Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Представник позивача Сало Олександр Петрович , діючи на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії СВ № 1109273, звернувся до суду із позовом до відповідача та просив розірвати шлюб, укладений між сторонами у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції. Позовна заява мотивована тим, що 08.01.2015 сторони уклали шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують подружніх відносин. Подальше збереження шлюбу та спільне життя не відповідає інтересам позивача. Зазначені обставини спонукали позивача звернутися з позовом про розірвання шлюбу до суду. Ухвалою судді від 14 січня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження (а.с.28-29). Позивач у судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с.36). Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вказує, що позовні вимоги відповідачем визнаються повністю. Рішення позивача про розірвання шлюбу відповідач підтримує та просить шлюб розірвати (а.с.31-32). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини та дійшов таких висновків. Сторони уклали шлюб 08 січня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 13, що підтверджуєтсья свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.17). Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню сторін, а позов підлягає задоволенню. Стороною позивача при подачі позову до суду сплачено судовий збір який підлягає стягненню з відповідача, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved