Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Адвокат Макаренко О.М., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. й витрати на правничу допомогу в розмірі 17422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 квітня 2024 року о 09:00 у місті Запоріжжя, на перехресті вулиць Космічної та Ситова [PERSON] , керуючи автомобілем «NISSAN QASHQAI» державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв дорожньотранспортну пригоду, а саме: зіткнення з автомобілем «TOYOTA RAV4» державний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] , на праві приватної власності, внаслідок чого автомобілеві позивача завдано механічних пошкоджень. Відносно Відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення ААД №409171 від 10.04.2024 року та в послідуючому Відповідач був визнаний винним у вчинення адміністративного правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 24 квітня 2024 року по справі №333/3695/24, притягнутий до відповідальності. В результаті спричинених пошкоджень автомобілю позивача, позивач не могла використовувати його, що спонукало її звернутися до відповідних фахівців та залишити автомобіль для здійснення відновлювального ремонту. Таким чином, з 27 по 31 травня включно автомобіль перебував на станції технічного обслуговування Фізичної особи-підприємця [PERSON] , де здійснювався відновлювальний ремонт. Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», з якою відповідач уклав Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.01.2024 року №219094525, здійснила позивачу виплату та частково відшкодувала понесені позивачем витрати на відновлювальний ремонт автомобілю. Виплати щодо відшкодування спричиненої моральної шкоди третя особа не здійснювала. Неправомірними діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, адже її автомобіль з 27.05.2024 року по 31.05.2024 року вибув з володіння позивача по незалежним від позивача обставинам - для здійснення ремонтних (відновлювальних) робіт на СТО. Село Щасливе Запорізького (колишнього Оріхівського) району Запорізької області розташоване, в якому проживає позивач, знаходиться на відстані до 20 км від лінії ведення активних бойових дій сил оборони із загарбниками російської федерації. Територія села позивача, як і вся територія Комишуваської громади (куди входить також і село де мешкає позивач) постійно піддається бомбардуванням, майже кожного дня, а в деякі дні навіть по декілька разів, оголошується повітряна тривога. В сім`ї позивача є лише один легковий автомобіль, який пошкоджений відповідачем, який міг бути використаний в разі необхідності евакуюватись в терміновому порядку до безпечного місця. Спричинивши пошкодження, відповідач унеможливив таке евакуювання, що спонукало позивача та членів її родини кожного разу після оголошення повітряної тривоги бігти до сусідів в яких є власний транспорт - для можливого виїзду за межі району, та шукати в разі потреби того, хто зможе вивезти позивача та членів її сім`ї на безпечну відстань - адже до пошкодження авто вони самі виїжджали на безпечну відстань при можливості ще й брали з собою когось із сусідів. З огляду на воєнні дії та часткову евакуацію з села, позивачу приходиться їздити за продуктами харчування та ліками в місто Запоріжжя, що позивач не могла робити за відсутності автомобіля - все це ускладнювало життя. Всі ці дії призвели до хвилювань та вчинення додаткових дій щодо організації життя безпечних його умов за відсутності автомобіля. Спричинену моральну шкоду від протиправних дій відповідача, що спричинили позивачу моральні страждання в часи відновлення автомобілю, представник позивача оцінює в розмірі 50 000 грн., вважає що цієї суми буде достатньо для відновлення її психологічного стану (а.с.1-6). 13.11.2024 р. адвокатом Вертелецьким М.О., який діє в інтересах відповідача [PERSON] , за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано на електронну адресу суду відзив на позовну заяву. Як на підставу заперечень проти позовних вимог, представником відповідача зазначено, що [PERSON] після настання події ДТП виконав усі вимоги ПДР України, залишаючись на місці, викликав працівників поліції, повідомив страхову компанію про подію ДТП, надав необхідні документи, тощо. Внаслідок ДТП автомобілю позивача було завдано мінімальної шкоди, він не потребував евакуації з місця події, не визнавався знищеним. Більше того сама подія дорожньо-транспортної пригоди настала не в наслідок умисних дій [PERSON] постанова суду у справі за ст. 124 КУпАП не підтверджує умисел відповідача на завдання шкоди позивачці, а цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у СК «Оранта» за діючим полісом. Вважає, що пошкодження які були завдані автомобілю належному позивачці в результаті ДТП не є настільки вагомими щоб завдати позивачу моральну шкоду, як таку. Більше того в результаті ДТП було також пошкоджено і автомобіль відповідача. Також відповідач визнавав свою провину у ДТП, як під час складання протоколу, так і під час розгляду справи по суті судом, з`явившись у перше судове засідання. Отже [PERSON] хоча і є винуватцем ДТП однак вчинив усі дії, для усунення завданої шкоди та мінімізації негативних наслідків для потерпілої. Крім того внаслідок ДТП не було заподіяно шкоди здоров`ю та життю громадян, а за вчинення адміністративного правопорушення на [PERSON] вже було накладено відповідне стягнення. На позивачів у справах про стягнення моральної шкоди покладено обов`язок доказування наявності моральної шкоди та причинний зв`язок між діями відповідача та завданням шкоди. Слід зауважити, що позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів спричинення їй моральної шкоди, а саме: конкретних факторів, які вплинули на її психологічний та моральний стан. Не було надано доказів який її стан був до та після події ДТП, як він змінився, не доведено ступінь таких емоційних чи психологічних змін. Не зазначено за змістом позову та не доведено доказами яких саме можливостей вона була позбавлена внаслідок завдання шкоди автомобілю; у чому полягає її обмеження у вільному користуванні транспортним засобом; яким чином порушено її ритм життя. Таким чином залишаються недоведеними як факт завдання позивачці [PERSON] моральної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу, так і взаємозв`язок між подією ДТП (діями відповідача) і моральною шкодою на існування якої посилається позивачка. Крім того відповідач вважає, що позивачем невірно визначено ставку судового збору та сплачено завищений її розмір - 2422,40 грн. замість 1211,20 грн. оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди в цій справі не пов`язані із захистом честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Наразі, враховуючи відсутність будь-яких конкретних даних (детальний опис), щодо сум витрачених позивачем на правничу допомогу адвоката, в тому числі на гонорар адвоката та іншу правничу допомогу, вартість збору доказів, вартість послуг помічника, вартості витрат адвоката, тощо, відповідач позбавлений можливості проаналізувати такі докази і надати вмотивовані заперечення, щодо визначених позивачем сум. І такі заперечення будуть надані при долученні відповідних матеріалів позивачем. Водночас на виконання вимог п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, відповідач зазначає, що розмір понесених ним судових витрат пов`язаних з розглядом цієї справи вже склав 5000 грн. та орієнтовний розмір майбутніх витрат складе, ще близько 10000 грн. - що в подальшому буде підтверджено доказами, однак позивачем таких доказів не надано (а.с.38-45). 20.11.2024 р. представником третьої особи - ПАТ «Національна страхова компанія «ОРАНТА» надіслано на адресу суду письмові пояснення щодо позовних вимог [PERSON] . Просили прийняти законне і обґрунтоване рішення, яке не впливає на обов`язки ПАТ «НАСК «ОРАНТА», відшкодування страховиком моральної шкоди у випадку пошкодження майна потерпілого Закон №1961- IV не передбачає. Позовні вимоги охоплюють частину шкоди, завданої у ДТП позивачу, яка згідно приписів Закону №1961- IV страховиком не відшкодовується. ПАТ «НАСК «Оранта» належним чином виконало вимоги Закону №1961- IV і позивач отримав від ПАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування відповідно до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 30 508,76 грн. (а.с.53-56). В судове засідання сторони не з`явились. Представником позивача - адвокатом Макаренко О.М. за допомогою підсистеми «Електронний суд» 03.02.2025 р. надіслано на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Вимоги викладені в позовній заяві підтримує та просить задовольнити (а.с.76). Представником відповідача - адвокатом Вертелецьким М.О. до початку судового засідання подано заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.78). Представник третьої особи ПАТ «Національна страхова компанія «Оранта» до суду не з`явився, був повідомлений належним чином (а.с.70), причини його неявки суду не відомі. За таких обставин суд розглядає справу на підставі наявних у суду матеріалів, без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Приписами статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10.04.2024 о 09:00 годині у місті Запоріжжі на перехресті вулиць Космічної та Ситова, відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Nissan Qashqai» державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме: зіткнення з автомобілем «Toyota Rav4» державний номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу [PERSON] . В наслідок ДТП автомобілю позивача завдано механічних пошкоджень. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2024 р. по справі № 333/3695/24 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.13-14). З вказаної постанови вбачається, що 10.04.2024 року о 09 годині 00 хвилин, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «NISSAN QASHQAI» державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме: зіткнення з автомобілем «TOYOTA RAV4» державний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] , на праві приватної власності, внаслідок чого автомобілеві позивача завдано механічних пошкоджень. Своїми діями [PERSON] порушив п. п. 12.1, 13.1 ПДР України за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постанова Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2024 року набрала законної сили 07.05.2024 року. Таким чином, суд вважає встановленим факт, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 10.04.2024 року за участю водіїв: [PERSON] та [PERSON] , відбулася з вини відповідача. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Представником позивача заявлена вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другої вказаної статті передбачено, що моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, в установлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV). Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.12.2021 р. у справі № 147/66/17 звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV. Суд бере до уваги те, що позивач просить стягнути моральну шкоду, яка не охоплюється страховим відшкодуванням, оскільки не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого (згідно з статтею 23 Закону № 1961-IV) та не належить до шкоди, заподіяної майну (згідно з статтею 28 Закону № 1961-IV). Тому відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, яка полягає в його моральних стражданнях та інших немайнових втратах через спричинене з вини відповідача ДТП, має бути співмірно компенсована останнім. З наведеної правової позиції слідує, що сам факт пошкодження майна позивача внаслідок ДТП (належного йому автомобіля) є вже достатньою підставою для висновку про заподіяння йому моральної шкоди, позаяк пошкодження такого власного майна, на думку Верховного Суду, є обставиною, що безумовно свідчить про наявність негативного впливу на моральний стан Позивача та спричинення душевних страждань. Системний аналіз вищезазначених положень свідчить про те, що просто визнання самого факту заподіяння моральної шкоди не є достатньою сатисфакцією, відтак допускається відшкодування такої шкоди у грошовій формі. Моральна шкода апріорі не є такою, що може бути відшкодована у повному обсязі, так як немає (і не може бути) єдиних точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Із зазначеного випливає, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, який визначається і обґрунтовується потерпілим, виходячи із внутрішнього переконання. Відповідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20). Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В обґрунтування заподіяння моральних страждань позивачу чи втрат немайнового характеру, на які посилається представник позивача в позові і відповідно, заподіяння моральної шкоди з боку її заподіювача, внаслідок протиправності його діяння, не доведено належними та допустимими доказами заподіяння моральної шкоди саме в такому розмірі, тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу діями відповідача, з урахуванням розумності і справедливості, суд з урахуванням об`єму і характеру перенесених позивачем моральних страждань, які виникли внаслідок ДТП і негативно вплинули на її емоційний стан, змінили звичайний уклад життя і викликали незручності у повсякденному житті підлягає частковому задоволенню в розмірі 2000 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з квитанцією ID: 5912-4140-6213-9655 від 10.10.2024 року при пред`явленні позову до суду через підсистему «Електронний суд» позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 гривень (а.с.8). Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в сумі 2000,00 грн., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 96 грн. 90 коп. Згідно вимог ч. 2. ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачем невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача за позовом не були неминучими. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги № 10/08/24 від 10.08.2024 року (а.с.15), копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю (а.с.16), копію квитанції до прибуткового касового ордеру № б/н від 23.10.2024 р., відповідно до якої позивачем [PERSON] сплачено адвокату Макаренку О.М. за надані послуги 5000,00 грн. (а.с.17). Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному представником позивача розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Як вже зазначалось вище, представником відповідача у відзиві щодо витрат на оплату правничої допомоги адвоката, то послався на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які конкретні дані (детальний опис), щодо сум витрачених позивачем на правничу допомогу адвоката, в тому числі на гонорар адвоката та іншу правничу допомогу, вартість збору доказів, вартості витрат адвоката, тощо, тому просив відмовити представнику позивача у стягненні витрат на правничу допомогу. В даному випадку суд не погоджується з доводами представника відповідача та приходить до висновку про те, що визначений адвокатом Макаренком О.М. розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним із складністю справи, складністю та обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом. Таким чином, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, враховуючи категорію справи, яка не представляє складності, обсяги виконаної роботи, зокрема участь адвоката в судових засіданнях, а також з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Outcome: partial