Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

02.12.2024 позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , укладений 22.08.2016 року, що підтверджує свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області 22.08.2016 року, актовий запис про укладення шлюбу №19. Після розірвання шлюбу змінити [PERSON] прізвище « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] ». Вимоги мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.08.2016року. Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Смолигівської сільської ради Луцького району Волинської області від 19.06.2018 рок. Зазначає про те, що спільне життя з відповідачем не склалося, між подружжям втрачено почуття любові, поваги, які є основою сімейних стосунків. Сторони втратили почуття любові один до одного. Відповідач понад чотири роки проживає за межами України, з них останні 2 роки взагалі не спілкується ні зі позивачем, ні з дитиною. Між сторонами немає ніяких подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, а шлюбні відносини між сторонами припинені повністю. Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.12.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі (а.с. 20). В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 29). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 21,26,27), від нього до суду не надходило відзиву, заяв та клопотань. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи, за наявними матеріалами справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 22.08.2016 року, який зареєстровано Виконавчим комітетом Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 19 (а.с. 23). Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Смолигівської сільської ради Луцького району Волинської області від 19.06.2018 рок. (а.с. 8). З матеріалів справи вбачається, що причиною розірвання шлюбу стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося, подружні стосунки припинено, причиною розпаду сім`ї є нерозуміння один одного, різні погляди на життя. За такої сукупності обставин суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим та таким, що суперечить інтересам кожного з них. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, яка зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За такої сукупності обставин, з огляду на те, що сімейне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинено, кожен з них проживає окремо, спільного бюджету та домашнього господарства не ведуть, сім`я існує формально, тому суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Після розірвання шлюбу позивач бажає відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] », про що вона зазначила у своєму позові (а. с. 3 ). Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу позивачеві відновити дівоче прізвище « [PERSON] ». Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,97 гривень (а.с. 1). При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову про розірвання шлюбу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 968,97 гривень. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved