Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит №1757376 від 30.11.2021 р. у розмірі 24000 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги\~представник позивача\~мотивує тим,\~30.11.2021 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» Убоженком С.І. укладено договір про споживчий кредит №1757376 відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 8000 грн. строком на 30 днів. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кошти у розмірі, встановленому договором. Відповідач не виконав своїх зобов`язань для погашення заборгованості за договором позики, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 12.11.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 24000 грн., яка складається з: 8000 грн. основного боргу, 16000 грн. - заборгованості по відсоткам. Також позивач в позовній заяві прохав проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначив про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання, та шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті «Судова влада» про виклик в судове засідання, відзив не подав. З урахуванням одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання,\~дійшов висновку про задоволення\~позовних вимог з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, 30.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 1757376 за умовами якого позичальник отримав 8000,00 грн., які зобов`язався повернути до 30.12.2021 (п.1.3 Договору). /а.с.23-28/. Згідно з п. 1.5. договору строк та проценти за користування кредитом за договором є фіксованими та обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування кредитом на наступних умовах: п.1.5.1. протягом строку дії кредиту, встановленого пунктом 1.3. договору, розмір основних процентів складає: 1.8 (один цілий вісім десятих) процентів від суми кредиту, але не менше ніж 50 (п`ятдесят гривень 00 копійок) за перший день користування кредитом; 1.8 (один цілий вісім десятих) процентів від суми кредиту, щоденно, за кожен день користування Кредитом, починаючи з другого дня в межах строку кредиту, зазначеного в пункті 1.3. цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення кредиту та належних на дату погашення платежів. Пунктом 1.5.2. у разі, якщо позичальник не повернув кредит у строк встановлений пунктом 1.3. Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плату за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понад строкове користування коштами), в розумінні частини 2\~статті 625 Цивільного кодексу України\~(процентне понадстрокове користування позикою). При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Черговість розподілу внесених пози чальником коштів на погашення заборгованості визначена п. 3.5, 3.6 договору. Вказаний договір про споживчий кредит укладений у формі електронного документу, накладено електронний підпис vs5748, зазначено що позика надається згідно з умовами, виключно за допомогою веб сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з додатком до договору - таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки за договором про споживчий кредит, при підписанні кредитного договору сторони погодили орієнтовну сукупну вартість кредиту: сума кредиту 8000,00 грн строком на 30 днів з 31.11.2021 по 30.12.2021, проценти за користування кредитом 4320,00 грн; реальна річна процентна ставка19020,63%; загальна вартість кредиту 12320 грн/а.с.28 зворот/. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики № 1757376 від 30.11.2021 [PERSON] за період з 30.11.2021 по 30.12.2024 заборгованість складає 24000,00 грн, з яких 8000,00 грн - основний борг; 16000,00 грн - заборгованість по відсоткам /а.с.29-40/. З копії інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» №489/11 від 14.11.2024, вбачається, що 30.11.2021 проведена успішна транзакція щодо зарахування на картковий рахунок MONOBANK , номер картки [NUMBER] , сума зарахування 8000,00 грн /а.с.41/. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050\~ЦК України\~встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього\~Кодексу. Згідно з ч.1\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1\~ст.1047 ЦК України). Частиною 1\~ст. 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За приписами ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 639 ЦК України,\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію»\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно\~ст. 3 вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7, 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з\~ст. 12 вказаного Закону,\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України „Про електронний цифровий підпис є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~норми вказаного\~Закону\~відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, ними дотримано письмову форму укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст.ст.\~639,\~1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. За умовами договору про споживчий кредит №1757376 від 30.11.2021 сторони погодили сплату відсотків за користування кредитом, який наданий відповідачу з 30.11.2021 року до 31.12.2021 року включно. Таким чином, у межах строку кредитування за договором про споживчий кредит №1757376 від 30.11.2021 до 31.12.2021 відповідач мав повернути позивачу кредит і сплатити проценти. Починаючи з 01.01.2022 за вказаним договором відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що загальна вартість кредиту за договором про споживчий кредит №1757376 від 30.11.2021, становить 24000 грн, яка складається з 8000,00 грн. основного боргу та 16000 грн. заборгованості по відсоткам. Враховуючи, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання в строки, передбачені умовами договорів, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості, обґрунтованими. Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування, відтак доходить переконання про обґрунтованість цієї суми. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені, в судове засідання відповідач не з`явився, відзив на позовну заяву не подав. Враховуючи викладене вище у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог статті 141\~ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у сумі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі статей викладеного,

Outcome: approved