Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у період з 15.07.2017 до 03.12.2019 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. До укладення даного шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала, що проживала разом із чоловіком та дітьми на території Російської Федерації та влітку 2019 року вони усією сім`єю переїхали на постійне місце проживання до України. 31.07.2019 та 09.09.2019 діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , набули громадянство України. Позивач вказала, що наприкінці 2019 року батько дітей [PERSON] виїхав за межі території України та з того часу не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться їх навчанням, не створює умов для розвитку їх природних здібностей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу та не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання. За таких підстав позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 04.09.2024 позовна заява залишена без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 13.09.2024 представник позивача подав заяву про усунення недоліків позовної заяви. 13.09.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 10.10.2024, наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи. Також зобов`язано Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання даного спору. 10.10.2024 підготовче засідання відкладене на 12.11.2024 у зв`язку із неявкою відповідача. 12.11.2024 підготовче засідання відкладене на 02.12.2024 у зв`язку із ненадходженням висновку органу опіки та піклування. 02.12.2024 без виходу до нарадчої кімнати усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 22.01.2025. 22.01.2025 в судовому засіданні оголошена перерва до 11.02.2025. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Карапетян Е.Т. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю. Позивач додатково пояснила, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач з кінця 2019 року проживає на території Російської Федерації та з того часу взагалі не цікавиться життям, здоров`ям, моральним та фізичним розвитком дітей, не телефонує дітям та жодним чином не контактує з ними. Зазначила, що його абонентський номер мобільного зв`язку вже протягом тривалого часу відключений, а тому жодного зв`язку із ним немає. Такі обставини позбавляють позивача вирішувати питання, які стосуються навчання та лікування дітей, оскільки при вирішенні тих чи інших питань потрібна також згода батька. Пояснила, що жодних перешкод відповідачу для виконання батьківських обов`язків не чинила і це його власний свідомий вибір. Відтак позивач вважає, що задоволення даного позову сприятиме найкращим інтересам дітей. У судовому засіданні дитина [PERSON] пояснила, що з батьком вона взагалі не спілкується та не має бажання налагоджувати контакт із ним, оскільки батько взагалі не бере участі у їх із сестрою вихованні, не цікавиться їх життям, здоров`ям, не вітає зі святами та не телефонує їм. У судовому засіданні уповноважений представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Паславська О.М. висловила думку про можливість задоволення позову. У судове засідання відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, повторно не з`явився без повідомлення про причини неявки. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. При цьому ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і усі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ч. 1 ст. 165 СК України). Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Суд встановив, що у період з 15.07.2017 до 03.12.2019 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.12.2019 (а.с. 22). До укладення даного шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Такі обставини підтверджуються свідоцтвами про народження та їх перекладами на українську мову (а.с. 11, 13-14), а також свідоцтвами про встановлення батьківства та їх перекладами на українську мову (а.с. 41-43, 44-46). Відповідно до довідок Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області № 122/2019 від 31.07.2019 та № 159/2019 від 09.09.2019 діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані громадянами України (а.с. 20, 21). Також згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] (а.с. 29). Указане підтверджує факт зміни прізвища позивача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дітей, жодним чином не утримує їх матеріально, не цікавиться життям дітей, а також не піклується про їх фізичний та духовний розвиток. Так, відповідно до довідки дочірнього підприємства «Фаворит 2» № 1348 від 10.10.2019 діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Як вбачається із заяви від 29.08.2019, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. та зареєстрованої в реєстрі за № 3659, [PERSON] дав згоду на реєстрацію місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Відповідно до довідки Тернопільського навчально-виховного комплексу «Школа колегіум Патріарха Йосифа Сліпого» № 02-12/182 від 16.07.2024 діти [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2023 та [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2023 навчаються у даному навчальному закладі. Шкільним життям дітей та навчанням займається мати [PERSON] , яка регулярно відвідує начально-виховний комплекс, батьківські збори, різні заходи, що відбуваються в освітньому закладі. Мати дітей є відповідальною, люблячою та турботливою. Батько дітей [PERSON] , громадянин Російської Федерації, школу не відвідував, не цікавився навчальними досягненнями та поведінкою дітей, не брав участі в батьківських зборах класу, зв`язок із класними керівниками і вчителями не підтримував (а.с. 27). Також відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Тернопільської міської ради № 01.1-04/1024 від 13.08.2024 декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, від імені дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 20.03.2024 переукладені з матір`ю дітей. Згоду на проведення усіх профілактичних щеплень дітям надавала мати дитини, про що свідчать підписи в інформованій згоді. Інформація про прийняття рішень стосовно дітей, а також факт звернення батька дітей щодо стану їхнього здоров`я у документах медичного закладу відсутня (а.с. 28). При цьому суд не приймає до уваги письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] , оскільки такі особи не були заявлені позивачем для допиту у якості свідків у даній цивільній справі та не були допитані судом безпосередньо, а тому такі пояснення не є допустимими доказами. Так, згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому суд враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Так, з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1874 від 11.12.2024, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 96-97). Також, як вбачається із висновку органу опіки та піклування, [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини, не з`явився. Під час розмови з неповнолітньою [PERSON] з`ясовано, що батько не цікавиться життям дітей, не надає коштів на їх утримання, не дарує подарунків. При цьому суду не надані докази того, що позивач [PERSON] чи інші особи перешкоджають відповідачу у реалізації своїх батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей та що невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків зумовлене незалежними від його волі обставинами. Суд також враховує те, що з дітьми відповідач жодного контакту не підтримує та взагалі не цікавиться їх життям. При цьомувідповідач, будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у підготовчі та судові засідання не з`являвся. Заперечень щодо доводів позивачів не висловив, докази на спростування обставин, викладених у позові, не надав та в матеріалах справи відсутні будь-які пояснення чи заперечення відповідача щодо позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином суд констатує безумовне право батька на виховання дітей, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами довела, що відповідач не проявляє батьківської турботи та любові по відношенню до своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу. За таких підстав суд доходить висновку, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , а тому позов є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Відтак суд доходить висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дітей, не позбавляючи при цьому відповідача можливості за його бажанням піклуватися про дітей. Більше того за правилами ст. 169 СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 7050945 від 27.08.2024 (а.с. 31). Відтак з урахуванням вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved