Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

До Заставнівського районного суду Чернівецької області надійшла заява [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Данищук В.В., заінтересована особа: [INFO] про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин. Посилається на те, що внаслідок агресії Російської Федерації було оголошено та проведено загальну мобілізацію і його брат - [PERSON] , [INFO] , був прийнятий на службу до Збройних сил України. 27.11.2023 року [PERSON] (цивільна дружина [PERSON] ) отримала від начальника [INFO] сповіщення №3773 про те, що її чоловік, [PERSON] , електрик-дизеліст польової лазні взводу матеріального забезпечення в/ч [NUMBER] , 24.11.2023 р. під час оборонного бою поблизу населеного пункту Іванівське Донецької області - зник безвісти. Зазначав, що він - заявник є рідним братом зниклого безвісти [PERSON] , крім них в сім`ї є ще три сестри: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, вказував, що він (заявник), як військовозобов`язаний та рідний брат безвісти зниклого військовослужбовця, має намір отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, як це передбачено законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Оскільки в переліку документів, що підтверджують право на відстрочку у зв`язку із вищезазначеною підставою є рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин, він змушений звернутися з даним позовом до суду. Просить визнати брата - [PERSON] , [INFO] зниклим безвісти за особливих обставин. В судовому засіданні заявник та його представник - адвокат Данищук В.В. заяву підтримали, пославшись на обставини, викладені в ній. Просили визнати [PERSON] , [INFO] зниклим безвісти за особливих обставин. Представник заінтересованої особи, [INFO] в судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуті на адресу суду. Суд, заслухавши пояснення заявника та представника заявника, дослідивши письмові матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється братом [PERSON] , що стверджено такими документами, як свідоцтва про народження [PERSON] (серія [NUMBER] ) та [PERSON] (серія [NUMBER] ), згідно яких в обох свідоцтвах батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] . Довідкою №160 від 25.07.2024, виданою командиром в/ч [NUMBER] , підполковником [PERSON] , стверджено, що солдат [PERSON] , [INFO] , займаючи посаду електрика-дизеліста, в період часу з 16.02.2023 р. по 24.11.2023 р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в районах населених пунктів Кліщіївка, Іванівське, балка Кринички, Часів Яр Донецької області.Підстава: бойове розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 10.02.2023р. №11326, бойове розпорядження УСіЗ оборони міста КИЇВ від 11.02.2023р. №116/17/422/бр/дск, бойове розпорядження УСіЗ оборони міста КИЇВ від 11.02.2023р. №116/17/424/бр/дск, бойове розпорядження командира опбр №88дск від 11.02.2023р.; бойовий наказ командира 57 осб №74/1/дск від 12.02.2023р.; бойове розпорядження ТАКТИЧНОЇ ГРУПИ " [INFO] " №140дск.від 15.02.2023р., бойове розпорядження ТАКТИЧНОЇ ГРУПИ " [INFO] " №146дск. від 16.02.2023р., бойове розпорядження командира 5 ошп № 333 дск та №335дск від 16.02.2023р., бойове розпорядження 57 осб №80/1/дск від 16.02.2023р., бойового розпорядження командира 57 осб №934/дск від 23.11.2023р. Ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій. Відповідно до сповіщення № 3773 начальника [INFO] , яке надійшло 27.11.2023 року [PERSON] (цивільна дружина [PERSON] ), її чоловік, [PERSON] , [INFO] , електрик - дизеліст польової лазні взводу матеріального забезпечення в/ч [NUMBER] , 24.11.2023 р. під час оборонного бою поблизу населеного пункту Іванівське Донецької області - зник безвісти. Згідно витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] № 790 від 29.11.2023 року «Про призначення службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця», командир взводу матеріального забезпечення в/ч [NUMBER] штаб - сержант [PERSON] рапортом (вх. 3900) від 29.11.2023р. доповів про факт відсутності у підрозділі солдата [PERSON] 23.11.2023року електрик-дизеліст польової лазні взводу матеріального забезпечення в/ч [NUMBER] солдат [PERSON] заступив на бойове чергування на РОП «НІЛ» ВП «СЕТ» в районі південній-західній околиці н.п. Бахмут Донецької області з 08 год. 15 хв. 24.11.2023р. з [PERSON] не було зв`язку. Згодом 25.11.23р. [PERSON] вийшов на зв`язок близько 10 год. 30хв. Він знаходився на позиції РОП «НІЛ» ВП «СЕТ». Через інтенсивний обстріл зі стрілецької зброї з боку ворога з солдатом [PERSON] знову обірвався зв`язок. Коли туди прибула евакуаційна група, о 18 годині 2023 року, то виявилося що солдата [PERSON] немає на позиції і його місце знаходження не відоме досі. На момент зникнення військовослужбовець солдат [PERSON] перебував у засобах захисту (бронежилет, кевларовий шолом, засоби індивідуального захисту) і мав при собі зброю та індивідуальну аптечку. На даний час місцезнаходження зброї та засобів індивідуального захисту з`ясовуються. По даному факту призначено службове розслідування. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Частиною 7 ст. 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно зі ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з ч.1 ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Відповідно до ч.1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Таким чином, з аналізу вказаних правових норм, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою слід встановити кілька юридичних фактів у їх сукупності, а саме: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання (тобто за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; 2) відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливість їх одержання усіма доступними способами та вжитими заходами; 3) закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування даної особи; 4) визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» дає визначення наступним поняттям: Особа, зникла безвісти за особливих обставин - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру; Близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід. баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Відповідно до ч. 1 ст .4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. У відповідності до ст. 6 ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 1 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, Мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки. Заявник, як брат [PERSON] є близьким родичем особи, зниклої безвісти за особливих обставин. Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. У той же час вказаний законодавчий акт не містить правового механізму визнання військовослужбовця таким, що пропав безвісти. Крім того, згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» права та інтереси особи, зниклої безвісти за особливих обставин, а також її майно підлягають захисту до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом, або оголошення її померлою відповідно до законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 серпня 2019 року у цивільній справі № 225/2576/17 (провадження № 61-30491св18), безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалось встановити місця її знаходження (переживання). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставою для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісною відсутньою. При розгляді даної справи суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які стосуються розгляду справ про визнання особи безвісно відсутньою. Так, 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 225/882/17, провадження № 61-34068св18 (ЄДРСРУ № 78044509) підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до ч. 2ст. 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (ст.43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження № 61-4241св18 (ЄДРСРУ № 72641734). З аналізу вказаних норм, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Згідно з вимогами ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», зникнення безвісти військовослужбовця [PERSON] сталося під час проходження служби за мобілізаційним призовом в Збройних Силах України та пов`язане з виконанням військового обов`язку військової служби в Збройних Силах України, та не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Згідно п. 4 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Згідно переліку документів, що підтверджують право на відстрочку у зв`язку із вищезазначеною підставою є рішення суду про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин. Дана норма зазначена у Додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім, який зник безвісти за особливих обставин необхідно заявнику для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та наявність підстав для визнання брата заявника - [PERSON] безвісно відсутнім, оскільки факт відсутності останнього за місцем служби та свого постійно проживання (місцем служби) та обставини зникнення за особливих обставин підтверджуються доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному.

Outcome: approved