Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

[PERSON] ,\~в інтересах\~якого діє\~представник Матвійчук\~В.В.,\~звернувся в\~суд з\~позовом до\~ [PERSON] про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області №595/849/24 від 05 серпня 2024 року, шляхом ухвалення рішення про присудження із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття. Позивач зазначає, що рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2024 року (справа № 595/849/24) із відповідача [PERSON] стягнуто на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 3000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи із 14 травня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.\~Позивач стверджує,\~що присуджена сума аліментів на трьох дітей є необґрунтовано завищеною, виходячи із фактичних обставин справи, що зумовлює звернення позивача як платника аліментів, до суду з питанням перегляду присудженої суми аліментів в сторону зменшення. Зауважує, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бучацького районного суду від 18 червня 2024 року розірвано. Різні погляди на спільне життя зумовили не лише розірвання шлюбу, але і припинення спільного проживання, ведення побуту, діти залишились проживати з матір`ю [PERSON] , а позивач був змушений знайти інше місце проживання. Враховуючи складне матеріальне становище, відсутність роботи у рідному селі, з метою утримання дітей позивач виїхав за кордон, де по сьогодні перебуває. За кордоном у позивача немає власного житла, а відтак доводиться винаймати, офіційна робота також відсутня, він перебивається тимчасовими заробітками, які не мають систематичного характеру, пропозиції на ринку оплати праці значно занижені через значний рівень конкуренції та низький рівень кваліфікації. Відсутність фінансової можливості оплачувати присуджені рішенням суду розмір аліментів із розрахунку 3000,00 грн. щомісячно на кожну дитину зумовлює необхідність у зверненні до суду із даною позовною заявою про зменшення аліментів. [PERSON] не відмовляється від наміру утримувати дітей та сплачувати аліменти, розуміючи всю свою відповідальність як батька, але, враховуючи нестабільність заробітків, значні витрати на оренду житла за кордоном, наявність непрацездатних батьків, які також потребують його матеріальної допомоги, змушений клопотати перед судом про зменшення розміру щомісячних платежів на дітей із 3000 грн. на кожну дитину до розміру 2000 грн щомісячно на кожну дитину, що є більше, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку. Разом з тим, позивач зауважує, що питання утримання дітей, надання їм фінансового забезпечення не може перекладатися виключно на одного із батьків, а є спільним обов`язком, тому вимоги до іншого із батьків мають мати розумні межі, враховуючи також і аналогічний обов`язок другого із батьків по відношенню до дітей. За наведених обставин просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 16 грудня 2024 року представник відповідачки [PERSON] адвокат Рекуш О.Р. на адресу суду направив відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачка заперечує позовні вимоги повністю. Звертає увагу на те, що, звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] жодним чином не зазначає, що це пов`язано із погіршенням його майнового стану, а також ніяким чином не обґрунтовує дану обставину, як на підставу для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання неповнолітніх доньок. Позивач не зазначив та не надав суду належних, достатніх доказів на підтвердження погіршення його майнового стану. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Бучацького відділу ДВС у Чортківському районі Тернопільської області станом на 09 грудня 2024 року, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 58800 грн, що свідчить про відсутність у нього наміру сплачувати аліменти взагалі. Натомість, позивач, який не є непрацездатним, перебуває за кордоном, зобовязаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел доходів для забезпечення гідних умов проживання й розвитку власних дітей, тому посилання [PERSON] на те, що в нього немає власного житла та офіційної роботи не дає підстави для зменшення розміру аліментів, які встановлені рішенням Бучацького районного суду від 05 серпня 2024 року. За таких обставин сторона відповідачки вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. 27 січня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Матвійчук В.В., до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача, адвокат Матвійчук В.В., будучи присутнім у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. На запитання представника відповідача зазначив, що йому невідомо про зміну сімейного стану або стану здоров`я його довірителя після ухвалення рішення судом про стягнення аліментів, однак матеріальний стан з того часу погіршився, оскільки сезонні роботи, на яких працює позивач, припадають на теплий сезон. Присутній у судовому засіданні представник відповідачки, адвокат Рекуш О.Р. відносно задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. Статтею 2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду розірвано. У шлюбі в сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністетсрва юстиції (м.Івано-Франківськ); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Медведівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Медведівською сільською радою Бучацького району Тернопільської області). Діти сторін проживають разом з матір`ю - відповідачкою [PERSON] . Відповідно до інформації, отриманої судом з Єдиного державного реєстру судових рішень, згідно рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2024 року (справа № 595/849/24) стягнуто з [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , в користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи із 14 травня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Як слідує із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19 грудня 2024 року, наданого Бучацьким відділом ДВС у Чортківському районі Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 09 грудня 2024 року за [PERSON] рахується заборгованість із сплати аліментів у сумі 58800,00 грн. Згідно частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України). У даній цивільній справі\~предметом спору є зменшення розміру аліментів. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). У відповідності до статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.\~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом\~статті 182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний\~рекомендований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~становить розмір\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~і може\~бути присуджений\~судом у\~разі достатності\~заробітку (доходу)\~платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. В силу частини першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до статті 192 СК України\~розмір аліментів,\~визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів\~у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має забезпечувати гармонійний розвиток дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний врахувати ряд обставин,\~а саме матеріальний та сімейний стан платника аліментів і дітей. Визначений рішенням суду розмір аліментів не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі №343/945/19, провадження №61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19, провадження №61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження №61-16697св21, та інших. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Згідно частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач вважає, що розмір стягуваних з нього на підставі рішення суду від 05 серпня 2024 року аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, підлягає зменшенню до 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття, у зв`язку із суттєвим погіршенням його матеріального стану. Окрім того, зазначає, що він не спроможний оплачувати аліменти у встановленому розмірі, оскільки, перебуваючи закордоном, винаймає житло, не має офіційної роботи, перебивається тимчасовими заробітками, які не мають систематичного характеру, також вказує на те, що має непрацездатних батьків. Згідно судової практики ЄСПЛ суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами батьків та дитини, і приділяти першочергову увагу якнайкращим інтересам дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Враховуючи, що неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , знаходяться на утриманні матері [PERSON] , та даний факт підтверджує позивач, суд приходить до висновку, що вони потребують матеріальної допомоги з боку [PERSON] . Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Судом також приймається до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків. Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану після стягнення з нього аліментів на підставі судового рішення від 05 серпня 2024 року, як і не доведено, що сплата аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі ставить його у складне матеріальне становище, а його дохід після сплати аліментів є недостатнім для власного утримання. Більше того, матеріали справи не містять доказів про дійсний рівень доходів позивача ні станом на час прийняття рішення зі стягнення аліментів на користь відповідачки на утримання дітей, ні на теперішній час. Окрім того, позивач у позові зазначає про перебування його на заробітках за межами України. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що перебування [PERSON] за кордоном потребує значних витрат, а тому свідчить про наявність у нього доходів та, відповідно, належне матеріальне становище, а відтак спростовує його заперечення щодо відсутності можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судовим рішенням від 05 серпня 2024 року. Суд також відхиляє посилання позивача [PERSON] на той факт, що він офіційно не працевлаштований та перебивається тимчасовими заробітками, оскільки дані обставини самі по собі не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, так як останній, будучи працездатною особою, не позбавлений можливості працювати та отримувати належний дохід, який дасть можливість виконувати обов`язок щодо утримання дітей. Також у справі відсутні докази того, що позивачем вживались ефективні заходи для його працевлаштування. Твердження позивача щодо наявності на його утриманні непрацездатних батьків, про що він долучає копію свідоцтва про своє народження серії [NUMBER] , виданого Переволоцькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області, та копію пенсійного посвідчення матері [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 24 листопада 2021 року, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки, які слідує із зазначеного пенсійного посвідчення, мати позивача, в свою чергу, отримує пенсійні виплати, та позивачем не надано доказів зворотного. Крім цього, у судовому засіданні не доведено, що батьки позивача потребують фінансової допомоги й, відповідно, таку допомогу надає позивач [PERSON] , як і те, що батьки позивача несуть значні фінансові витрати. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави, визначені статтею 192 СК України, для зменшення встановленого розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, відсутні. Крім того, розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Суд звертає увагу на те, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (стаття 155 СК України). Виховання дитини одним з батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, у цьому випадку на матір. Відтак, суд вважає, що розмір аліментів, визначений рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 05 серпня 2024 року у справі №595/849/24, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без відповідного підтвердження погіршення матеріального становища позивача не буде спрямоване на належне забезпечення неповнолітніх дітей та суперечитиме їхнім інтересам. Водночас, зміна матеріального становища платника аліментів, як підстава для зменшення стягуваних аліментів, повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі, унеможливлює таку сплату тощо. Ці обставини підлягають належному доказуванню. Враховуючи викладене вище, встановивши всі фактичні обстави справи та дослідивши й оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, а тому позов до задоволення не підлягає. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Outcome: dismissed