Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Адвокат Лещенко С.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на підставі судового наказу, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва від 26.03.2024 на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до 16,6% щомісячно та які стягуються з позивача на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03.06.2012 на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до 16,6% щомісячно. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що на підставі судового наказу, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва від 26.03.2024 з позивача на користь [PERSON] стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частки заробітної плати. Крім того, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03.06.2012 з позивача стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму. Отже з позивача стягуються аліменти у розмірі 50% від його заробітку, що перевищує встановлену законом частку. Ухвалою від 20.05.2024 позовну заяву залишено без руху. 10.06.2024 адвокат Лещенко С.В. подав заяву про усунення недоліків. Ухвалою від 17.06.2024 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. 10.10.2024 закрите підготовче провадження та справу призначене до судового розгляду. 23.10.2024 адвокат Лещенко С.В. подав заяву про розгляд справи за його та позивач відсутністю. 12.02.2025 позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. В судове засідання відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву або заяву про розгляд справи за їхньою відсутністю не подали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що Заводським районним судом м. Миколаєва від 26.03.2024 видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частки заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва з [PERSON] стягнути аліменти на користь [PERSON] у розмірі частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, що підтверджується постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Очаківського міськрайонного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження №42970304, на підставі виконавчого листа №2-2867, виданого 21.09.2012 Солом`янським районним судом м. Києва . Позивач зазначає, що з нього стягуються аліменти у розмірі 50% від його заробітку, що перевищує встановлену законом частку, що є підставою для зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються на підставі судових рішень. Згідно ч. 1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин. Частина 1 ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставині сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судових рішень суттєво погіршився його матеріальний стан, змінився сімейний стан та стан здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Суд критично ставиться до посилання позивача, що з нього стягуються аліменти у розмірі 50% від його заробітку, що перевищує встановлену законом частку. Так, законодавство передбачає певні обмеження щодо проведення відрахувань із зарплати, зокрема, загальний розмір відрахувань не може перевищувати 50%, а в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей 70% зарплати, яка належить до виплати працівникові (ст. 128 КЗпП, ст. 26 Закону України «Про оплату праці» та ч. 3 ст. 70 Закону України №1404 «Про виконавче провадження»). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed