Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Хустської державної нотаріальної контори про скасування заборони на нерухоме майно. Посилаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] , який успадкував після смерті батька. Маючи намір зареєструвати в будинку місце проживання свого онука, у ЦНАПі виконавчого комітету Вишівської селищної ради йому повідомили, що це зробити неможливо через наявність заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, що накладені 25.10.2006 року Хустською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження - повідомлення Хустського районного відділу освіти від 25.05.1988 року. Підставою обтяження було повідомлення 28.05.1988 року від Хустського районного відділу освіти відносно батька [PERSON] .. Підстави для даного повідомлення невідомі. Крім того, ні у позивача, ні у його батька жодних зобов`язань перед Хустським відділом освіти , ні перед його правонаступником не було і немає. У зв`язку з цим позивач просить суд скасувати обтяження на нерухоме майно № 3643678 від 25.10.2006 року (номер обтяження після перенесення № 36292813 від 17.04.2020 року) зареєстроване реєстратором Хустської державної нотаріальної контори на підставі повідомлення Хустського районного відділу освіти б/н від 25.05.1988 року на житловий будинок та земельну ділянку [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Подав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі. Позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Представник відповідача Хустської державної нотаріальної контори в судове зсідання не зявився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 зазначеного вище Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на вказане майно позивача [PERSON] накладено обтяження у вигляді заборони на нерухомого майна на підставі повідомлення б/н, 28.05.1988, Хустського районного відділу освіти, за реєстраційним номером 3943678. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15.05.2013 у справі № 6-26 цс 13 вбачається, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили. Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки, на даний час у позивача [PERSON] немає невиконаних майнових зобов`язань перед Хустським районним відділом освіти, юридичної особи в інтересах якої накладено таке обтяження не існує, існування заборон на його нерухоме майно, є безпідставними та такими, що порушують охоронювані законом майнові права позивача, а тому встановлені обтяження підлягають припиненню. Враховуючи наведене, а також те, що обтяження у вигляді заборони формально залишає право власності за позивачем, однак суттєво обмежує його право у розпорядженні таким, а відтак порушене право позивача на володіння та розпорядження своїм майном. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе задовольнити позов.

Outcome: approved