Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй трудової книжки із датою заповнення 24.01.1977 року, виданої на ім`я « [PERSON] » та диплому серії [NUMBER] від 25.12.1976, виданого « [PERSON] » Мукачівським педагогічним училищем. Заява обґрунтована тим, що у грудні 2024 року вона звернулася до органів ПФУ в Закарпатській області для перерахування їй пенсії. Однак, отримала відмову, так як за результатами розгляду її заяви було встановлено ряд розбіжностей у наданій нею трудовій книжці та дипломі, зокрема, невірно вказано її прізвище. Так, зазначене в свідоцтві про народження та свідоцтві про шлюб прізвище не співпадає з прізвищем зазначеним у трудовій книжці та дипломі. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] « [PERSON] » народилася [INFO] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19.04.1977 « [PERSON] » змінила прізвище на « [PERSON] ». На першій сторінці трудової книжки її дошлюбне прізвище помилково зазначено як « [PERSON] » замість « [PERSON] », а шлюбне прізвище помилково вказано, як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». У дипломі серії [NUMBER] від 25.12.1976 її дошлюбне прізвище помилково зазначено, як « [PERSON] » замість « [PERSON] ». В зв`язку з неправильним записом її прізвища в трудовій книжці вона не може підтвердити свій трудовий стаж. Розбіжності у її трудовій книжці, дипломі про освіту та паспорті громадянина України виникли внаслідок неправильного перекладу документів. Належність їй диплому про освіту та трудової книжки підтверджується тим, що всі інші дані, крім незначної помилки в прізвищі, збігаються. Встановлення даного факту необхідне заявнику для підтвердження трудового стажу. В судове засідання заявник [PERSON] та її представник Азарова І.В. не з`явилися, представник подала заяву про розгляд справи без їх участі. В судове засідання представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що заявник по справі [PERSON] народилася [INFO] в с. Локоть Іршавського району Закарпатської області (а.с. 9). Згідно паспорта громадянина України заявницю зазначено, як « [PERSON] » (а.с.6-7). Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 19.04.1977 року уклали шлюб. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] » (а.с.10). Згідно трудової книжки, заповненої 24.01.1977 року, заявницю зазначено як « [PERSON] » (а.с.11-12). Як вбачається з диплому серії [NUMBER] заявницю зазначено, як « [PERSON] » (а.с.13). Виконуючи приписи ч.4 ст.264 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та даючи мотивовану оцінку аргументам, наведеним заявником щодо наявності підстав для задоволення заявленої ним вимоги, а також доказам, якими вони підтверджуються, зазначаючи норми права, які були застосовані судом та мотиви їх застосування, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України). За змістом п.6 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - Постанови №5 від 31.03.1995 року) на підставі ЦПК України, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звернення заявника [PERSON] до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, від якого залежить реалізація її права на пенсійне забезпечення, здійснено у спосіб, передбачений законом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами як письмовими доказами. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зі змісту трудової книжки заповненої 24.01.1977 року та диплому серії [NUMBER] , про встановлення факту належності яких заявниця звернулася до суду з відповідною заявою, та наданих заявником письмових доказів, зокрема, паспорту громадянина України, свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу, вбачається відмінність запису в трудовій книжці та дипломі, прізвища, імені, по батькові заявниці « [PERSON] » від її прізвища, імені, по батькові « [PERSON] » та « [PERSON] », при одночасній відповідності інших відомостей, внесених до документів заявника, зокрема, щодо її, дати народження, внаслідок чого суд приходить до висновку про належність заявнику вказаної вище трудової книжки та диплому. Будь-яких інших обставин, які б спростовували належність саме заявнику [PERSON] трудової книжки заповненої 24.01.1977 року та диплому серії [NUMBER] , судом під час розгляду справи встановлено не було. Таким чином, заявник [PERSON] наділена правом на захист свого цивільного права в судовому порядку, оскільки підстави її звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів свідчать про наявність обмеження її права на пенсійне забезпечення. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується [PERSON] , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення вимоги [PERSON] та встановлення факту належності їй трудової книжки заповненої 24.01.1977 року та диплому серії [NUMBER] з метою реалізації права заявника на оформлення та отримання пенсії, що відповідає вимогам п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved