Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася через свого представника до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 березня 2018 року у справі № 569/8557/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно, починаючи з 16.06.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01.09.2024 відповідач допустив заборгованість по сплаті аліментів в сумі 101 209, 66 грн. (сто одна тисяча двісті дев`ять гривень шістдесят шість копійок). Подружнє життя з відповідачем у позивачки не склалося і фактично тривало до народження спільної доньки [PERSON] . Після народження доньки, відповідач відмовився забирати її з пологового будинку, викрав з дому комп`ютерну техніку та зник у невідомому напрямку, залишивши після себе на згадку лише борги по кредитах. Зважаючи на систематичні сварки з ініціативи відповідача, обмани, крадіжки коштовностей, позивачка разом з донькою стали проживати окремо, а 19 жовтня 2015 року заочним рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано. З моменту розлучення і до теперішнього часу відповідач не займався і не займається вихованням, утриманням, духовним та фізичним розвитком дитини. Він нічим не допомагає [PERSON] , не цікавиться її перебуванням у дошкільному закладі та навчанням в школі. Фактично, [PERSON] свого біологічного батька не знає. До 10 січня 2020 року позивачка сама виховувала, утримувала, забезпечувала доньку усім необхідним, відвідувала батьківські збори, постійно цікавилась її успіхами, створила належні умови для проживання, виховання та розвитку [PERSON] . В січні 2020 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , від шлюбу з яким вони також мають спільну доньку. З того часу її теперішній чоловік спільно з позивачкою займаються вихованням та утриманням як рідної доньки, так і [PERSON] , чоловік відноситься до неї як до рідної, забезпечує всім необхідним, має намір удочерити її. Крім усього описаного, відповідач не сплатив на утримання своєї дитини жодної копійки присуджених судом аліментів, борг яких станом на 01.09.2024 складає 101 209, 66 грн. За таких обставин позивачка вважає, що відповідач злісно ухиляється від обов`язку по вихованню та утриманню дитини, а тому не гідний носити звання батька і повинен бути позбавлений батьківських прав. Також, відповідач веде антисоціальний спосіб життя, неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25.09.2024 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 10 грудня 2024 року представником третьої особи було подано висновок №08-01-2041/24 від 05.12.2024 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 11.12.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі його довірительки, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечують. Представниця третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій вказала, що підтримує висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивачка та відповідач мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14.02.2014 Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 439. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області №569/8555/15-ц від 29 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірваний. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 10.01.2020, актовий запис №37, позивачка зареєструвала шлюб 10.01.2020 з [PERSON] . Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-01-2041/24 від 05.12.2024, дитина [PERSON] , [INFO] , проживає спільно з матір`ю та її теперішнім чоловіком [PERSON] , які займаються її вихованням, доглядом та утриманням. Батько дитини, [PERSON] не відвідує доньку, матеріальну допомогу на її утримання не надає. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітету Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи, прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON] . Судом встановлено, що станом на 01.09.2024 відповідач допустив заборгованість по сплаті аліментів в сумі 101 209, 66 грн. (сто одна тисяча двісті дев`ять гривень шістдесят шість копійок), що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів з Острозького відділу ДВС у Рівненському районі від 11.09.2024. Суд зазначає, що вказаний розрахунок складено державним виконавцем відповідно до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Доказів протилежного суду не надано. За змістом ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 4 ст. 17 СК України, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями п. 1. ч.1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Згідно з розрахунком пені, що здійснений представником позивачки, її розмір за період з дати видачі виконавчого листа по дату звернення до суду становить 1 256 111, 76 грн. Суд погоджується з правильністю здійсненого розрахунку пені. Суд зазначає, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Факт наявності заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.09.2024підтверджується належними доказами - розрахунком заборгованості, і відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачці за вказаний період, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача. З урахуванням вимог ст.196 СК України розмір пені не може перевищувати суму нарахованої виконавцем заборгованості, тобто суму в розмірі 101 209,66 грн., таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в розмірі 101 209,66 грн. Щодо позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, суд зазначає таке. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає перелік обов`язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Належні та достатні докази на підтвердження заперечень проти позову, якщо такі є, відповідач суду не надав. Доказів того, що він не виконує своїх батьківських обов`язків з поважних причин судом не встановлено, а тому суд вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання таких обов`язків. Суд вважає, що наданий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] , [INFO] , є повним, об`єктивним, складений з урахуванням інтересів дитини, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що наданий висновок не враховує інтереси малолітньої дитини. Проаналізувавши надані докази, а також вказані вище законодавчі приписи, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд доходить висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки, [PERSON] , а тому вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. Таким чином, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав також підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду з позовом в сумі 1 211, 20 грн. Крім того враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 1 211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved