Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника, - адвоката Черкашина І.І. звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10.08.2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, з актовим записом за № 249. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та на обов`язки з ведення спільного господарства. Спочатку сімейне життя склалося добре, проте протягом останніх років шлюбні відносини між подружжям фактично призупинились. На даний момент відсутні порозуміння, любов та повага, сторони проживають окремо. Позивач зазначає, що сім`я припинила своє існування, у зв`язку з чим позивач просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, оскільки можливості примирення немає. Разом з тим, позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 09.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання на 08.01.2025 року. У судове засідання 08.01.2025 року учасники процесу не з`явились, причини неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим, судове засідання було відкладено на 04.02.2025 року. Від позивача 16.01.2025 року надійшла заява про розгляд справи без її участі, за змістом якої, позивач підтримує позовні вимоги та просить задовольнити. Від відповідача 20.01.2025 року надійшла заява про розгляд справи без його участі, за змістом якої відповідач визнає позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10.08.2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, з актовим записом за № 249, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.09.2011 року, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 604. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя являється непорозуміння, а також різні погляди на сімейні цінності, права та обов`язки подружжя. На підставі аналізу наданих позивачем доказів, з урахуванням позиції відповідача, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених в позові про те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, збереження сім`ї є неможливим. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приймаючи до уваги, що шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім`ю не бажають, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За приписом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Беручи до уваги, що позивачем було виявлено бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке вона обрала під час реєстрації шлюбу, суд вважає за можливе, після розірвання шлюбу, залишити позивачу прізвище - « [PERSON] ». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В той же час, позивач не заявляв вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст.13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем. На підставі викладеного ст.ст. 206, 211, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України

Outcome: approved