Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

08.10.2024 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій представник позивача просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача нараховані 3% річних за період з 15.06.2019 по 15.09.2019 у сумі 1 049,06 швейцарських франків, що становить 50 910,90 грн, та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.09.2007 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № ML-009/326/2007. 19.09.2007 з метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором було укладено два договори поруки між Банком та [PERSON] та [PERSON] , договір поруки № SR-009/328/2007/01 та договір поруки № SR-009/328/2007/02. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 задоволено позовні вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2022 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 змінено в частині визначення розміру заборгованості за Кредитним договором № МL- 009/326/2007, вказавши, що розмір заборгованості, що підлягає до солідарного стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» становить 137 242,92 швейцарських франків - заборгованості по кредиту; 8514,95 швейцарських франків - заборгованості по відсоткам, 9 773,40 грн - пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а також 75,00 грн штрафу. 19.01.2023 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 190123-К. 20 січня 2023 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» будо укладено Договір про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки (майнова порука) № PLC-009/326/2007. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2023 замінено стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» у справі № 753/11409/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином сума боргу відповідача за рішенням суду становить 137 242,92 швейцарських франків - заборгованості по кредиту; 8514,95 швейцарських франків - заборгованості по відсоткам, 9 773,40 грн - пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а також 75,00 грн штрафу. Позивач розраховує 3% річних за період з 15.06.2019 по 15.09.2019. Враховуючи положення ст. 625 ЦК України, розмір грошового зобов`язання відповідачів за час прострочення виконання рішення суду 3% річних становить 1 049,06 Швейцарських франків, що еквівалентно 50 910,90 грн, які позивач просить стягнути з відповідачів. Ухвалою судді від 22.10.2024 провадження по справі відкрито, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 задоволено позовні вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2022 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2013 змінено в частині визначення розміру заборгованості за Кредитним договором № МL- 009/326/2007, вказавши, що розмір заборгованості, що підлягає до солідарного стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна`становить 137 242,92 швейцарських франків - заборгованості по кредиту; 8514,95 швейцарських франків - заборгованості по відсоткам, 9 773,40 грн - пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а також 75,00 грн штрафу. 19.01.2023 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Діджи фінанс» було укладено договір факторингу № 190123-К. 20.01.2023 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Діджи фінанс» будо укладено Договір про відступлення прав вимоги за Договором іпотеки (майнова порука) № PLC-009/326/2007. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2023 замінено стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» у справі № 753/11409/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зазначено, що: "у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань". За змістом частини другої статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). З огляду на викладені висновки Верховного Суду, які відповідно ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення у вигляді сплати штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України. Судом встановлено, що вищевказане рішення суду відповідачі не виконали, заборгованість не виплатили, протилежного останньою жодними доказами спростовано не було. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Таким чином, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Позивач зазначає, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем порушує її майнові права та інтереси, а тому з відповідача на її користь підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми боргу за період з 15.06.2019 по 15.09.2019. Враховуючи, що відповідачами не виконується рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19.12.2013, яким вже було задоволено позовні вимоги, позивач не позбавлений права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум за невиконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3 % у розмірі 1 049,06 Швейцарських франків, що еквівалентно 50 910,90 грн підлягають задоволенню. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідачами не надано доказів щодо спростування заявленої суми заборгованості, в тому числі не здобуто таких доказів під час розгляду справи. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача у позовній заяві, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір у розмірі 2 422,00 грн по 807,47 грн з кожного відповідача. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом представник позивача просив покласти судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 15 000,00 грн на відповідачів. На підтвердження понесених витрат стороною позивача надано копію договору про надання правової допомоги № 11 від 12.02.2024, додаткову угоду № 20 до договору про надання правової допомоги № 11 від 12.02.2024, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних АБ "Анастасії Міньковської", що склалає 15 000 грн, акт про підтвердження факту надання правничої (правової допомоги) від 03.10.2024 загальна вартість 15 000,00 грн. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14.11.2018 у справі №753/15687/15. Визначаючи час на надання вищенаведених послуг та видів правничої допомоги, суд виходить із наявності у адвоката повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим надання правничої допомоги у даній справі не вимагало значного обсягу юридичної і технічної роботи. Крім того, позовна заява не є складною за своєю суттю. Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд бере до уваги розмір понесених позивачем витрати за фактично отриману правову допомогу в сумі 15 000 грн та враховуючи незначну складність справи, обсяг виконаних адвокатом Міньковською А .В. робіт, ціну позову, суд вважає, що заявлений стороною розмір витрат на правничу допомогу є невиправдано завищеним. У зв`язку з наведеним суд стягує з відповідачів на користь позивача 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, по 1 666,67 грн з кожного відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved