Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Сторони у справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Починаючи з лютого 2022 року та станом на сьогоднішній день [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на його повному утриманні. Мати дитини фактично самоусунулася від вихованням та утриманням сина, не здійснює догляду за ним, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, успіхів у навчанні, не проявляє жодного бажання до спілкування з дитиною. Представник позивача адвокат Ткач Юрій Анатолійович через систему "Електронний суд" 11 грудня 2024 року звернувся до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 12 грудня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав залишено без руху (а.с. 7-8). 16 грудня 2024 року представник позивача подав заяву про усунення недоліків (а.с. 11). На відповідний запит від 17 грудня 2024 року (а.с. 16) в цей же день отримано інформацію (а.с. 17), що [PERSON] була зареєстрована за адресою: по [ADDRESS] , 16 вересня 2024 року знята з реєстрації. За місцем реєстрації не проживала з 12 лютого 2022 року, місце її проживання та перебування не відомо. В той же час, відповідно до відомостей, які містяться і Єдиному державному демографічному реєстрі (відповідь № 976532 від 19.12.2024 на а.с. 20), останнім відомим місцем реєстрації [PERSON] є [ADDRESS] . Таким чином, встановлено, що на підставі ч. 15 ст. 28 ЦПК України справа підсудна Мурованокуриловецькому районному суду. Ухвалою суду 19 грудня 2024 року (а.с. 21-22) відкрито провадження у справі і призначено підготовче провадження. Ухвалу про відкриття провадження та судову повістку направлено відповідачу 20 грудня 2024 року, однак поштове відправлення повернулося без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 41-42). Відзиву на позов відповідач не подала. Ухвалою суду від 16 січня 2025 року (а.с. 37) підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. 16 січня 2025 на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено повідомлення про виклик відповідача до суду (а.с. 40). Відповідач до суду не з`явилася. Учасники справи, які приймають участь в судовому засіданні висловили позицію, що справу можна розглядати за відсутності відповідача. З урахуванням положень ч. 11 ст. 128 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд на місці постановив ухвалу про розгляд справи за відсутності відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і пояснив: З відповідачем протягом п`яти років спільного проживання вели спільний побут та домашнє господарство, так як власного помешкання для проживання не було, мешкали у його батьків. [INFO] у нього з [PERSON] народився син [PERSON] . Через деякий час у родині було вирішено, що вони з Лесею будуть періодично виїжджати на роботу за кордон, а батьки позивача будуть доглядати дітей. Останній раз вони виїхали на роботу до Німеччини 12 лютого 2022 року, а вже 03 червня 2022 року [PERSON] покинула його, почала співмешкати з іншим чоловіком, тому він повернувся до України, наразі він служить в ЗСУ. Таким чином фактично з лютого 2022 року син відповідача [PERSON] проживає разом з ним та його сім`єю. [PERSON] ніяким чином не підтримує спілкування з ним чи з дитиною, відомий їм номер її телефону не відповідає (вона заблокувала їх), вона не приймає участі в утриманні дитини. Вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача, яка самоусунулася від виховання і утримання дитини, батьківських прав щодо її сина [PERSON] . Представник позивача адвокат Ткач Юрій Анатолійович (повноваження на а.с. 14) також підтримав заявлений позов і надав правове обґрунтування позовним вимогам. Представник органу опіки та піклування Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області Гаврищук Тетяна Олександрівна (повноваження на а.с. 33) в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, суду пояснила: У 2022 році від педагогічних працівників Лучинецького ліцею їй як начальнику служби у справах дітей Вендичанської селищної ради стало відомо, що в сім`ї [PERSON] проживає малолітня [PERSON] , яка залишилася без батьківської опіки. При відвідуванні ліцею та сім`ї [PERSON] було встановлено, що [PERSON] з 2017 року живе в їх сім`ї як донька колишньої співмешканки їх сина [PERSON] , однак з лютого 2022 року мати дитини самоусунулася від виховання та утримання дитини, від спілкування з нею. З тих пір ця родина перебуває на контролі опікунської ради. У 2023 році уже порушувалося питання в суді про позбавлення [PERSON] батьківських прав, [PERSON] тоді приїжджала у село і була присутня в одному із засідань суду, однак, тоді було прийнято рішення про залишення позову без розгляду, оскільки була надія, що [PERSON] виправить своє відношення до сина. З дня ухвалення такого рішення суду, служба у справах дітей щомісячно обстежує умови проживання малолітнього [PERSON] і переконується, що для нього створено якнайкращі умови для розвитку, навчання, відпочинку і т.п., але це виключно заслуга [PERSON] та його батьків, а ось мати дитини ніяким чином з лютого 2022 року не приймає участі в житті дитини. За приписами ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав. Дитина, щодо якої вирішується питання про позбавлення її батьків батьківських прав, має лише п`ять років, зі слів батька позивача у справі він не знає про порушення у суді цього позову і не зможе висловити свою думку в присутності суду, а тому суд прийняв рішення про недоцільність у виклику до суду на розгляд справи по суті малолітньої дитини. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22 лютого 2019, стверджується, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір`ю [PERSON] , [INFO] . Довідкою старости Вендичанської селищної ради № 183 від 28 серпня 2024 року стверджується, що зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] мають і [PERSON] і [PERSON] . Розрахунком зі сплати аліментів по виконавчому провадженню АСВП № 69530235 Могилів-Подільського ВДВС у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ стверджується, що [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 36699 гривень 50 копійок. Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що мати не приймає участі у вихованні та утриманні свого сина [PERSON] з лютого 2022 року: проживає окремо від сина, фактичне місце проживання її невідоме, вона не здійснює догляд за сином, не піклуються про здоров`я, фізичний, духовний розвиток сина, ніяким чином не забезпечує його матеріально, не турбується про його майбутнє, не веде жодних комунікацій з дитиною. Таке, зокрема, стверджується: довідкою Вендичанської селищної ради № 252 від 17 грудня 2024 року (а.с. 17), відповідно до якої [PERSON] не проживає з дитиною з 12.02.2022, місце її проживання та перебування не відомо; актами обстеження умов проживання\~за період з січня до жовтня 2024 року, в яких зафіксовано, що для дітей створені хороші (задовільні) умови для проживання, розвитку і виховання, крім того [PERSON] серед членів сім?ї, які проживають та мають постійне місце реєстрації в [ADDRESS] . не значиться. Комісія з питань захисту дитини при Вендичанській селищній раді 06 вересня 2024 року прийняла рішення за № 21 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а виконком Вендичанської селищної ради рішенням № 99 від 17 вересня 2024 року затвердив такий висновок Комісії. Факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина частково доводиться судовим наказом Мурованокуриловецького районного суду від 21 липня 2022 року у справі № 139/385/22 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи із 18 липня 2022 року до повноліття дитини; рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 06 червня 2023 року у справі № 139/71/23, яким відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, але попереджено [PERSON] \~ про необхідність зміни ставлення до виховання сина [PERSON] ; рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 15 липня 2024 року у справі № 139/296/24, яким [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ці судові рішення набрали законної сили, про що є відповідні відмітки в ЄДРСР. Таким чином,\~вищенаведеними доказами\~стверджено,\~що відповідач [PERSON] свідомо тривалий час ухиляється від виконання обов`язків щодо піклування, виховання та утримання свого сина [PERSON] , не цікавиться його особистим та шкільним життям, в результаті чого він позбавлений її опіки, любові і турботи. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН\~\~20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При вирішенні позову в частині вимоги про позбавлення батьківських прав, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, що розрив сімейних зв`язків повинен бути пропорційним до ризиків збереження таких зв`язків, що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Верховний Суд у своїй постанові від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 зазначив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як зазначено вище, до матеріалів позову долучено копію рішення Мурованокуриловецького районного суду від 06 червня 2023 року у справі № 139/71/23, в якому, зокрема, вирішено попередити [PERSON] про необхідність зміни ставлення до виховання сина. Цим же рішенням на орган опіки та піклування в особі\~ Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області покладено обов`язок контролю стосовно виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків стосовно неповнолітнього сина [PERSON] . Як слідує із доданих до матеріалів справи актів обстеження умов проживання за період з січня до жовтня 2024 року та пояснень учасників справи в суді, [PERSON] ще до ухвалення таких рішень виїхала за межі України, уникає контактів зі Службою у справах дітей, ніяким чином не приймає участі в утриманні та вихованні свого сина [PERSON] . У цій конкретній справі суд переконаний, що дитина не має батьківської турботи з боку його біологічної матері, що він фактично з лютого 2022 року таку турботу отримував лише від позивача та його родини, що між дитиною та її матір`ю не існує ніяких сімейних зв`язків, а тому від їх офіційного розриву не може настати якихось негативних наслідків для інтересів дитини. Тому, з врахуванням права дитини на належне батьківське виховання, її інтересів та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України [PERSON] має бути позбавлена батьківських прав щодо їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Пунктом 6 ч. 1 ст. 266 ЦПК України встановлено, що, крім іншого, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1211 гривень 20 копійок судового збору (а.с. 19). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд у цьому рішенні прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог. Таким чином, судові витрати підлягають компенсації позивачу у розмірі 100%.

Outcome: approved