Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

представник [PERSON] \~ адвокат\~Петрик О.В.\~звернулася до\~суду із\~позовом,\~у якому\~просить стягнути\~із [PERSON] \~борг за\~договором позики\~у розмірі\~13000\~доларів США. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] отримав від [PERSON] позику у розмірі 13000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 01.06.2023 р., про що 13.05.2022 року склав розписку. Однак, порушив умови договору, грошові кошти не повернув, на вимоги про повернення боргу не реагує. Відтак, позивач звернувся до суду та просить стягнути суму боргу, що виникла. Просить суд задовольнити позов. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.09.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням /викликом/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, встановлено п`ятнадцятиденний строк для подачі пояснень щодо позову або відзиву з дня отримання нею позову або відзиву на нього. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. У вказаний строк сторона відповідача не подала суду відзив на позовну заяву, у судове засідання відповідач та його представник повторно не з`явилися, водночас про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, причини неявки не повідомили. При цьому, судом задоволено кожне попереднє клопотання представників сторін про відкладення розгляду справи, в тому числі, і для мирного врегулювання спору між сторонами. Враховуючи наведене, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача та його представника, які у судове засідання повторно не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача не заперечила проти заочного розгляду справи. Відтак, суд приходить до переконання про можливість, відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення у справі. Третя особа [PERSON] у судові засідання жодного разу не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про місце, дату та час судового розгляду повідомлялася належним чином за адресою, вказаною у позові та за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відповіді з ЄДДР від 07.10.2024 року, а тому не скористалася своїм правом подати пояснення щодо позову. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши зібрані по справі докази, оглянувши оригінал розписки від 13.05.2022 року, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2 ст.\~11\~ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч.2 ст.1046\~ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України № 6-1967цс15 від 11.11.2015 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Судом встановлено, що 13 травня 2022 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] кошти у сумі 13000 доларів США, терміном до 01.06.2023 року. Так, згідно розписки, долученої до матеріалів справи, [PERSON] 13.05.2022 року отримав від [PERSON] кошти у сумі 13000 доларів США, терміном до 1 червня 2023 року та зобов`язався повернути борг вчасно. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Така позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13.12.2017 р. у справі № 309/3458/14-ц, а також у справі № 6-2789цс16 від 18.01.2017 р. Згідно викладеного у постанові Верховного Суду від 27.03.2024 року у справі № 596/1123/219 статтею 545\~ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528\~ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545\~ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку. Відповідно до постанови Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі № 154/3443/18 статтею 545\~ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Розписка написана власноручно відповідачем, що не спростував та не заперечив [PERSON] і є фактом виникнення зобов`язання відповідача перед позивачем. Наявність у позивача боргової розписки відповідача свідчить про неповернення ним боргу. Позивач ствердив, що, на даний час, відповідач не повернув жодних коштів на виконання вимог вказаного договору позики, що не спростовано відповідачем, як і не надано суду доказів виконання умов, визначених даним договором, а тому відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позивачем. Згідно матеріалів справи, [PERSON] звертався до [PERSON] щодо повернення позики, однак вимога залишена без реагування, що не спростовано стороною відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 99\~Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Статтею 192\~ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.\~524\~ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Так, чинне законодавство не містить заборони на виконання зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка зазначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є підставними, оскільки відповідачем порушено умови власноручно написаної ним боргової розписки. Відповідно до\~частин 1,\~3\~ст.\~133\~Цивільного процесуального\~кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 ст.137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання професійної правничої /правової/ допомоги, укладений 14.06.2024 року між позивачем [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Альтерум» в особі керуючого партнера Петрик О.В., розрахунок №1 розміру наданої правничої допомоги, акт наданих послуг від 27.06.2024 року, якими підтверджено розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 18000,00 гривень. При зверненні до суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5343,00 грн. Відтак, на користь позивача із відповідача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 18000,00 гривень та судовий збір у розмірі 5343,00 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved