Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

В червні 2024 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до відповідача ТОВ ?АІА Фінанс Груп?, в якому просив суд: -стягнути з ТОВ ?АІА Фінанс Груп? на його ( [PERSON] ) користь грошові кошти в сумі 17 792, 50 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 221, 20 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського РНО Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис №30031, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ?АІА Фінанс Груп? заборгованості у розмірі 17 792, 50 грн. 14 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] по виконанню вищезазначеного виконавчого напису нотаріуса. 26 березня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (п.9 ч.1 ст.39 ЗУ ? Про виконавче провадження?, у зв?язку з фактичним повним виконанням) Рішенням Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2024 року (справа №285/6710/23) виконавчий напис №30031 від 18 березня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню. На думку [PERSON] , вищезазначені обставини, свідчать про те, що стягнуті в межах виконавчого провадження грошові кошти є безпідставно стягнутими, а тому, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідач, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористався; відзив на позовні вимоги до суду не надіслав. Позивач та його представник в судове засідання не з?явилися; про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; просила суд, провести розгляд справи за їх відсутності; на задоволенні позовних вимог наполягають в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причини неявки суду не сповістив; письмовий відзив на позов не надіслав, як і не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис №30031 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ?АІА Фінанс Груп? заборгованості у розмірі 17 792, 50 грн. 14 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] по виконанню виконавчого напису №30031, вчиненого 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського РНО Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ?АІА Фінанс Груп? заборгованості у розмірі 17 792, 50 грн. Рішенням Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2024 року (справа №285/6710/23) позовні вимоги задоволено повністю, ухвалено: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 18.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., зареєстрований у реєстрі за №30031, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ?АІА Фінанс Груп? заборгованості в розмірі 17792, 50 грн.; стягнуто з ТОВ "АІА Фінанс Груп" на користь [PERSON] відшкодування судових витрат зі сплати судового збору в сумі 1 073, 60 грн. Рішення суду набрало законної сили. 26 березня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв?язку з фактичним виконанням рішення (п.9 ч.1 ст.39 ЗУ?Про виконавче провадження?). Як вбачається із Інформації про виконавче провадження, сума заборгованості, яка була стягнута з [PERSON] на користь ТОВ ?АІА Фінанс Груп? під час виконання виконавчого провадження складає 17 792, 50 грн. Із відповіді приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В. від 22 травня 2024 року за №33982 вбачається, що в межах виконавчого провадження [NUMBER] проведені виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №30031, у зв?язку з чим, з [PERSON] на користь ТОВ ?АІА Фінанс Груп? було стягнуто заборгованість у розмірі 17 792, 50 грн, 700, 00 грн. - перераховано на компенсацію витрат виконавчого провадження, 1 779, 25 грн. - основна винагорода приватного виконавця (а.с.14). Загальні підстави для виникнення зобов?язання у зв?язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов?язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов?язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов?язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України, може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, а тому, суд вважає, що відпали правові підстави для набуття ТОВ ?АІА Фінанс Груп ? коштів у розмірі 17 792, 50 грн., примусово стягнутих за виконавчим написом №30031, вчиненого 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського РНО Київської області Головкіною Я.В., оскільки, останній визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов?язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду ( ч. 3 ст.133 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі ?Баришевський проти України? від 26 лютого 2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі ?Гімайдуліна і інших проти України? від 10 грудня 2009 року, пункті 80 рішення у справі ? Двойних проти України ? від 12 жовтня 2006 року, пункті 88 рішення у справі ?Меріт проти України? від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі ?Лавентс проти Латвії? від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених [PERSON] у зв`язку з розглядом справи, суду було надано: копію договору №16 про надання правничої допомоги від 09 червня 2021 року; копію додатку №1 від 15 квітня 2024 року до договору про надання правничої допомоги №16 від 23 квітня 2024 року; копію акту про прийняття - передачу наданих послуг від 11 червня 2024 року; копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №00574100112 від 15 квітня 2024 року та копію платіжної інструкції №14816090К від 03 травня 2024 року (а.с.21-22, 23, 24, 25, 26). Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу ?розумного обґрунтування? розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). В той же час, необхідно зазначити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об?єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При цьому, суд не зобов?язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved