Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

21 березня 2023 року Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області звернулася до Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю. 1.Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування позову Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області посилалася на те, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1072503012232), а саме: контора №2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстроване 28.11.2016 р. 09.08.2019 р. за рішенням Спаської сільської ради № 20-39/VII Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років орієнтовною площею 0,1714 га. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою, адреса земельної ділянки: [ADDRESS] . Підгородненська міська рада та Спаська сільська рада об`єдналися у Підгородненську міську територіальну громаду з адміністративним центром у м. Підгородне (Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 709-р, Постанова Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів у Дніпропетровській області». У відповідності до ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. 26.01.2022 Підгородненська міська рада зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку площею 0, 1714 га., кадастровий номер 1223286500:05:003:0174, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, код виду цільового призначення земель 03.07, адреса земельної ділянки: [ADDRESS] . До теперішнього часу відповідач належним чином не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою та у період з 2019 по 2022 рік не сплачує плату за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі Враховуючи наведене, позивач вважає, що з огляду на приписи ст.ст. 1212-1214 ЦК України, відповідач протиправно зберіг кошти, не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, за відсутності укладеного договору, тим самим, за рахунок позивача безпідставно зберіг кошти у розмірі орендної плати. Загальна сума орендної плати за 2020-2022 роки становить 149\~180,02 грн., з яких: -2020 рік 33\~966,31 грн.; -2021 рік 36\~004,28 грн.; -2022 рік 79\~209,43 грн. У зв`язку з наведеним, Підгородненська міська рада у позові, посилаючись на вимоги ст. 7 Конституції України, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 80, 93, 206, 122, 123, 124 Земельного кодексу України, ст. 3, 21 Закону України «Про оренду землі», ст. 20, 23 Закону України «Про оцінку земель», ст.ст. 1212 ЦК України, просила суд: -стягнути з [PERSON] на користь Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області безпідставно збережені кошти в сумі 149\~180,02 грн.; -стягнути з [PERSON] на користь Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області судові витрати у справі, які складаються з судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2\~684,00 грн. 2.Стислий виклад позиції та заперечень відповідача. 03.10.2024 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, у якому позовні вимоги Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що згідно Витягу з Державного земельного кадастру від 10.12.2020 № НВ-3221200122020 вбачається, що Відділом у Баришивському районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області 10.12.2020 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 1223286500:05:003:0174, місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] . З даного Витягу вбачається, що у розділі форма власності, інформація про зареєстроване право в державному земельному кадастрі відсутню. Таким чином, до 28.12.2020 року земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер, земельна ділянка не мала встановлених меж, не була зареєстрована в органах державного земельного кадастру. Доказів існування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні земельного законодавства позивачем не надано, та не надано обґрунтованого розрахунку стягуваної суми за 2020 рік. Крім того, у відповідності до ст.ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України, Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області повинна була передати земельну ділянку в оренду, що не було зроблене. Укласти договір оренди також було неможливо, оскільки у проекті договору зазначено іншого громадянина [PERSON] , ставка орендної плати у розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки не була затверджена. 3. Рух справи та процесуальні дії у справі. 21 березня 2023 року Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області звернулася до Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року справу направлено за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. 20 квітня 2023 року справа надійшла до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 03 травня 2023 року Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області звернулася до суду з позовною заявою., в якій усунула недоліки первісної заяви. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2023 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року закрите підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. 4.Судовий розгляд Представник позивача Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, у своїй заяві просив суд розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце. дату і час розгляду справи. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] надано відзив на позов, відсутні підстави для проведення заочного розгляду справи. Крім того, у зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 5.Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що згідно згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1072503012232), а саме: контора №2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстроване 28.11.2016 р. 09.08.2019 р. за рішенням Спаської сільської ради № 20-39/VII Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років орієнтовною площею 0,1714 га. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою, адреса земельної ділянки: [ADDRESS] . Підгородненська міська рада та Спаська сільська рада об`єдналися у Підгородненську міську територіальну громаду з адміністративним центром у м. Підгородне (Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 709-р, Постанова Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів у Дніпропетровській області». Сторонами не надано суду доказів укладення між Підгородненською міською радою Дніпровського району Дніпропетровської області та [PERSON] договору оренди спірної земельної ділянки. Встановлено, що Підгородненська міська рада та Спаська сільська рада об`єдналися у Підгородненську міську територіальну громаду з адміністративним центром у м. Підгородне (Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 709-р, Постанова Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів у Дніпропетровській області». У відповідності до ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру від 10.12.2020 № НВ-3221200122020 вбачається, що Відділом у Баришивському районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області 10.12.2020 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 1223286500:05:003:0174, місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] . 26.01.2022 Підгородненська міська рада зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку площею 0,1714 га., кадастровий номер 1223286500:05:003:0174, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, код виду цільового призначення земель 03.07, адреса земельної ділянки: [ADDRESS] . Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 10.02.2022№№ 6781/303-11, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області становить 660\~078,54 грн. Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання ст. 289 Податкового кодексу України були визначені коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки для земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення.: -за 2020 рік Кі = 1,06; -за 2021 рік Кі = 1,1. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,1714 га., кадастровий номер 1223286500:05:003:0174 розраховується наступним чином: За 2021 рік: 660\~078,54 грн. : 1,1 = 600\~071,40 грн. За 2020 рік: 600\~071,40 грн. : 1,06 = 566105,09 грн. Рішенням Спаської сільської ради Новомосковського району від 12.02.2013 № 9-17/VI «Про затвердження Методики розрахунку орендної плати за землю в межах населених пунктів Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області» за видом функціонального призначення «Для будівництва та/або експлуатації торгівельних об`єктів з продажу продовольчих та непродовольчих товарів» встановлена ставка оренди у розмірі 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата за використання земельної ділянки площею 0,1714 га., кадастровий номер 1223286500:05:003:0174 розраховується наступним чином. За 2020 рік: 566105,09 грн. х 6% = 33\~966,31 грн. За 2021 рік: 600\~071,40 грн. х 6% = 36\~004,28 грн. Рішенням Підгородненської міської ради від 28.12.2021 «Про встановлення ставок орендної плати за використання земельних ділянок комунальної власності на території Підгородненської міської територіальної громади» встановлено ставку орендної плати за землю, вид цільового призначення 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. За 2022 рік орендна плата за використання земельної ділянки площею 0,1714 га., кадастровий номер 1223286500:05:003:0174 розраховується наступним чином: 600\~071,40 грн. х 12% = 79\~209,43 грн. Загальна сума орендної плати за 2020-2022 роки становить 149\~180,02 грн., з яких: 2020 рік 33\~966,31 грн.; 2021 рік 36\~004,28 грн.; 2022 рік 79\~209,43 грн. 6.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 6.1 Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 6.2 У відповідності до ст. 7 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Згідно до\~ст.\~2\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» 1. Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. 2. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. 6.3 Із уведенням у дію 01.01.2002 нового\~ЗК України\~у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, про що зазначено у частині 2\~статті 83 ЗК України. Отже, принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях\~ЗК України, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді. Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у\~ЗК України. Із 01.01.2013 набув чинності\~Закон №\~\~ 5245-VI, за змістом пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. Згідно з пунктом 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №\~\~ 5245-VI державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно зі\~статтею 122 ЗК України\~передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку. Як передбачено у пункті 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №\~\~ 5245-VI, "у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками". За змістом пункту 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №\~\~ 5245-VI державна реєстрація речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначених у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється в порядку, встановленому законом. Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду зазначає, що у\~статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~наведено дефініцію поняття "державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно з якою державна реєстрація - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація є не підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності із фактом його державної реєстрації не можна. Досліджуючи обставини наявності в особи права власності, насамперед необхідно з`ясувати підстави, з яких особа набула такого права, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, що зумовлює визнання права власності, а не\~\~ підставою набуття цього права. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від\~\~ 20.02.2018 у справі №\~\~ 917/553/17. Крім цього, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду акцентує увагу на тому, що у разі виникнення спору щодо приналежності земельної ділянки в межах населеного пункту до комунальної власності або відповідних доводів особи, яка заперечує це, судам слід виходити з того, що за умов правового регулювання\~статті 83 ЗК України\~право власності територіальної громади (комунальної власності) на земельні ділянки в межах населених пунктів є спростовною презумпцією. Обов`язок щодо спростування цієї презумпції належними, допустимими та достовірними доказами покладається саме на ту особу, яка її заперечує. При цьому для особи, яка заперечує цю обставину, не достатньо лише послатися на те, що спірна земельна ділянка не є комунальною власністю, переклавши тягар доведення на орган місцевого самоврядування (у цій справі Міськраду), а необхідно саме спростувати зазначену презумпцію. 6.4 За умовами частини 2\~статті 152 ЗК України\~власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків. Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання\~глави 83 ЦК\~\~ України\~є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин 1, 2\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього\~Кодексу\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Правові підстав користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом\~глави 15 ЗК України\~реалізується через право постійного користування або право оренди. Частиною 1 статті\~93\~і статтею\~125 ЗК України\~передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1\~статті 96 ЗК України). Принцип платного використання землі також передбачено\~статтею 206 ЗК\~\~ України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Водночас згідно зі\~статтями 122-124 ЗК України\~міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними\~статтею\~\~122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною 1\~статті 21 Закону України "Про оренду землі". Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №\~\~200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат.\~superficies solo cedit\~- збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20. Таким чином, положення глави\~15, статей\~120,\~125 ЗК України,\~статті 1212 ЦК\~\~України\~дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №\~\~629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №\~\~922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №\~\~320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №\~\~ 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі №\~\~902/794/17, від\~\~04.02.2019 у справі №\~\~922/3409/17, від\~\~12.03.2019 у\~\~справі №\~\~916/2948/17, від\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~09.04.2019 у\~\~справі № 922/652/18, від\~\~21.05.2019 у\~\~ справі №\~\~924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від\~\~30.11.2016 у справі №\~\~922/1008/15, від\~\~07.12.2016 у\~\~справі № 922/1009/15, від\~\~12.04.2017 у справах №\~\~22/207/15 і №\~\~922/5468/14 та у постанові Верховного Суду від\~\~17.03.2020 у\~\~справі №\~\~922/2413/19. Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини\~\~1\~статті\~\~1212 ЦК\~\~України. Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від\~\~23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від\~\~20.09.2018 у справі №\~\~925/230/17 . Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень\~статей 1212- 1214 ЦК\~\~України\~за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. 6.5 Згідно ст. 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Статтею 289 Податкового кодексу України визначено, що: 289.1. Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. 289.2. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок. 289.3. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель. 6.6 Відповідно до частини 1\~статті 79 ЗК\~України\~земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно із частинами 1- 4, 9\~статті 79-1 ЗК України\~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах\~\~6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від\~\~16.06.2021 у\~\~справі № 922/1646/20 та від\~\~04.03.2021 у\~\~справі №\~\~922/3463/19. Згідно правових висновків викладених Верховним Судом у постанові від 13.02.2019 у справі №\~\~922/392/18, за змістом пунктів\~\~50, 52 постанови 50.\~Позивач у даній справі має надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України "Про оренду землі" у зазначений період, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів)). 52.\~Проте у даній справі судом апеляційної інстанції встановлено (пункт 10 Постанови), що земельна ділянка під нерухомим майном не сформована як об`єкт цивільних прав в розумінні\~статті\~\~79-1 ЗК України, що виключає можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, оскільки об`єктом оренди може бути тільки земельна ділянка як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав. Таким чином, розмір заявлених до стягнення позовних вимог є недоведеним. У зв`язку з чим доводи касаційної скарги в пункті\~\~13 Постанови відхиляються". 7. Висновки суду. Враховуючи положення Конституції України, Земельного кодексу України, міська рада є власником спірної земельної ділянки, оскільки ця ділянка розташована в межах населеного пункту с. Спаське, а відсутність державної реєстрації речового права не впливає на обставини виникнення права комунальної власності на неї. Цьому висновку відповідає також положення пункту 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №\~\~ 5245-VI: "державна реєстрація речових прав на земельні ділянки\~\~ … здійснюється в порядку, встановленому законом", що з урахуванням змісту пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №\~\~ 5245-VI лише визначає порядок державної реєстрації права, однак не\~\~ змінює моменту, з якого земля вважається комунальною власністю відповідних територіальних громад в силу закону. Нездійснення державної реєстрації речового права на сформовану земельну ділянку за органом місцевого самоврядування у відповідності до положень\~статті 79-1 Земельного кодексу України\~не є підставою для звільнення набувача права власності на будівлю або споруду від обов`язку сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташований такий об`єкт нерухомості". Враховуючи наведене, суду дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна [PERSON] став фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими. Таким чином, з дати набуття [PERSON] права власності на об`єкт нерухомого майна він став фактичним користувачем спірної земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно. Оскільки відповідач є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини 1\~статті 1212 ЦК України. Як зазначалася вище, судом встановлено, що Згідно Витягу з Державного земельного кадастру від 10.12.2020 № НВ-3221200122020 вбачається, що Відділом у Баришивському районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області 10.12.2020 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 1223286500:05:003:0174, місце розташування земельної ділянки: [ADDRESS] . Таким чином, спірна земельна ділянка під нерухомим майном до 10.12.2020 року не була сформована як об`єкт цивільних прав в розумінні\~статті\~\~79-1 ЗК України, що виключає можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, оскільки об`єктом оренди може бути тільки земельна ділянка як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав. Суд приходить до висновку, що розмір заявлених до стягнення позовних вимог за 2020 рік позивачем не доведений, оскільки спірна земельна ділянка під нерухомим майном до 20.12.2020 року не була сформована як об`єкт цивільних прав, у зв`язку з чим, у задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів в частині вимог за 2020 рік належить відмовити. Оскільки земельна ділянка під нерухомим майном була сформована 20.12.2020 року, у [PERSON] виник обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташоване належне йому нерухоме майно. Оскільки суду не надано доказів того, що [PERSON] у 2021, 2022 роках сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою, з останнього на користь позивача належить стягнути безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за 2021, 2022 роки. Враховуючи наведене,\~позивні вимогиПідгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] належить стягнути на користь Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за 2021, 2022 роки у розмірі 115\~213,71 грн., а у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 8. Судові витрати Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернення до суду, з урахуванням ціни позову 149\~180,02 грн., Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області сплатила судовий збір у розмірі 2\~684,00 грн. Враховуючи те, що судом частково задоволені позовні вимоги, на користь позивача належить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із судових витрат по сплаті судового збору пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 2\~072,88 грн. (115\~213,71 грн. х 2\~684,00 грн. : 149\~180,02 грн.) На підставі викладено та

Outcome: partial