Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визнання місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, [PERSON] , із [PERSON] (далі - Відповідач) перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17.01.2014 року по 21.11.2023 року. Від шлюбних стосунків мають малолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] . Далі позивач зазначає, що після припинення шлюбних стосунків малолітня донька [PERSON] залишилася проживати із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . За час, що минув після розірвання шлюбу, відповідач неодноразово забирав дитину за місцем проживання своєї співмешканки та своїх батьків та відмовлявся повертати її за місцем нашого з донькою проживання, мотивуючи свої дії наміром залишити дитину у себе для постійного проживання. Цей факт підтверджується особистим листуванням телефоном. У зв`язку з чим, у липні 2024 року, позивач зазначає, що вона звернулася до Служби у справах дітей Новокодацької РДА у м. Дніпрі із заявою про вирішення спору стосовно визначення місця проживання доньки [PERSON] , але їй було рекомендовано працівниками Управління - служби у справах дітей Новокодацького району звернутися до суду для врегулювання спору за місцем проживання. У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд визначити місце проживання малолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю, [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що між сторонами відсутній спір із приводу місця проживання дитини, у зв`язку із чим провадження у даній справі підлягає закриттю, а не розгляду судом по суті позовних вимог. Позивач [PERSON] подала відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідач перешкоджає їй, як матері, зареєструвати малолітню дитину, доньку - [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання, між батьками дитини постійно виникають суперечки та конфлікти, що вочевидь свідчить про наявність спору. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача та позивач у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду відзив на позов у якому просить слухати справу за його відсутності та закрити провадження по справі. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, у відкритому судовому засіданні просила прийняти рішення в інтересах дитини, враховуючи висновок Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 29.11.2024 року у задоволені клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження по цивільній справі за позовом[PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини, вирішено відмовити. Ухвалою суду від 29.11.2024 року вирішено викликати свідків: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління - служба у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 17.01.2014 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.01.2014 року, актовий запис № 12. Матеріалами справи підтверджено, що від шлюбних стосунків сторони мають спільну малолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.08.2014 року, актовий запис № 860. Також, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , був розірваний 21 листопада 2023 року, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Рішення суду набрало законної сили 22.12.2023 року Судовим розглядом встановлено, що малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] ,зареєстрована разом із матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 18.12.2024 року. Матеріалами справи також підтверджено, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності з 27 лютого 2024 року і по теперішній час належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 27.02.2024 року за № 367596667. Згідно характеристики, наданої В.о. директора Дніпровського ліцею № 97 Дніпровської міської ради, [PERSON] навчається у ліцеї № 97, з першого класу. Програмний матеріал засвоїла на високому та достатньому рівні. Під час навчання зарекомендувала себе, як старанна, здібна, відповідальна учениця. З задоволенням відвідувала шкільний гурток образотворчого мистецтва «Чарівний пензлик» у 2021 - 2022 навчальному році. Мати приділяє належну увагу вихованню доньки. Цікавиться її навчанням та поведінкою, відвідує класні та загальноліцейські батьківські збори. Згідно характеристики, наданої ФОП [PERSON] , [PERSON] , працювала у Фізичної особи - підприємця [PERSON] на посаді менеджера з роздрібної торгівлі непродовольчими товарами з 01.02.2024 року по 10.06.2024 року. За період роботи показала такі ділові якості, як старанність, пунктуальність, вміння працювати в команді. Особистісні якості: комунікабельність, цілеспрямованість, стійкість до стресу, працездатність. Відповідно до Довідки № 0809 від 24.07.2024 року, у [PERSON] , [INFO] , психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказання для виконання опіки над дитиною відсутні. Згідно довідки, наданої директором центру розвитку ПП «Лінгвіст плюс» В.О. Валуйським, [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідувала центр розвитку Лінгвіст, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2022 року по червень 2023 року. Згідно висновку Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 28.10.2024 року, такий компетентний орган вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Допитана під час розгляду справи по суті [PERSON] , [INFO] , у присутності представника Органу опіки пояснила суду, що бажаєпроживати виключно разом із своєю мамою, [PERSON] . V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.ч. 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Положеннями ч. 1 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. При цьому предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. З аналізу норми, що міститься у ч. 1 ст. 160 СК України вбачається, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. При цьому, статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. З аналізу наведених норм матеріального закону, практики Європейського суду з прав людини вбачається, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В даному випадку, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд насамперед виходить з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому її сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання такої дитини, обов`язком батьків діяти в її інтересах. Так судом враховується, що дитина фактично проживає разом із матір`ю, з якою має міцний соціальний зв`язок, при цьому батько з ними не проживає разом. Також матір`ю створені та забезпечені належні умови для проживання та виховання такої дитини, які відповідали віку дитини. Волевиявлення дитини також спрямовано на проживання саме разом із матір`ю, яка є позивачем по справі. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В даному випадку згідно висновку Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 28.10.2024 року, такий компетентний орган вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . У постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) вказано, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. Як вказувалось вище, дитина однозначно та достатньо обґрунтовано навела свою думку суду, щодо того, що їй краще проживати разом із своєю мамою, [PERSON] . У даній справі немає належних та достатніх доказів того, що станом на час звернення з позовом обставини щодо участі обох батьків у вихованні дитини змінились таким чином, що в інтересах дитини необхідно було відходити від наведеного вище висновку органу опіки, і місце проживання дитини в судовому порядку необхідно було визначити відмінним від того, де дитина мешкає зараз. З огляду на те, що за відсутності встановлених судом ризиків для здоров`я чи нормального розвитку та виховання дитини в разі проживання її з матір`ю, визначення іншого місця проживання дитини, наприклад з батьком, без урахування бажання самої дитини, враховуючи її вік, буде порушенням її прав. За відсутності доказів загрози здоров`ю чи нормальному розвитку дитини в разі, якщо би вона проживала з матір`ю, та враховуючи бажання самої дитини, суд вважає, що найкращим інтересам дитини за таких обставин відповідало б рішення, коли дитина залишилась би проживати з тим з батьків, з ким вона і хотіла - а саме з матір`ю, а батько шляхом встановлення способів та порядку участі у вихованні дитини продовжував би виконувати свої батьківські обов`язки та брати активну участь у її вихованні у визначений час. У зв`язку з чим суд доходить висновку, що слід визначити місце проживання малолітньої дитини, доньки - малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із своєю матір`ю [PERSON] , у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у його повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved