Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт спільного постійного проживання [PERSON] , [INFO] , із спадкодавцем [PERSON] , з 25 квітня 2009 року до часу відкриття спадщини, а саме на час його смерті [INFO] . Заявник та її представник у дане судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги заяви підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити. В минулому судовому засідання представник заявника заяву підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення. Представник заінтересованої особи Солонянської селищної ради в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення учасників судового провадження, показання свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [INFO] помер брат заявниці [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.06.2011 року, виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. З копії матеріалів спадкової справи, які були витребувані судом, вбачається, що інші спадкоємці крім [PERSON] до нотаріуса для прийняття спадщини не звертались. Відповідно до довідки № 9491 від 24.06.2024 року [PERSON] на момент смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про проживання від 28.08.2024 року, [PERSON] постійно проживала та постійно користувалася разом з [PERSON] , починаючи з 25.04.2009 року по [INFO] (по день смерті [PERSON] ) будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , пояснив суду, що є родичем чоловіка заявниці. Свідку відомо, що [PERSON] зловживав алкогольними напоями, тому [PERSON] наполягла на спільному проживанні, з метою його лікування та піклування за ним. Приблизно з 2009 року вони мешкали за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер у 2011 році, його похованням займалася [PERSON] .. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , пояснила суду, що є сусідкою заявниці та знайома з померлим. Свідку відомо, що [PERSON] та [PERSON] мешкали разом за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] піклувалася про [PERSON] через те, що останній вів сумнівний спосіб життя. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , пояснила суду, що є сусідкою заявниці та знайома з померлим. Свідку відомо, що [PERSON] та [PERSON] мешкали разом за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер у 2011 році, його похованням займалася [PERSON] .. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених в рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.. Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання особи не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкоємцем (спадкодавцем), оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані суду та оцінені ним. Враховуючи викладене, на підставі встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] проживала разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на день його смерті, а саме [INFO] , у зв`язку з чим є підстави для задоволення заяви та встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] на час смерті, оскільки встановлення цього факту необхідне заявнику для реалізації своїх спадкових прав.

Outcome: approved