Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

08.02.2024р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 13.02.2024р. відкрито провадження у справі та розгляд справи проводиться в загальному позовному провадженні. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки адвокат Черкавський Ю.С., який діє на підставі ордеру від 05.02.2024р. (а.с.№31) посилався на те, що з 23.08.2013р. позивачка перебуває в шлюбі з відповідачем, під час якого була придбана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Вважаючи дану квартиру спільним майном подружжя, представник позивачки просив визнати спільним майном подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та поділити вказану квартиру між [PERSON] та [PERSON] , та у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , залишивши у власності [PERSON] частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В наданій 10.02.2025р. до суду заяві представник позивачки адвокат Черкавський Ю.С. просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в наданій до суду заяві від 28.02.2024р. позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову, просив розглянути справу за його відсутності (а.с.№38).. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Розглядаючи справу в межах заявлених вимог, відповідно до ст.11 ЦПК України, та дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що 23.08.2013р. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб у Красногвардійському відділі ДРАЦС реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 975 від 23.08.2013р. (а.с.№30). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.05.2024р. у справі № 201/124/24 шлюб між сторонами був розірваний . 04.07.2016р. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (а.с.№ 15-16). Відповідно до ст. 63 СК України дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пунктом 30 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року передбачена рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.01.2024р. у справі № 523/14489/15 зазначила, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна. Для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідними. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Таким чином, вимоги позовної заяви в частині визнання спільним майном подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки сам факт придбання квартири під час шлюбу в силу положень ч. 3 ст. 368 ЦК України свідчить, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя. Приймаючи до уваги, що спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу і відповідач визнає, що квартира є спільним майном подружжя, суд вважає необхідним поділити квартиру між [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , залишивши у власності [PERSON] частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Обговорюючи питання розподілу судових витрат, враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає необхідним 1074грн. 21 коп.

Outcome: partial