкою сплачено в рахунок погашення комісії 1938 грн 15 к. (а.с. 25-26). На підставі наведеного суд дійшов висновку про необхідність вирахування з суми заборгованості за кредитним договором суми сплаченої в рахунок погашення комісії в розмірі 1938 грн 15 к. Проте, враховуючи той факт, що відповідачка не повертає кредит та нараховані проценти, а тому суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту в частині стягнення заборгованості по сумі кредиту - 17182 грн 30 к. (19120 грн 45 к. 1938 грн 15 к.) та заборгованості по процентам - 4307 грн 69 к. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої платіжної інструкції № 459 від 19.02.2024 року (а.с. 3 зв.), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 3028 грн, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1717 грн 80 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 21489 грн 99 к. х 3028 грн/37880 грн 70 к.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial