Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 25.06.2023 року о 23:00 годині. [PERSON] рухаючись в м. Києві по вулиці Богатирській 1/20, керуючи транспортним засобом «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , не був уважний за кермом та не дотримався безнечної дистанції, внаслідок чого відбулося зіткнення в автомобілем «Toyota» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.3б, 13.1 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що спричинило пошкодження транспортних засобів та завдало матеріальних збитків. 22.08.2023 року постановою Оболонського районного суду м. Києва за ун. №756/8983/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено автомобіль «Toyota» д.н.з. [NUMBER] власником, якого є позивач [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент вказаної ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», до якої звернувся позивач. Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № ЦВ/23/3410 від 06.07.2023, виконаного на замовлення ТДВ «СК «Альфа-Гарант», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , складає 13 396,68 грн., вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових - 12 034,67 грн. (з ПДВ), вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових - 10 765,56 грн. (без ПДВ). ТДВ «СК «Альфа-Гарант», за результатами розгляду вказаної заяви прийняло рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 10 765,56 грн., тобто вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових без ПДВ. Оскільки, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача у зв`язку з його пошкодженням з вини відповідача перевищує суму виплаченого страхового відшкодування, то саме з [PERSON] , як винної особи у завданні шкоди, підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту вищевказаного транспортного засобу та виплаченою сумою страхового відшкодування у розмірі 2 631,12 грн. З цих підстав, просить стягнути з відповідача на свою користь 2 631,12 грнв рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн., та 1 211,20 грн. зі сплати судового збору. Ухвалою суду 12.02.2024 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України. Відповідачем письмовий відзив не подано. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є власником автомобіля «Toyota» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22.08.2023 року у справі №756/8983/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Як вбачається зі змісту вказаної постанови, 25.06.2023 року о 23:00 годині, [PERSON] рухаючись в м. Києві по вулиці Богатирській 1/20, керуючи транспортним засобом марки «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог п.2.3 (б) п. 13.1 Правил дорожнього руху, не був уважний за кермом та не дотримався безнечної дистанції, внаслідок чого відбулося зіткнення в автомобілем марки «Toyota» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів з матеріальними збитками. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, з огляду на викладене вина відповідача [PERSON] у скоєній дорожньо-транспортній пригоді є доведеною. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № 213040784. Позивач, в порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомив ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про настання страхового випадку. Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № ЦВ/23/3410 від 06.07.2023, виконаного на замовлення ТДВ «СК «Альфа-Гарант», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , складає 13 396,68 грн., вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових - 12 034,67 грн. (з ПДВ), вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових - 10 765,56 грн. (без ПДВ). Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників Наземних регламентовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . При цьому, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказано, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи ( її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України). За результатами проведеного страховиком розслідування, на підставі заяви позивача та інших документів стосовно випадку, з урахуванням ст. 12, п. 1 ст. 22; ст. 29, ст. 36 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийнято рішення про виплату відшкодування позивачу вартості ремонтних робіт 10 765,56 грн., тобто вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових без ПДВ. Вартість ремонту автомобіля позивача, з урахуванням ПДВ, була б виплачена страховою компанією після надання позивачем документу, про такі витрати. Тобто, лише у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка с платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії в межах страхової виплати, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами. Отже, виплата суми ПДВ у сумі 1 269,11 грн. (12 034,67- 10 765,56) входить до розміру страхового відшкодування, а тому спір щодо цього має вирішуватися зі страховою компанією, а не відповідачем, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Різниця між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та вартістю матеріального збитку з урахуванням ПДВ складає 1 362,01 грн (13 396,68 грн - 12 034,67 грн). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Окрім цього, відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача різниці між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та вартістю матеріального збитку з урахуванням ПДВ, яка складає 1 362,01 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження фактично понесених витрат представником позивача надано Договір про надання правничої допомоги №01Б-1/256 укладений між Адвокатським бюро «Лідії Поліщук» та [PERSON] 18.10.2021, відповідно до п.4.1., якого за послуги клієнт сплачує гонорар розмір якого зазначається у Додатках до цього договору та актах виконаних робіт, Додаткову угоду №2 від 26.06.2023, пунктом 1 якої, сторони погодили, що вартість години часу роботи адвоката, який діє від імені Бюро з надання клієнту правової допомоги, яка полягатиме у підготовці до розгляду та участі у судовому розгляду справи в зв`язку з відшкодуванням шкоди, завданої транспортному засобові «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП від 25.06.2023 буде складати 2 000 грн.,Розрахунок № 1, відповідно до якого загальна кількість витраченого часу на надання правничої (правової) допомоги клієнту становить 5,5 годин, вартістю 11 000 грн., Акт виконаних робіт №7.01 від 31.01.2024, відповідно до якого, бюро надало, а клієнт прийняв послуги з правничої допомоги, а саме написання адвокатського запиту до Оболонського районного суду м. Києва від 05.09.2023 вартість 1 000 грн., вивчення та надання правової оцінки Звіту про визначення вартості матеріального збитку вартістю 2 000 грн., написання вимоги про відшкодування шкоди до [PERSON] від 26.09.2023 вартістю 2000 грн., підготовка та подання позовної заяви до суду вартістю 6 000 грн., пунктом 2 Акту виконаних робіт зазначено, що клієнт сплатив Бюро кошти у розмірі 11 000 грн. згідно виставленого рахунку, квитанцію про сплату послуг у розмірі 11 000 від 31.01.2024. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17. Відповідно до ч.1 і 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені позивачем витрати у сумі 11 000,00 грн. є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру,. Позовні вимоги [PERSON] було задоволено на 51% від пред`явлених позовних вимог, отже витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача складають 5 610 грн. Суд, вирішуючи питання про стягнення судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 617,71 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial