Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з спадкового майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що після сметрті батька [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] відкрилася спадщина на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де [PERSON] є спадкоємцем за заповітом. Після смерті батька звернувся [PERSON] , який помер [INFO] [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Король А. В. та написав заяву про прийняття спадщини, після спливу шестимісячного строку звернувся до приватного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про що йому було відмовлено, у зв`язку з наявністю арешту на нерухоме майно. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.03.2010 було забезпечно позовні вимоги [PERSON] шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності батьку [PERSON] - [PERSON] , про що в реєстр речових прав на нерухоме майн обуло внесено запис Першою Київською державною нотаріальною конторою від 26.03.2010. У зв`язку з тим, що наявність арешту на квартиру, порушує право позивача на спадщину, змушений звернутися із даним позовом до суду. Ухвалою суду від 09.12.2024 відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням/викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідача у судове засідання не з`явилася, повідомлена про розгляд справи у встановленому законом порядку, у відповідності до ст. ст. 174, 178 ЦПК України не скористалася своїм процесуальним правом та не направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи у встановленому законом порядку, пояснення щодо позову у визначений ухвалою строк суду не надав. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як матеріали справи є повними і достатніми для її розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, у березні 2010 року до Дарницького районного суду м. Києва звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , треті особи: ОСББ «Зеніт», ПП «Етіс» про відшкодування шкоди. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.03.2010 забезпечено позовні вимоги позивача [PERSON] шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.03.2011 позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 103 670,48 грн, моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн та судові витрати у розмірі 6 165,20 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.10.2012, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.03.2011 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: ОСББ «Зеніт», ПП «Етіс» про відшкодування шкоди. Скасування заходів забезпечення позову, а саме арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності [PERSON] не вирішувалося. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видано Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.03.2024. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами частин 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За положеннями частин 1 та 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як роз`яснено у пункті 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» містить роз`яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.Пунктом 10 цієї Постанови звернуто увагу на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позов з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з огляду на те, що обставини на підставі яких було накладено арешт на нерухоме майно станом на сьогоднішній день відпали, а продовження дії арешту на вказане нерухоме майно порушує права позивача, щодо володіння, користування та розпорядження майном, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна, накладеного на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 24.03.2010. На підставі викладеного та

Outcome: approved