Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , протягом 3 (трьох) місяців із дня набрання рішенням суду законної сили. Свої позовні вимоги мотивує тим, що було виділено в натурі та передано у власність [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області (за межами населеного пункту) площею 1,5700 га, кадастровий номер 4622784400:09:000:0524. [PERSON] померла [INFO] , а тому після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельну ділянку. Позивач стверджує, що за життя [PERSON] завжди стверджувала, що належне їй майно після смерті успадкує [PERSON] , яка є його матір`ю, саме на неї буде складено заповіт. Він ніколи навіть раніше не задумувався про спадкування майна після смерті [PERSON] , оскільки завжди вважав, що заповіт нею все-таки посвідчено в користь його матері, [PERSON] . Однак в липні місяці його мати, [PERSON] , прибираючи в будинку, в якому проживала [PERSON] , знайшла заповіт від її імені, який 19 жовтня 2020 року посвідчений Плюта Марією Михайлівною, секретарем Кунинської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 46, із змісту якого вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , [INFO] , тобто йому. Позивач стверджує, що звісно це викликало великий подив у нього та його матері, оскільки вони завжди вважали, що [PERSON] склала заповіт саме в користь [PERSON] , про що вона зазначала за життя. Однак враховуючи знайдений документ, беручи до уваги те, що [PERSON] раніше не піднімала питання спадкування після смерті [PERSON] , вони прийшли до спільного рішення, що все-таки звертатися з питанням спадкування після смерті [PERSON] до нотаріуса буде він, [PERSON] , зважаючи на наявність заповіту в його користь. Позивач вказує, що йому не було відомо про наявність заповіту від імені [PERSON] до 20 липня 2024 року. Звернувшись до приватного нотаріуса йому було повідомлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не реєструвалася, на його заяву за вхідним номером 89/01-16 від 29 листопада 2024 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівною було надано відповідь за вихідним № 109/01-16 від 29 листопада 2024 року, з якої вбачається, що для оформлення спадщини йому необхідно звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини. Позивач вважає, що в нього є поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки він не знав про наявність заповіту від імені [PERSON] , складеного нею в його користь. Також наголошує, що крім нього інших спадкоємців за заповітом немає, як і немає осіб, які б мали право на обов`язову частку у спадщині після смерті [PERSON] , а тому у разі неприйняття спадщини ним така може бути визнана відумерлою. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 17 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 07 лютого 2025 року о 10 год. 00 хв. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак позивачем подано на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позову, при вирішенні справи покладаються на думку суду. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, покладається при вирішенні справи на думку суду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Хитрейки, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України № [NUMBER] , який виданий 05 вересня 2016 року органом 4615. Рішенням ХХХVІІ сесії VІІ демократичного скликання Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області № 51 від 25 вересня 2020 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (КВЦПЗ-01.01) на території Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області (за межами населеного пункту). Виділено в натурі та передано у власність громадянці [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області (за межами населеного пункту) площею 1,5700 га, кадастровий номер 4622784400:09:000:0524. [PERSON] померла [INFO] , про що 11 березня 2022 року було складено відповідний актовий запис № 68, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане старостою Крехівського старостинського округу № 6 виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 11 березня 2022 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із заповіту, який 19 жовтня 2020 року посвідчений Плюта Марією Михайлівною, секретарем Кунинської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 46, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , [INFO] , тобто позивачу. За відомостями Кунинського старостинського округу № 5 Добросинсько-Магерівської сільської ради заповіт від 19 жовтня 2020 року від імені громадянки [PERSON] не змінювався і не скасовувався, що підтверджується записом старости села. З довідки № 494, яка видана старостою Крехівського старостинського округу № 6 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 02 травня 2024 року, вбачається, що дійсно померла [PERSON] , [INFO] , станом на день смерті [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою Жовківського) району Львівської області. Суд враховує, що на заяву позивача за вхідним номером 89/01-16 від 29 листопада 2024 рокуприватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівною було надано відповідь за вихідним № 109/01-16 від 29 листопада 2024 року, з якої вбачається, що для оформлення спадщини позивачу необхідно звернутися до суду для продовження терміну прийняття спадщини. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Суд враховує, що позивач єдиний спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] . Осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після її смерті, прийняли таку з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено. Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Як наслідок, зважаючи на те, що позивач не був зареєстрований та постійно не проживав з [PERSON] на час її смерті за зареєстрованим місцем її проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою Жовківського) району Львівської області, його необхідно було в шестимісячний строк після відкриття спадщини, тобто після смерті [PERSON] , звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак він цього не зробив. Ч. 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як наслідок позивач пропустив строк для прийняття спадщини. Водночас відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15, яка є незмінною. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у судовій справі № 315/765/14-ц викладено висновок, що необізнаність про існування заповіту не тотожна таким обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. З цих міркувань було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвалу апеляційного суду про залишення без задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який було обґрунтовано необізнаністю позивача про існування заповіту, складеного на його користь, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний Суд аналогічно розглядає необізнаність особи про складення заповіту на її користь як поважну причину для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

Outcome: approved