Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

Представник позивача - адвокат Косінцев К.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 34000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності та 15000,00 грн. в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Позов мотивований тим, що 17.08.2021 року інспектором 6 роти 3 батальйону лейтенантом поліції Помазун Андрієм Сергійовичем було винесено стосовно\~ [PERSON] постанову\~за ч. 1\~ст. 122 КУпАП, серії ЕАО № 4649496 про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. в зв`язку порушення нею п. 12.4 Правил дорожнього руху. [PERSON] 27.08.2021 року звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просила скасувати постанову від 17.08.2021 року серії ЕАО № 4649496 про притягнення її до адміністративної відповідальності та закрити провадження про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 09.11.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без задоволення. Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2021 року рішення суду від 09.11.2021 року скасовано, визнано противоправною та скасовано постанову серії ЕАО № 4649496, справу про адміністративне правопорушення закрито. Так, позивач стверджує, що незаконними діями їй було завдано моральні страждання, оскільки вона 4 місяця оскаржувала дії працівників поліції, які її незаконно притягнули до адміністративної відповідальності, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, а також до погіршення стану здоров`я позивача та погіршення відносин з оточуючими людьми. Представником Департаменту патрульної\~поліції подано відзив, в якому останній не погоджується з позовними вимогами, посилаючись на наступне. Так, позивач не підтвердила своїх доводів щодо наявної моральної шкоди, крім того, вимог щодо визнання дій працівника управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції в особі інспектора 6 роти 3 батальйону УПП в Харківській області лейтенанта поліції Помазуна А.С. протиправними та незаконними щодо винесення постанови ЕАО № 4649496 від 17.08.2021про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП не заявлялося, та відповідно рішення щодо такої вимоги не виносилося. Крім того, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Таким чином, відповідач вважає, що правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Представником Державної казначейської служби України подано відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Так, представник зазначає, що з висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 27.11.2019 по справі №242/4741/16-ц, вбачається, що належним відповідачем у справі про відшкодування шкоди завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є Держава, як учасник цивільних правовідносин, який позивач визначає порушником своїх прав. Згідно висновку зазначеного, зокрема, постановою Верховного Суду від 06.02.2019 по справі № 199/6713/14-ц та ухвалою ВССУ від 05.07.2017 по справі № 210/327/15-ц, не допускається стягнення з органу Казначейства моральної та матеріальної шкоди, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Крім того, представник відповідача зазначає, що рішення суду про закриття справи про адміністративне правопорушення у відношенні Позивача, ще не свідчить про завдану особі моральну шкоду. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились, про місце, дату і час слухання справи повідомлялись своєчасно і належним чином, представник позивача - адвокат Косінцев К.В. подав до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, до суду заяв не подавав, надав відзив. Представник відповідача\~Державної казначейської\~служби України в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, у відзиві просив проводити розгляд справи без участі представника Казначейства. Враховуючи, що учасники належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, та за наявності заяв про розгляд справи за відсутності позивача, представника позивача, представника відповідача Державної казначейської служби України, та наданих відповідачами відзивів, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. В судове засідання не з`явились всі учасники справи, у зв`язку із чим, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, суд встановив наступне. Так, 17.08.2021 року інспектором 6 роти 3 батальйону лейтенантом поліції Помазун Андрієм Сергійовичем було винесено стосовно\~ [PERSON] постанову\~за ч. 1\~ст. 122 КУпАП, серії ЕАО № 4649496 про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. в зв`язку порушення нею п. 12.4 Правил дорожнього руху. [PERSON] 27.08.2021 року звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просила скасувати постанову від 17.08.2021 року серії ЕАО № 4649496 про притягнення її до адміністративної відповідальності та закрити провадження про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 09.11.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без задоволення (а.с.5-8). Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2021 року рішення суду від 09.11.2021 року скасовано, позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано противоправною та скасовано постанову серії ЕАО № 4649496, справу про адміністративне правопорушення закрито (а.с.9-12). [PERSON] 21.04.2024 року звернулась до Департаменту патрульної поліції із заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності (а.с.15). Департаментом патрульної поліції за результатом розгляду звернення, вказано, що, у зв`язку із відсутністю рішення суду щодо відшкодування моральної шкоди, підстави для задоволення заяви відсутні (а.с.16). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другою ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини перша-друга статті 1176 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц). Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, згідно з якими закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, та є підставою для відшкодування моральної шкоди, викладені в постановах Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17, від 08.04.2020 у справі № 686/16847/17, від 01.07.2020 у справі № 347/1977/17, від 22.07.2020 у справі № 303/7352/18, від 02.09.2020 у справі № 591/1001/17, від 09.06.2021 у справі № 726/837/20, від 29.09.2021 у справі № 166/1222/20, від 26.01.2022 у справі № 953/6561/20, від 07.09.2022 у справі № 289/2110/21, від 14.12.2022 у справі № 201/7848/21, від 06.12.2023 у справі № 370/463/21, від 01.08.2024 у справі № 569/10283/23. Судом встановлено, що постанова, згідно з якою на позивача накладене стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, в подальшому визнана протиправною та скасована постановою суду, яка набрала законної сили, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрито. Суд, врахувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), дійшов висновку, що закриття справ про адміністративне правопорушення через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно та позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди таким переслідуванням. Зазначені обставини є підставою для відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, завданої незаконним притягнення до адміністративної відповідальності. Суд критично ставиться до аргументів відповідачів відносно того, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди, з огляду на наступне. Так, вказані доводи суперечать наведеним вище нормам законодавства України та релевантній судовій практиці, згідно з якими незаконне притягнення особи до адміністративної відповідальності само по собі свідчить про завдання їй моральної шкоди та є підставою для відшкодування такої шкоди. Суд звертає увагу, що вказана практика розгляду зазначеної категорії є стабільною, послідовною та актуальною, що підтверджується в тому числі постановами Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 370/463/21, від 01.08.2024 у справі № 569/10283/23. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України, враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права та вказує, що відносно позивача мало місце неправомірне накладання адміністративного стягнення. Однак сума, яку позивач просить стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди надто велика та підлягає зменшенню. Виходячи із загальних засад розумності, справедливості та пропорційності при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, беручи до уваги характер понесених позивачем немайнових втрат, відсутність доказів спричинення шкоди здоров`ю позивача, враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), згідно з яким розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен проводити до її безпідставного збагачення, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 гривень. Крім того, при розв`язанні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з тим, на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу представником позивача адвокатом Косінцевим К.В. надано: -копію договору про надання правової допомоги [PERSON] від 07.06.2021 року; -детальний опис робіт за надану правову допомогу, відповідно до якого адвокатом надані наступні послуги: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин ( 1 година) - 2000,00 гри. ; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи (2 години) - 4000 грн. 00 коп.; складання позовної заяви (4,5 години) - 9000 грн. 00 коп.; - акт прийняття- передачі наданих послуг. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо в визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд, оцінюючи обґрунтованість позовної заяви в частині стягнення витрат на правову допомогу, в контексті положення частини четвертої\~статті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена представником позивача сума є неспівмірною. Так, суд враховує характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг заявнику, складність справи, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, розумність їхнього розміру та приходить до висновку що розмір витрат на правову допомогу адвоката в суді, який підлягає відшкодуванню на користь позивача, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 3 000,00 грн. Крім того, позивач у позовній заяві просить стягнути грошові кошти з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України. Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 202/1722/19-ц, від 01.05.2024 у справі № 591/5911/17, ефективним способом захисту прав позивача є не стягнення коштів з Державного бюджету України, а стягнення коштів з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Ураховуючи вказані висновки щодо застосування норм права, суд стягує грошові кошти з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Задоволення позову в такій редакції, на переконання суду, не призведе до виходу за межі позовних вимог, проте забезпечить ефективний захист порушених прав позивача. Протилежний підхід, на переконання суду, мав би ознаки надмірного формалізму та призвів до порушення права позивача на справедливий суд, яке гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі \~викладеного \~та \~

Outcome: partial