Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Позивач ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами. Посилалося на те, що 12.12.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] було укладено договір позики №3230210390-161793. Відповідач здійснив дії спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заяви про надання позики на сайті з введенням підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням реквізитів щодо банківської картки, на рахунок якої було перераховано кошти. Відповідно до п.2.2., п.2.3, п.2.51 Договору позики викладені наступні умови кредитування: сума кредиту становить - 2000 гривень; термін користування кредитом - 14 днів; кінцевий строк повернення кредиту - 26.12.2021 року; плата за користування кредитом встановлена у розмірі 1,85 % за кожен день користування кредитом. Також, 28.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту №104057135 в електронній формі, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 5000 гривень, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання, визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідно до умов п.1.2 Договору сума кредиту становить 5000 гривень. Проценти за користування кредитом - 3000 гривень та нараховуються за ставкою 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору). Згідно п.1.6 договору стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. 07.03.2023 року між ТОФ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу №07/03/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3230210390-161793. Також зазначив, що 10.02.2022 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №10-02/2022-50, за умовами якого було відступлено права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №104057135. 10.01.2023 року було укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №104057135. Проте, відповідач в порушення ст.ст.509, 526,1054 ЦК України не виконав свої зобов`язання та не вносив платежі, передбачені умовами кредитних договорів щодо повернення отриманих коштів, а також сплату процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом за договором №3230210390-161793 від 12.12.2021 року становить 7198 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2000 гривень; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 518 гривень; заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги на дату виготовлення розрахунку заборгованості - 4680 гривень. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом за договором №104057135 від 28.09.2021 року становить 20612,42 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4062 гривень; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 15600,42 гривень. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у розмірі 27810 грн. 42 коп. та понесені судові витрати: 3028 гривень у рахунок сплаченого судового збору та 9000 гривень - витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 10.10.2024 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником відповідача подано відзив на позов. У відзиві представник заперечував проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідач не погоджується із нарахуванням відсотків за договорами, оскільки є військовослужбовцем та звільнений від сплати цього платежу на підставі ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, станом на дату укладення спірних кредитних договорів [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . Окрім того, вважає, що позивачем не підтверджено факт виконання умов кредитного договору, а саме: не підтверджено факт надання грошових коштів позичальнику, оскільки не надано первинних документів, які можуть бути підставою бухгалтерського обліку. Також посилався на те, що позивачем не надано жодного документу, який б підтверджував дійсний розмір права вимоги до відповідача. Договір факторингу складений позивачем в односторонньому порядку без будь-яких відміток іншої сторони, а тому на його думку є недопустимим доказом. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представником позивача подано відповідь на відзив. У відповіді представник зазначив, що кредитодавцями були виконані умови договорів та перераховані кошти на рахунок відповідача. Зазначив, що відповідно до паспорту споживчого кредиту строк кредитування за договором №3230210390-161793 становить 24 місяці. Щодо умов договору №104057135 вказував на те, що сторонами погоджено, що строк кредитування продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, а також продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Тому вважає, що кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов договору. Заперечував проти доводів представника відповідача про наявність у нього статусу військовослужбовця на час укладення кредитних договорів. Так, з долучених документів вбачається, що [PERSON] проходив військову службу з 27.04.2022 року, тобто на момент укладення договорів не набув статусу військовослужбовця. Більше того, кредитором було нараховано відсотки по двом договорам у період до призову відповідача на військову службу та до повномасштабного вторгнення. Окрім того, посилався на те, що повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні здійснювалося первісними кредиторами. Також єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. Проте, доказів належного виконання боржником зобов`язань, як на користь первісного кредитор, так і на користь позивача не надано. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що дійсно отримав кредтні кошти за договорами., а тому заборгованість за тілом кредиту він визнає. Проте, заперечував проти стягнення з нього відсотків за користування кредитними коштами, оскільки являється військовослужбовцем та має право на пільги у вигляді не нарахування відсотків. Просив списати заборгованість із нарахованих йому до сплати відсотків. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників справі, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 12 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо» та [PERSON] укладено договір позики №3230210390-161793 (а.с.7-13). Згідно умов даного договору товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право та зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом у порядку, встановленому цим договором. Кредит надається в загальному розмірі 2000 гривень. Строк користування кредитними коштами складає 14 днів та починається з 12.12.2021 року та закінчується 26.12.2021 року включно. Цільове призначення кредиту: споживчі потреби (п.п.2.1-2.4). За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити товариству плату згідно графіку розрахунків, який є невідємною частиною цього договору (п.п.2.5). Плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні за фактичну кількість днів користування кредитом, визначену у п.п.2.3 Договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства (п.2.7). За користування, наданими за цим договором, грошовими коштами у строк, передбачений п.п.2.3 цього договору, встановлюється процентна ставка у розмірі 666 % річних або 1,85 % за один день користування грошовими коштами (п.9.13). Сторони домовились, що після закінчення строку дії договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані товариством згідно ч.2 ст.625 ЦК України, на усю суму боргу та встановлюються у розмірі 1404% річних та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику (п.9.6). Цей договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних позичальником, який прийняв пропозицію укласти цей договір, надсилаються товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних (п.9.2). У додатку №1 до договору позики наведено графік розрахунків, відповідно до якого загальна вартість кредиту визначена у сумі 2518 грн. 00 коп. (а.с.12зв). Вказаний договір було укладено між сторонами в електронній формі. Договір позики відповідачем підписаний електронним підписом з застосування одноразового ідентифікатора (одноразового паролю):[NUMBER] за використання електронної пошти: [INFO]. Номер телефону [NUMBER] . Кошти за договором перераховано на рахунок: [NUMBER] . Згідно квитанції на сплату №124722990 від 12.12.2021 року, ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» перерахувало на рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000 гривень (а.с.24 зв.). У подальшому, 07.03.2023 року між ТОФ «ФК «ІНКАСО ФІНАНС» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір факторингу №07/03/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3230210390-161793 (а.с.36-40). Також установлено, що 28.09.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №104057135. Згідно умов даного договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених договором, на строк визначений п.1.3, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін (п.1.1). Сума кредиту становить 5000 гривень (п.1.2). Кредит надається строком на 30 днів з 28.09.2021 року (п.1.3). Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 28.10.2021 року (п.1.4). Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається із суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 8950 гривень. Комісія за надання кредиту становить 950 гривень та нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 Договору). Проценти за користування кредитом: 3000 гривень, які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день прострочення (п.1.5.2, п.1.6 Договору) (а.с.16-21). Згідно платіжного доручення №33066318 від 28 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 гривень згідно кредитного договору №104057135 (а.с.30). Анкета-заява на отримання кредиту містить докладну інформацію щодо дати його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу реєстрації і адресу проживання, номер мобільного телефону, соціальний статус, місце роботи, поетапний процес оформлення та розгляду заяви 104057135. Вказаний договір було укладено між сторонами в електронній формі. Кредитний договір відповідачем підписаний електронним підписом з застосування одноразового ідентифікатора (одноразового паролю). Так, із дослідженої судом довідки про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» встановлено, що клієнт [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір 104057135 від 28.09.2021 року ідентифікований товариством. Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор: [NUMBER]; час відправки ідентифікатора позичальнику: 28.09.2021 року; номер телефону, на який відправлено ідентифікатор: [NUMBER] (а.с.23). У подальшому, 10.02.2022 року ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №10-02/2022-50, за умовами якого сторони погодили, що ТОВ «МІЛОАН» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 50173520 грн. 95 коп., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками (а.с.40-42). Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №10-02/2022-50 від 10.02.2022 року [PERSON] значиться в реєстрі боржників за №1022 за договором про споживчий кредит №104057135 в сумі 17769,02 грн., з яких: 4062,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 12757,02 грн. - заборгованість за відсотками, 950 гривень - заборгованість по комісії (а.с.47). Згідно положень умов договору факторингу №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», сторони погодили, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а.с. 48-51). Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року [PERSON] значиться в реєстрі боржників за №62578 за договором про споживчий кредит №104057135 в сумі 20612, 42 грн., з яких: 4062,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 15600, 42 грн. - заборгованість за відсотками, 950 гривень - заборгованість по комісії (а.с.54). Відтак, матеріалами справи підтверджуються обставини уступки права вимоги за договором про споживчий кредит №104057135 на користь ТОВ «Коллект Центр». Розглядаючи аргументи, наведені сторонами, суд приходить до наступних висновків. Так, між сторонами склались правовідносини, що врегульовані нормами цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із досліджених судом кредитних договорів №3230210390-161793 від 12.12.2021 року та №104057135від 28.09.2021 року встановлено, що їх укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, №3230210390-161793 від 12.12.2021 року та №104057135від 28.09.2021 року укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписано сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону, а саме: з боку позикодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразових ідентифікаторів, та за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі. Із копії вказаного договору також видно, що [PERSON] як позичальник та споживач за договорами, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши Товариствам свої персональні дані (РНОКПП - [NUMBER] , тел. [NUMBER] , банківський рахунок та відомості про електронну пошту). Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Факт одержання коштів за договорами відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував, а тому суд вважає встановленими вказані обставини. Заначені обставини також підтверджуються випискою за договором АТ «Приватбанк» від 13.12.2024 року за карткою [PERSON] , в якій відображено факт надходження кредитних коштів на рахунок відповідача (а.с.127-132). Отже, укладені між сторонами договори відповідають вимогам Закону та є обов`язковими до виконання. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними договорами не виконав, у передбачений у договорах строк кошти (суму позики) не повернув, унаслідок чого у нього виникла заборгованість. ТОВ «Коллект Центр» є правонаступником прав ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» за договором позики №3230210390-161793 від 12.12.2021 року, а також правонаступником прав ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №104057135від 28.09.2021 року. Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач ТОВ «Коллект Центр» посилалося на те, що загальний розмір заборгованості за договором №3230210390-161793 від 12.12.2021 року становить 7198 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2000 гривень; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 518 гривень; заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги на дату виготовлення розрахунку заборгованості - 4680 гривень. Загальний розмір заборгованості за договором №104057135 від 28.09.2021 року становить 20612,42 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4062 гривень; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 15600,42 гривень, 950 гривень - заборгованість за комісією. Відповідач у судовому засіданні із нарахованими відсотками не погодився, вказуючи на те, що він є військовослужбовцем, а тому має право на пільги у вигляді не нарахування відсотків за договорами. Розглядаючи аргументи відповідача та його представника, суд керується правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного суду у справах №327/353/16-ц від 10.01.2019 року, №642/548/21 від 18.01.2023 року. Так, судом встановлено, що Швець є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим 09.08.2024 року Управлінням персоналу штабу військової частини [NUMBER] . При цьому, відповідно до військового квитка серії [NUMBER] , відповідач перебуває на військовій службі з 27.04.2022 року (а.с.82). Наказом №65 від 26.04.2022 року [PERSON] було призвано на військову службу по мобілізації та направлено для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] (а.с.80). За час проходження військової служби [PERSON] у період з 13.07.2022 року по 29.07.2022 року дійсно брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п.Лозове, Херсонської області, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, виданою Військовою частиною [NUMBER] від 05.04.2024 року. Національним банком України у своєму листі від 02.09.2014 року №18-112/48620 надано роз`яснення, за змістом якого підтвердженням призову під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є: військовий квиток; довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу; витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини. Разом із тим, у листі Міністерства оборони України від 09 жовтня 2020 року № 321/6192 наведено перелік документів, що підтверджують статус військовослужбовця, серед яких є довідка Форми № 5. Будь-який інший документ, який підтверджував би проходження служби в особливий період у Збройних Силах України, не передбачений нормативними документами. Крім того, зазначено, що військовослужбовцями є курсанти та слухачі вищих військових навчальних закладів Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, які мають право видавати довідки, що підтверджують факт перебування на військовій службі у Збройних Силах України. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно п.14, п.15 ст.14 Закону у чинній редакції визначено, що військовослужбовці та члени їх сімей, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, користуються пільгами, передбаченими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. Як було встановлено судом, [PERSON] був призваний на військову службу за мобілізацією 26.04.2022 року, тобто після укладення кредитних договорів та спливу строку їх дії, а отже положення статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на спірні правовідносин не поширюються. Розглядаючи доводи сторін щодо дійсного розміру заборгованості, суд враховує норми цивільного законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини. Так, згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, постанова Верховного Суду від 06.11.2019 р. у справі № 359/2703/15ц). Позивач ТОВ «Коллект Центр» посилалося на те, що за договором №3230210390-161793 від 12.12.2021 року, зокрема, наявна заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 518 гривень, а також заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги на дату виготовлення розрахунку заборгованості у розмірі 4680 гривень. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем було долучено розрахунок заборгованості ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», відповідно до якого станом на 07.03.2023 року [PERSON] нарахована заборгованість за відсотками в межах строку кредитування, тобто по 26.12.2021 року у розмірі 518 гривень, після чого первісний кредитор припинив нарахування відсотків за договором (а.с. 25-30). Окрім того, ТОВ «Коллект Центр» надано власний розрахунок заборгованості за договором №3230210390-161793 від 12.12.2021 року, згідно якого позивачем за період з 26.12.2021 року по 23.02.2022 року нараховано заборгованість за відсотками у розмірі 4680 гривень (а.с. 35). Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 Кодексу). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на зазначені вище положення закону, суд визнає розрахунок заборгованості ТОВ «Коллект Центр» від 10.09.2024 року неналежним доказом у справі, оскільки на момент переходу прав у зобов`язанні розмір заборгованості за відсотками за договором від 12.12.2021 року станом на 23.02.2022 року склав 518 гривень. Первісним кредитором здійснювалось нарахування заборгованості за кредитом за період з 12.12.2021 року по 06.03.2023 року, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 07.03.2023 року (а.с.25-30), а тому положення п.5.4 договору факторингу №07/03/23 від 07.03.2023 року у даному випадку не застосовуються. Посилання представника позивача на паспорт кредиту, відповідно до якого строк кредитування складає 24 місяці суд відхиляє, оскільки вказаний паспорт кредиту не містить підпису позичальника. Таким чином, суд приходить до висновку, що за договором №3230210390-161793 від 12.12.2021 року наявна заборгованість у розмірі 2518 гривень, у тому числі: 2000 гривень - за тілом кредиту та 518 гривень - за процентами на дату відступлення права вимоги. Окрім того, позивач ТОВ «Коллект Центр» посилалося на те, що за договором №104057135 від 28.09.2021 року наявна заборгованість у сумі 20612,42 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4062 гривень; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 15600,42 гривень; 950 гривень - заборгованість за комісією. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем було долучено розрахунок заборгованості ТОВ «Мілоан», відповідно до якого станом на 25.01.2022 року [PERSON] нарахована заборгованість у розмірі 20612,42 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4062 гривень; заборгованість за процентами за період з 28.09.2021 року по 25.01.2022 року 12757,02 грн., заборгованість за процентами за період з 10.02.2022 року по 23.02.2022 року - 2843,4 грн.; 950 гривень - заборгованість за комісією (а.с.31-34). Даючи оцінку правомірності нарахування відсотків за договором, суд зазначає наступне. Так, згідно укладеного між сторонами договору кредиту у сумі 5 000,00 грн., кредитні кошти було надано відповідачу строком на 30 днів до 28.10.2021 року. При цьому п. 2.3. договору передбачено пролонгацію строку кредитування. Продовження, вказаного в п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.). Пунктом п. 2.3.1.2. договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6. Договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 28.10.2021 року, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору. [PERSON] продовжив користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п. 2.3 договору. Поряд з цим, системний аналіз положень п.п. 1.1 - 1.4 кредитного Договору щодо порядку та строку кредитування (30 днів), п.п. 2.2-2.4 кредитного Договору щодо пролонгації (30 днів + 60 днів), дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима розпочався 28.09.2021 року та закінчився 28 грудня 2021 року, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного Договору не передбачено можливість його подальшої пролонгації. Отже, проценти повинні бути нараховані до 28 грудня 2021 року і після цього строку нарахування процентів припиняється. Тому, виконаний позивачем розрахунок заборгованості по сплаті процентів за період з 28.12.2021 по 23.02.2022 року суд визнає необґрунтованим. При цьому, суд погоджується з розрахунком заборгованості виконаної за період з 28.09.2021 року по 28.12.2021 року, з якого: 4062 грн. заборгованості за тілом кредиту та 7070 грн. 22 коп. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню із відповідача [PERSON] на користь позивача. Також, кредитором за вказаним розрахунком заборгованості було нараховано до стягнення комісію у розмірі 950 гривень. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до пункту 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 (далі - Правила про споживчий кредит) банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,- щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (зокрема за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту плати за обслуговування кредитної заборгованості. Як вбачається з умов договору про споживчий кредит від 28.09.2021 року, сторонами у п.1.5.1 договору перебачено сплату позичальником комісії за надання кредиту у розмірі 950 гривень. Банк взяті на себе зобов`язання виконав та надав позичальнику кредит, а отже нарахування комісії є правомірним. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ураховуючи викладені обставини суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 9000 гривень було надано договір про надання правової допомоги №1-07/2024 від 01.07.2024 року, який укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в особи керуючого партнера Бурдюг Т.В., платіжну інструкцію №0459830000 від 12.09.2024 року, заявкою на надання юридичної допомоги №110 від 05.07.2024 року щодо примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , Витяг з акту №1 про надання юридичної допомоги від 05.09.2024 року щодо примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , відповідно до якого витрати на юридичну допомогу складають 9000 гривень (а.п.58-63). Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей134,137,141 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, надану Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (керуючий Бурдюг Г.В.) на стадії до подання до суду, а саме: надання усних консультацій - 3000 гривень; складання позовної заяви - 6000 гривень. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, Бурдюг Т.В. отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю 14.08.2024 року. Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 4777 гривень. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Окрім того, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку,що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109). У наданих суду поясненнях представник відповідача заперечував проти задоволення заяви позивача про стягнення судових витрат. Вказував, що витрати не відповідають об`єму виконаних робіт та є неспіввмірними із складністю справи. Згідно вимог ч.5 ст.137 ЦПК України у разі дотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Даючи оцінку зазначеним вище аргументам, суд враховує їх з огляду на складність справи, ціну справи та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тривалість судового провадження, наявність численної усталеної практики, та приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу є дещо завищеними та підлягають зменшенню до 4000 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial