Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача. Представник [PERSON] , що діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом. Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] народився та все своє життя проживав с. Космач, Косівського району Івано-Франківської області, де також проживав його сусід [PERSON] , який помер [INFO] . За свого життя [PERSON] зробив заповідальне розпорядження, згідно з яким все своє майно, де б воно не було, і з чого б не складалося заповів позивачу [PERSON] [INFO] . Вказаний заповіт посвідчений секретарем Космацької сільської ради Косівського району, Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстрі №58 від 11.07.2019 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно. Позивач [PERSON] вступив у фактичне управління спадковим майном, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , та земельних ділянок площею 0,6 га кадастровий номер 2623684001:02:002:0158 і площею 0,25 га кадастровий номер 2623684001:02:002:0156, які розташовані в с. Космач Косівського району Івано-Франківської області. Позивачем взято під охорону спадкове майно, обробляється земельна ділянка, сплачуються податкові та страхові платежі, проводиться поточний ремонт будинку і господарських споруд. 03.12.2024 року позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] 07.11.2024 року приватним нотаріусом Косівського РНО Івано-Франківської області позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,6 га кадастровий номер 2623684001:02:002:0158, яка розташована в [ADDRESS] . Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спадкове майно а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Підставою для відмови стала відсутність правовстановлюючих документів [PERSON] на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Відмова нотаріуса, у видачі свідоцтва про право на спадщину, позбавляє позивача повністю реалізувати своє право щодо розпорядження спадковим майном. У зв`язку з цим, представник позивача, просив суд, позов задовольнити, та ухвалити рішення, яким визнати за позивачем [PERSON] право власності на спадкове майно за заповітом, після смерті [PERSON] , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, однак від представника надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Позовні вимоги представник позивача підтримав в повному обсязі (а.с.33). Відповідач Космацька сільська рада, будучи належним чином повідомленою, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, однак подала клопотання, у якому просила проводити розгляд справи без участі їх представника. Щодо задоволення позову не заперечили (а.с.38-39). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 25.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 16.12.2024 року. Ухвалою суду від 16.12.2024 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.02.2025 року. Враховуючи те,\~що сторони\~в судове\~засідання не\~з`явилися,\~однак подали\~заяви про\~розгляд справи\~без їх\~участі,\~у відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до копії заповіту від 11.07.2019 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Космацької сільської ради, Косівського району, Івано-Франківської області [PERSON] , [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно яким все своє майно заповів [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Вказаний заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі 22.07.2019 року, номер в реєстрі 58 (а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.08.2020 року [PERSON] помер [INFO] (а.с.11). Відповідно до копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, після смерті [PERSON] зареєстрована спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 66868092 (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про спадщину за заповітом серія та номер 2124, від 07.11.2024 року, [PERSON] , видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , на земельну ділянку площею 0,0600 га., кадастровий номер 2623684001:02:002:0158, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав, земельна ділянка площею 0,0600 га., кадастровий номер 2623684001:02:002:0158, що знаходиться за адресою [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 2124, від 07.11.2024 року (а.с.14). Відповідно до копії постанови приватного нотаріуса Косівського РНО Григорчук З.Р., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про прав на спадщину за заповітом на спадкове майно житловий будинок [ADDRESS] , з підстав відсутності правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві (а.с.15). Відповідно до копії технічного паспорта виготовленого 02.07.2024 року, щодо будинку житлового будинку в [ADDRESS] , житловий будинок 1980 року забудови (а.с.16-18). Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 13.11.2024 року ринкова вартість вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 86 485 гривень (а.с.19). Відповідно до довідки виданої Космацькою сільською радою вих. № 127/04-07 від 30.11.2020 року, [PERSON] з 1967 року проживав та був зареєстрований у спадковому будинку 1960 року побудови, в [ADDRESS] . Крім, [PERSON] в житловому будинку ніхто не зареєстрований, та не проживав (а.с.21). Згідно виписки з погосподарської книги за 1990-1995 роки будинковолодіння [PERSON] знаходиться на земельній ділянці площею 2,00 га. Рішенням 19 сесії Космацької сільської ради ХХІскликання від 17.12.1993 року передано [PERSON] у власність земельну ділянку розміром 0,85 га. Відповідно до записів в погосподарській книзі Космацької сільської ради №12 особовий рахунок № [NUMBER] за 1990-1995 року господарство складається із житлового будинку 1980 року побудови (а.с.22). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що \~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві. Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] що підтверджується копією постанови нотаріуса про відмову в вчиненні нотаріальної дії. Згідно технічного паспорту на будинок з господарськими будівлями та спорудами, житловий будинок, який є об`єктом спадщини 1980 року забудови, та не підлягав державній реєстрації. А згідно виписки погосподарських книг померлому [PERSON] належав житловий будинок в [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] за життя володів вищезазначеним майном, спадкоємець [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, спору щодо спадкового майна немає, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим його право підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved