Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Комунальне підприємство «Теплопостачання м.Одеси звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за опалення та гаряче водопостачання в розмірі 42095 гривень 09 копійок. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій мешкає [PERSON] та є споживачем послуг. Отримуючи послуги з постачання теплової енергії відповідач несвоєчасно сплачує вартість спожитих послуг, в результаті чого у неї виникла заборгованість в загальному розмірі 42095 гривень 09 копійок.\~Наведені обставини стали підставою для звернення до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 18 березня 2024 року суддею прийнято до свого розгляду зазначену цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. (а.с. 13,14). Відповідачем 01 травня 2024 року надано заяву і [PERSON] просила застосувати строки позовної давності у три роки до подання позовної заяви. (а.с. 20). Крім того, ухвалою суду від 03 грудня 2024 року залучено до участі в розгляді справи за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» (65101, м. Одеса, вул. Варненська, 27) до [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання, у якості третіх осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (адреса: [ADDRESS] ). (а.с. 36). Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 29,34). Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, крім того, окремою заявою просила притягнути до відповідальності інших співвласників нерухомого майна, щодо котрого виникла заборгованість за комунальні послуги. (а.с. 30). Також надала копію свідоцтва про право власності в котрому зазначено, що з 12 квітня 2024 року власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є відповідач та треті особи по зазначеній справі, тобто кожному з них належить по 1/6 зазначеної квартири. Наймачем зазначеної квартири до 12 квітня 2022 року була відповідач [PERSON] (а.с. 31-33). Треті особи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином за місцем проживання, пояснень та клопотань про відкладення розгляду справи не надавали. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача та третіх осіб. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи суд доходить висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з опалення та гарячого водопостачання за цією ж адресою. (особовий рахунок [NUMBER] ). Згідно представленого розрахунку по вказану вище особовому рахунку КП «Теплопостачання м. Одеси» було визначено заборгованість [PERSON] , [INFO] , за спожиту теплову енергію станом на 01 серпня 2023р. в загальному розмірі 42095 гривень 09 копійок. (а.с. 5-8). Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд відмовляє у її задоволенні та зазначає наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. За змістом частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про нового набувача цього майна (постанова Верховного Суду від 04.11.2021 у справі № 925/312/19 та інші). Значення позовної давності полягає у тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює дисципліну. Європейський суд з прав людини в одній із справ наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі Фінікарідов проти Кіпру). Один з елементів гнучкості вітчизняної позовної давності закладений у ч. 5 ст. 267 ЦК України, яка передбачає, що у разі якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Частина четверта статті 267\~ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~липня 2005\~року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку. Відповідачем неодноразово здійснювалась часткова оплата за послугу з централізованого опалення, зокрема, і в між опалювальні періоди, останній платіж до подання зазначеного позову [PERSON] здійснила в березні 2023 року (на суму 380 гривень), що є підтвердженням переривання такого строку, таким чином заява [PERSON] про застосування строків позовної давності підлягає залишенню без задоволення. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо -будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Опалення - це підтримка в закритому приміщенні температури, що нормується й необхідне для нормальної життєдіяльності людини, ведення технологічних процесів і інших цілей й має важливе значення для запобігання відволоженню, промерзанню, викривлення будівельних конструкцій. Центральне опалення - послуга, яка передбачає подачу теплової енергії до кожної квартири для забезпечення опалення приміщень. Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Частиною третьою статті 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено основні обов`язки споживача теплової енергії, зокрема своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісяця здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача сплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Зі змісту норм ст. ст. 20, 21 зазначеного Закону, споживач повинен укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а також оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Статтею 68 ЖК УРСР, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відповідачі зобов`язані регулярно, щомісяця оплачувати житлово-комунальні послуги. В силу ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом. Статтею 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Крім того, згідно свідоцтва про право власності, з 12 квітня 2024 року власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , є відповідач та треті особи по зазначеній справі, тобто кожному з них належить по 1/6 зазначеної квартири. Наймачем зазначеної квартири до 12 квітня 2022 року була відповідач [PERSON] (а.с. 31-33). Згідно розрахунку заборгованості, станом на початок квітня 2024 року за особовим рахунком [NUMBER] , котрий відкритий на відповідача [PERSON] обліковувалась заборгованість у розмірі 38903 грн. 29 коп., котрі підлягають стягненню у повному обсязі з [PERSON] . Залишок заборгованості, котрий виник з квітня 2022 року по липень 2023 року включно складає 3191 грн. 80 коп. (42095 грн. 09 коп. - 38903 грн. 29 коп.). Суд вважає, що оскільки власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , з 12 квітня 2022 року є крім відповідача треті особи, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , саме з квітня 2022 року [PERSON] повинна сплачувати заборгованість за комунальні послуги в розмірі 1/6 з нарахованих, тобто за зазначений період з неї повинно бути стягнуто 531 грн. 97 коп. (3191 грн. 80 коп. / 6). Таким чином, загалом підлягають стягненню з [PERSON] 39405 грн. 26 коп. (38903 грн. 29 коп. + 531 грн. 97 коп.). Судом встановлено, що відповідач отримавши послуги з опалення та гарячого водопостачання від позивача допустив прострочення оплати таких послуг на загальну суму 39405 грн. 26 коп. При цьому відповідачем не спростовано належними та допустимим доказами розрахунки заборгованості за отримані послуги з опалення та гарячого водопостачання. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: partial