Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення майнової шкоди, завданої злочином. Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що перебувала у тривалому скрутному психологічному та майновому стані внаслідок захворювання чоловіка та у зв`язку із наркозалежністю сина. У 2004 році син повідомив її про те, що в Червонограді існує релігійна організація, яка займається лікуванням та реабілітацією наркозалежних. Син почав відвідувати заняття цього реабілітаційного центру, яке проводили пастори церкви «Посольство Боже». Потім син почав відвідувати богослужіння цієї релігійної організації, що проводились у кінотеатрі у м. Червоногорад. Щоб підтримати сина, позивач також доєдналась до нього. Під час відвідування релігійної організації пастори розповідали, що окремі члени отримали кредити у банках, з допомогою пасторів вклали гроші у нерухомість, отримують прибутки у вигляді відсотків і скоро будуть багатими людьми. На заняттях пастори [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] переконливо стверджували про їх цілковиту обізнаність із процесом примноження грошей, їх здатність передбачити прибутковість інвестицій, про позитивний вплив релігії на їх діяльність. Також пастор [PERSON] розповідав, що прихожани можуть вкласти гроші у нерухомість на короткий термін (один рік), а після зростання цін на землю чи житло, продати їх. [PERSON] сказав, що позивачка може отримати кошти у кредит під заставу наявного нерухомого майна та ствердив, що оскільки коштами розпоряджатиметься він, то й погашення кредиту буде виключно його турботою. Під впливом таких виступів пасторів, а також під враженням від почутого, позивач погодилась укласти кредитний договір, а отримані в банку гроші передати пасторам для вигідного інвестування. На це [PERSON] порадив отримати кредит у стислі терміни і одразу про це повідомити його. Зібравши необхідні документи, 02.04.2008 р. позивач звернулась у відділення ПАТ КБ «Приватбанк», де уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №CGZ0GA0000000085, на суму 16825 дол. США, з яких 15 тис. дол. США на споживчі цілі та 1825 дол. США на сплату страхових платежів на 10 років; також був укладений договір іпотеки ПБ№024942, згідно з яким для забезпечення виконання умов кредитного договору [PERSON] передала належний їй будинок [ADDRESS] , площею 57.70 м.кв. Отримавши 02.04.2008 року гроші, [PERSON] одразу зателефонувала до [PERSON] і через дві години він приїхав у Червоноград. У його автомобілі позивач передала йому всі отримані гроші. За перший місяць [PERSON] вніс платіж у банк, однак згодом [PERSON] отримала дзвінок з банку, яким її повідомили про прострочення платежу. В подальшому [PERSON] перестав відповідати на дзвінки позивачки. За деякий час [PERSON] дізналась, що [PERSON] та пастори [PERSON] , [PERSON] придумали таку схему шахрайства - спонукали до укладення кредитних договорів, а після отримання кредитних коштів привласнювали їх собі. Тоді прихожани звернулись із заявою про вчинення шахрайських дій до правоохоронних органів. На підставі звернень членів релігійної організації СУ ГУМВС України у Львівській області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань здійснено реєстрацію кримінального провадження №12013150010000837 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.4, ч.2 статті 209 КК України, у якому позивачка визнана потерпілою. Після завершення розслідування справу було скеровано для розгляду до суду. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 травня 2022 року кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] за ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України зупинено у зв`язку з його призовом для проходження військової служби під час мобілізації. 17.08.2023 року Залізничним районним судом м. Львова був ухвалений вирок (справа №461/15229/13), яким: [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України та на підставі ст.70 КК України їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форм власності а також посади, пов`язані з розпорядженням фінансовими ресурсами на строк 2 роки та з конфіскацією майна. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України та на підставі ст.70 КК України йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією майна. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України та на підставі ст.70 КК України йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією майна. Цим вироком [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] визнано виними в тому, що будучи засновниками та пасторами (керівниками) релігійної громадської організації «Церква «Посольство Благословенного царства Божого для всіхнародів», переслідуючи корисливі мотиви, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, направлених на протиправне заволодіння майном та грошовими коштами громадян, шляхом обману та зловживання довірою, під виглядом здійснення господарської та інвестиційної діяльності, за попередньою змовою групою осіб упродовж 2007-2008 років на території м.Львова та Львівської області вчиняли заволодіння грошовими коштами громадян шляхом обману та зловживання довірою в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб. Зокрема, 02.04.2008 року шахрайським способом заволоділи отриманими на підставі укладеного кредитного договору №CGZ0GA0000000085 13 000 доларами США. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.12.2023 року вирок Залізничного районного суду м. Львова стосовно [PERSON] та [PERSON] скасовано та звільнено їх від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.12.2023 року вирок Залізничного районного суду м. Львова стосовно [PERSON] змінено та постановлено вважати його засудженим за частиною 1 статті 209, ч.4 статті 190 КК України (у редакції Закону №2617-УІІІ від 22.11.2018) до 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна; на підставі статті 49, ч.5 статті 74 КК України звільнено [PERSON] від покарання; в частині цивільних позовів потерпілих до обвинувачених вирок скасовано; призначено новий розгляд позовів потерпілих в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті вирок залишено без змін. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05 липня 2024 року кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] за ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України закрито, а його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (справа № 462/26/24, провадження 1-кп/462/266/24). Цією ухвалою встановлено, що [PERSON] діяв спільно із засновниками та пасторами (керівниками) релігійної громадської організації «Церква «Посольство Благословенного царства Божого для всіх народів» [PERSON] та [PERSON] , переслідуючи корисливі мотиви, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, направлених на протиправне заволодіння майном та грошовими коштами громадян, шляхом обману та зловживання довірою, під виглядом здійснення господарської та інвестиційної діяльності, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману та зловживання довірою, 02.04.2008 року шахрайським способом заволодів 13 000 доларами США, отриманими мною на підставі укладеного кредитного договору №CGZ0GА0000000085. Таким чином, кримінальні провадження щодо [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] закриті за нереабілітуючою підставою. [PERSON] зазначає, що отримавши від неї 13 000 доларів США, [PERSON] надавав кошти на сплату кредиту протягом перших п`яти місяців. Згідно з випискою про погашення кредиту від 05.03.2013 року, у квітні 2008 року банку сплачено 229, 54 доларів США, у травні - 229, 54 доларів США, у червні, липні та серпні - по 230 доларів США. Усього [PERSON] та інші відповідачі повернули 1149, 08 долари США, які позивачка сплатила банку у зазначені місяці. Таким чином, сума заподіяної позивачці злочинними діями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] майнової шкоди дорівнює сумі різниці між сумою коштів, які вона передала відповідачам, та сумою повернених їй коштів: 13000 - 1149, 08 = 11 850, 92 доларів США, що згідно з офіційно встановленим Національним Банком України курсом відповідає 489 789,04 грн. (11850,92x41,3292). У зв`язку з наведеним, просить позов задоволити та стягнути з відповідачів вказану суму коштів. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча була належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду. Водночас, суд врахував, що відповідно до ч. 2\~ст.\~223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:\~\~1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;\~\~2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Суду також не подано будь-яких інших доказів, які доводять об`єктивну неможливість відповідача прибути у судове засідання, прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку, а також неможливість забезпечити участь у судовому засіданні уповноваженого представника. Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті з ухваленням заочного рішення. При цьому суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3\~статті 13 ЦПК\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень\~ст. 16 ЦК України\~особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що СУ ГУМВС України у Львівській області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань внесено відомості за №12013150010000837 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.4, ч.2 статті 209 КК України, у якому позивач [PERSON] визнана потерпілою. Після завершення розслідування справу було скеровано для розгляду до суду. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 травня 2022 року кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] за ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України зупинено у зв`язку з його призовом для проходження військової служби під час мобілізації. 17.08.2023 року Залізничним районним судом м. Львова був ухвалений вирок (справа №461/15229/13), яким: [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України та на підставі ст.70 КК України їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з позбавленням права обіймати керівні посади на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від форм власності а також посади, пов`язані з розпорядженням фінансовими ресурсами на строк 2 роки та з конфіскацією майна. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України та на підставі ст.70 КК України йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією майна. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України та на підставі ст.70 КК України йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією майна. Даним вироком [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] визнано виними в тому, що будучи засновниками та пасторами (керівниками) релігійної громадської організації «Церква «Посольство Благословенного царства Божого для всіх народів», переслідуючи корисливі мотиви, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, направлених на протиправне заволодіння майном та грошовими коштами громадян, шляхом обману та зловживання довірою, під виглядом здійснення господарської та інвестиційної діяльності, за попередньою змовою групою осіб упродовж 2007-2008 років на території м.Львова та Львівської області вчиняли заволодіння грошовими коштами громадян шляхом обману та зловживання довірою в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.12.2023 року вирок Залізничного районного суду м. Львова стосовно [PERSON] та [PERSON] скасовано та звільнено їх від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04.12.2023 року вирок Залізничного районного суду м. Львова стосовно [PERSON] змінено та постановлено вважати його засудженим за частиною 1 статті 209, ч.4 статті 190 КК України (у редакції Закону №2617-УІІІ від 22.11.2018) до 8 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна; на підставі статті 49, ч.5 статті 74 КК України звільнено [PERSON] від покарання; в частині цивільних позовів потерпілих до обвинувачених вирок скасовано; призначено новий розгляд позовів потерпілих в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті вирок залишено без змін. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05 липня 2024 року кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] за ч.4 ст.190, ч.2 ст.209 КК України закрито, а його звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (справа № 462/26/24, провадження 1-кп/462/266/24). Цією ухвалою встановлено, що [PERSON] діяв спільно із засновниками та пасторами (керівниками) релігійної громадської організації «Церква «Посольство Благословенного царства Божого для всіх народів» [PERSON] та [PERSON] , переслідуючи корисливі мотиви, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, направлених на протиправне заволодіння майном та грошовими коштами громадян, шляхом обману та зловживання довірою, під виглядом здійснення господарської та інвестиційної діяльності, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману та зловживання довірою, 02.04.2008 року шахрайським способом заволодів 13 000 доларами США, отриманими [PERSON] на підставі укладеного кредитного договору №CGZ0GА0000000085. Відтак, встановлено, що відповідачі 02.04.2008 року шахрайським способом заволоділи отриманими на підставі укладеного позивачкою кредитного договору №CGZ0GA0000000085 у сумі 13 000 доларів США. Відповідно до ч. 1, 7\~ст.128 КПК України\~особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Встановлено, що в межах кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яке розглядалось Пустомитівським районним судом, позивачкою заявлявся цивільний позов до [PERSON] з тим самим предметом та з тих самих підстав. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.07.2024 року та ухвалою про виправлення описки від 16.10.2024 року позов залишено без розгляду та роз`яснено позивачці право звернутись з таким в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч.1, 2\~ст.13ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями\~12,\~81ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність\~достатності. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч.6\~ст.82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до\~ст.1166 ЦК України\~шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч.1\~ст.1190 ЦК\~солідарну відповідальність перед потерпілим несуть особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди. Частиною 2 вказаної статті\~ЦК України\~визначено, що за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Згідно із п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до\~ст.89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Суд встановив, що [PERSON] завдано майнову шкоду вчиненням злочину [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню відшкодування майнової шкоди у розмірі 489 789,04 грн. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

Outcome: approved