Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовною заявою у порядку цивільного судочинства, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки у порядку регресу в розмірі 35030,18 грн. За результатами автоматизованого розподілу судову справу передано на розгляд судді Тімченко О.В. Суддя ухвалою від 29 липня 2024 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у зв`язку із малозначністю справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Заперечень проти такого письмового провадження не надходило, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису у такому випадку не здійснюється, як це передбачено ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України. Характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою беруться до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо проведення публічного розгляду справи. Саме така правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 712/1100/20, що у порядку ч.4\~ст.263 ЦПК України\~підлягає урахуванню при застосуванні норм права. Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до даних з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, отриманими у порядку ст.187 ЦПК України. За висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, від 01 грудня 2023 року у справі № 591/4832/22, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судового повідомлення у зв`язку «адреса відсутній за вказаною адресою»\~вважається\~належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судового повідомлення. З огляду на викладене долучені до справи відомості трекінгу поштових відправлень та довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судового повідомлення з підстав - «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається\~належним повідомленням сторони, що узгоджується із положеннями п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України. До того ж у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 з покликанням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. Водночас, незважаючи на належне повідомлення, відповідач у визначений в ухвалі про відкриття провадження строк та до даного часу своїми процесуальними правами не скористався та відзиву не подав, жодних клопотань не заявлено. Вирішуючи цивільно-правовий спір між сторонами, суд дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст.ст.12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях. За сформованою позицією Верховного Суду у справі № 607/16163/19 (постанова від 27 січня 2021 року), обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ст.11 ЦК України). За вимогами ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як регламентовано ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної безпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У силу положень ст.ст.979, 990 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. До страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст.993 ЦК України). Відповідно до пункту 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст.ст.28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин). Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» (закон у редакції на час виникнення спірних правовідносин). Як унормовано такими приписами закону, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (суброгація). У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 910/12500/17 сформульовано правову позицію про те, що у порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатить страхувальнику. Як вбачається з постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15 обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За положеннями ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (постанова Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 752/13375/19). Судом установлено, що відповідач 14 травня 2023 року о 09.55 год по вул.Хуторівка,45 у м.Львові, керуючи транспортним засобом «Opel» номерний знак [NUMBER] та рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності і здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки «Skoda Oktavia» номерний знак [NUMBER] , який зупинився попереду, чим порушив п.10.9 ПДР України, унаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження. Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 31 травня 2023 року по справі № 464/3450/23 встановлено порушення відповідачем Правил дорожнього руху України та визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУАП з накладенням адміністративного стягнення. Оскільки наведена постанова суду набрала законної сили, тому доказуванню не підлягає факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди з підстав порушення відповідачем правил дорожнього руху. На момент вчинення ДТП автомобіль марки «Skoda Oktavia» застраховано позивачем (страховик) згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту (сертифікат) за № 3014/215/011410, укладеним 17 травня 2022 року з АТ «Концерн Галнафтогаз» (страхувальник), строком дії з 19 травня 2022 року по 18 травня 2023 року. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що визнана страховим випадком, автомобілю марки «Skoda Oktavia» завдано технічних пошкоджень та за заявою страхувальника АТ «Концерн Галнафтогаз» згідно із страховим актом № G-13044-1 від 17 травня 2022 року визначено та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 127778,33 грн. Указане підтверджується: заявою про сплату страхового відшкодування згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту, актом огляду транспортного засобу з фототаблицею, рахунком-фактурою, платіжною інструкцією, долучених до матеріалів позову. Також на час вчинення ДТП застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача при експлуатації забезпеченого транспортного засобу марки «Opel» згідно з полісом № 212478361, страховиком за якими виступає ПРАТ СК «ВУСО». Оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована ПРАТ СК «ВУСО», а тому на користь позивача останнім сплачено страхове відшкодування у відповідності до платіжного документа від 24 липня 2023 року у розмірі 92748,15 грн (з урахуванням зносу автомобіля, визначеному у порядку ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин). Різниця між фактичним розміром шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, виплаченою потерпілій стороні позивачем та отриманою останнім страхової виплати становить 35030,18 грн (127778,33 грн 92748,15 грн), а тому така підлягає стягненню з відповідача як винуватця ДТП у порядку суброгації. З урахуванням завдання відповідачем майнової шкоди у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка не покривається страховим відшкодуванням, доводи позивача щодо стягнення заявленої суми з відповідача з наданням переконливих письмових доказів, достовірність яких не оспорюється, є підставними та позов підлягає до задоволення. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Відповідач знехтував своїми процесуальними правами та відзиву не подав, жодних пояснень, які б досліджувалися судом, не надав. За відсутності відзиву суд вирішив справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). У матеріалах справи відсутні відомості та докази, які б доводили протилежне та беззастережно спростовували зазначений висновок суду. У порядкуст.141ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved