Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

27 грудня 2024 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Вовк М.В., через підсистему «Електронний суд», звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що [PERSON] (далі - Позивач) в період часу з 06.08.2001 року по час подання позову працював на шахті «Родіна» на АТ «Криворізький залізорудний комбінат». Загальний стаж роботи Позивача на АТ «Криворізький залізорудний комбінат» становить 21 рік 10 місяців 13 днів (надалі - Відповідач). 18 вересня 2008 року, під час виконання трудових обов`язків механіка дільниці №10 шахти «Родіна», із Позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого він був травмований, про що 22 вересня 2008 року складено Акт розслідування нещасного випадку (форма Н-5) та Акт №18 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом(форма Н-1). Відповідно до п.6 Акту розслідування нещасного випадку (форма Н-5), комісія з розслідування нещасного випадку дійшла до висновку, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом і на нього складається акт форми Н-1. Відповідно до протоколу №7 від 25 вересня 2008 року визначено лише 5% провини Позивача. Відповідно до п.9 Акту №18 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом(форма Н-1), Позивач отримав травму: Електрична травма. Ураження електрострумом. Контактні опіки ділянки лівого променевого-зап`ясткового суглобу ІV ст. Внаслідок виробничої травми Позивачу медико-соціальною експертною комісією встановлено втрату професійної працездатності - 70%, та встановлена ІІ група інвалідності внаслідок трудового каліцтва. У зв`язку з вказаним нещасним випадком Позивач отримав електричну травму. Ураження електрострумом. Контактні опіки лівої руки. Хоча основна травма припала на ліву руку, однак враження струмом напругою 380 В залишило свій слід на всіх органах і загальний стан самопочуття Позивача значно погіршився. Позивач переніс безліч операцій. У зв`язку із постійним больовий синдром Позивач вимушений постійно приймати знеболювальні препарати котрі негативно впливають на його емоційний стан. Позивач втратив чутливість і рухливість лівої верхньої кінцівки. Ліва рука втратила функції захвату та утримання. Фактично Позивач залишився із одною здоровою рукою, і виконувати більшість повсякденних справ котрі потребують задіяння обох рук він не в змозі, задоволення елементарних повсякденних побутових потреб потребує від Позивача залучення додаткових зусиль та завдає йому страждань та переживань. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці в період його роботи на підприємстві, що стало причиною нещасного випадку на виробництві позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 500 000,00 гривень і просить суд стягнути зазначену суму з Відповідача на його користь. 06 січня 2025 року судом постановлена ухвала про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 10 січня 2025 року від представника відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Позивач та його представник адвокат Вовк М.В. у судове засідання не з`явились, надано до суду заяву про розгляд справи без їх участі. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, послався на обставини, що зазначенні у відзиві на позовну заяву. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивач, в період часу з 06.08.2001 року по час подання позову працював на шахті «Родіна» на АТ «Криворізький залізорудний комбінат». Загальний стаж роботи Позивача на АТ «Криворізький залізорудний комбінат» становить 21 рік 10 місяців 13 днів. 18 вересня 2008 року, під час виконання трудових обов`язків механіка дільниці № [NUMBER] шахти «Родіна», із Позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого він був травмований, про що 22 вересня 2008 року складено Акт розслідування нещасного випадку (форма Н-5) та Акт №18 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом(форма Н-1). Відповідно до п.6 Акту розслідування нещасного випадку (форма Н-5), комісія з розслідування нещасного випадку дійшла до висновку, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом і на нього складається акт форми Н-1. В п.6 Акту №18 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом(форма Н-1) зазначено обставини за яких стався нещасний випадок, а саме: «18 вересня 2008 р у другу зміну (з 8. оо до 15. оо год ), згідно до наряду начальника дільниці №10 [PERSON] , механік [PERSON] повинен був здійснювати контроль над виконанням робіт з демонтажу скреперної лебідки по штреку N 12 у осях 130-134а горизонту 1270 м та виконання ревізії електротехнічного обладнання по штреку N 10 у осях 130-128а горизонту 1270 м. З початку зміни до настання нещасного випадку нарізна бригада, у складі 5 чоловік, в присутності гірничого майстра [PERSON] , виконувала роботи з встановлення кріплення господарчого орта-130 осі горизонту 1270 м та його сполучення з підняттевим 130 осі горизонту 1270/1315 м. Інша бригада, у складі електрослюсаря [PERSON] та газозварника , виконували роботи з демонтажу скреперної лебідки ЛС-55 по штреку N 12 у осях 130-134а горизонту 1270м. Близько 10. 00 год на дільницю прибув механік [PERSON] . Перевіривши хід виконання робіт з демонтажу скреперної лебідки по штреку N 12, [PERSON] приступив особисто до регламентних ремонтних робіт електрообладнання ПРН-100 по штреку N 10 у осях 130-128а горизонту 1270 м, виконавши відключення ПРН-100 від електромережі, за допомогою роз`єднувача у шкафу ПРН, при цьому вхідна арматура залишилася під напругою 380 В. Близько 11 00 год при виконанні робіт з монтажу кнопки ланцюга управління 36 В Копил І. В. доторкнувся до вхідних струмоведучих частин з напругою 380 В і отримав електротравму лівої кисті Електрослюсар дільниці №10 Іваненко 0. В. , пересуваючись по орту 130 осі горизонту 1270 м, побачив [PERSON] біля ПРН-100 по штреку №10 у осях 130-128а у непритомному стані [PERSON] відключив блоковий ВРН-200, який знаходиться на сполученні орта 130 з транспортно-доставочним штреком 74-154 горизонту 1270 м, встановив плакат "Не вмикати! Працюють люди", сказав робітникам, які працювали поруч, щоб надали [PERSON] першу домедичну допомогу і повідомив диспетчера шахти та гірничого майстра». Відповідно до протоколу №7 від 25 вересня 2008 року визначено лише 5% провини Позивача. Відповідно до п.9 Акту №18 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом(форма Н-1), Позивач отримав травму: Електрична травма. Ураження електрострумом. Контактні опіки ділянки лівого променевого-зап`ясткового суглобу ІV ст. Внаслідок виробничої травми Позивачу медико-соціальною експертною комісією встановлено втрату професійної працездатності - 70%, та встановлена ІІ група інвалідності внаслідок трудового каліцтва Встановлюючи правовідносини суд дійшов висновку, що оскільки Позивач працював на підприємстві АТ «Кривбасзалізрудком» та саме під час виконання ним трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, пов`язаний із виконанням трудових обов`язків, тому позивачу має бути відшкодована моральна шкода. Суд не бере до уваги доводи відповідача зазначені у відзиві щодо нещасного випадку від 18 вересня 2008 року, а саме, що вина підприємства у настанні нещасного випадку відсутня, оскільки позивач допустив порушення вимог охорони праці, з урахуванням наступного. В розумінні ч. 2ст. 72 ЦПК України, саме Акти за формою Н-5 і Н-1 є тими доказами, що підтверджують чи спростовують факти нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Так, Актом №18 Н-1 розслідування нещасного випадку, що стався від 18 вересня 2008 року встановлено та підтверджено, що факт настання нещасного випадку відбувся при виконанні Позивачем, трудових обов`язків на підприємстві Відповідача. Отже, позивачем було доведено факт того, що нещасний випадок з ним стався на роботі, погіршення стану його здоров`я є у причинному зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями саме на робочому місці, що стало можливим через недотримання відповідачем усіх вимог з безпечної організації праці та виробничого процесу. Згідно частин 1-2стаття 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.173-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Правильність визначеної правової позиції про те, що вина потерпілого в настанні нещасного випадку не є підставою для відмови у задоволені позову про відшкодування моральної шкоди також підтверджується висновком Верховного Суду України у постанові від 19 квітня 2020 року у справі №210/2272/19. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом України в постановах №6-123цс12 від 24.10.2012 року та № 6-120цс13 від 13.11.2013 року. Окрім цього, обов`язок доказування відсутності моральної шкоди в даній справі покладений на відповідача. Отже, наявність у МСЕК вказаного обов`язку не обмежує суд у праві встановити факт завдання моральної шкоди на підставі інших доказів, врахувавши характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, залишкову працездатність потерпілого тощо. Тому необґрунтованими є доводи представника відповідача про те, що позивач не довів моральні страждання. Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Частинами 1 та 2статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до частин 1, 3статті 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3статті 23 ЦК України). Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок нещасних випадків на виробництві, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При визначені розміру моральної шкоди, суд також бере до уваги, що дія та бездіяльність Позивача призвела до нещасного випадку на виробництві. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, період роботи на підприємстві відповідача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 350000 гривень 00 копійок, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Позивача згідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 3500 гривень 00 копійок.

Outcome: partial