Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 07 липня 2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Граве Україна» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування «Граве КАСКО» №101065814 майнових інтересів власника автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] . 19 вересня 2021 року в м. Києві, по вул. Гетьманській, 6, відбулася дорожньо_транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Заз», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до Звіту №8896 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Audi», д.н.з. [NUMBER] складає 47724,28грн., а відповідно до Рахунку №2122375 від 22.09.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] становила 46944,17 гривень. Представником позивача зазначено,що зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 22 вересня 2021 року фахівцями ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» було складено страховий акт № 11.98008539.1/KOS. Відповідно до платіжного доручення № 0927107545 від 27 вересня 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Audi», д.н.з. [NUMBER] », в розмірі 46944,17 гривень. Таким чином, фактичні витрати ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна», пов`язані з цим страховим випадком складають 46944,17 гривень. На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Заз», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] був застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» (Поліс №АР/005812861. 28.09.2022 ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» виплатив страхове відшкодування на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» в розмірі 35 681, 70 грн. Як зазначено представником, що відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичними розміром і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За таких обставин відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток повинен відшкодувати Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Граве Україна» різницю між сумою страхового відшкодування сплаченою за договором добровільного страхування наземного транспорту (Граве КАСКО) та сумою страхового відшкодування виплаченою за полісом №АР/5812861, а саме: 46 944 грн. 17 коп., - 35 681 грн. 70 коп. = 11 262 грн. 47 коп. Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 11 262, 47 грн. та понесені судові витрати. ?? Провадження в справі відкрито 11.10.2024 відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та дату судового засідання. В адресу суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить про їх задоволення, а також повідомив суд, що не заперечує проти заочного розгляду справи. [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та дату судового засідання, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання в адресу суду не надходило, правом на подачу відзиву не скористався. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 19 вересня 2021 року в м. Києві, по вул. Гетьманській, 6, відбулася дорожньо_транспортна пригода за участі застрахованого автомобілю «Audi», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Заз», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . Відповідно до ч.6. ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до п. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Внаслідок зазначеного вище ДТП було завдано майнової шкоди власнику автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] . Власником автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] . [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» з заявою-повідомленням про страховий випадок з транспортним засобом (копія заяви наявна в матеріалах справи). Відповідно до Звіту №8896 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Audi», д.н.з. [NUMBER] складає 47 724,28 грн., Згідно з рахунку № [NUMBER] від 22.09.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi», д.н.з. [NUMBER] становила 46 944,17 грн. На підставі заяви потерпілої особи, Договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Граве Україна» складено страховий акт №11.98008539.1/KOS та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 46 944,17 грн. 27 вересня 2021 року відповідно платіжного доручення № 0927107545 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна» перерахувало страхове відшкодування на рахунок ФОП [PERSON] в розмірі 46 944,17 грн. (копія платіжного доручення наявна в матеріалах справи). Таким чином, зважаючи на викладене вище до Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Граве Україна» перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобілем«Audi», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03.11.2021 у м. Києві. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Заз», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/005812861 у ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна». Ліміт відповідальності страховика становить - 130 000,00 грн., франшиза - 2 600,00 грн. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна» звернулось до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» з вимогою в порядку суброгації. Представник позивача зазначає, що ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 35 681,70 грн., що підтверджується копією Виписки з рахунку від 10.09.2024, яка міститься в матеріалах справи. Сума виплаченого страхового відшкодування Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна» = 46 944,17 грн.; сума, відшкодована ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» = 35 681,70 грн. (46 944,17 грн. - 35 681,70 грн. =11 262, 47 грн.). Суд не погоджується з твердженням представника позивача про стягнення з [PERSON] завданих збитків у розмірі 11 262,47 грн., оскільки Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Заз», д.н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/005812861 у ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна». Ліміт відповідальності страховика становить - 130 000,00 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (постанова від 27.03.2019 у справі № 752/16797/14-ц). Як зазначалось вище, страхова сума на одного потерпілого за полісом №АР/005812861 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 130 000,00 грн. Слід зазначити, що сума вказана позивачем, як різниця між розміром страхового відшкодування та фактичним розміром шкоди - 11 262,47 грн. перебуває в межах ліміту суми страхового відшкодування. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц). Всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України стороною позивача не надано суду доказів щодо розміру залишкової вартості пошкодженого автомобіля, що унеможливлює об`єктивне визначення судом розміру відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх необґрунтованість. В розумінні вимог чинного законодавства України та судової практики, в тому числі і висновків Верховного Суду, можливість застосування положень ст. 1194 ЦК України пов`язується з фактичним розміром шкоди, який перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, а не з розміром суми, яку страхова компанія сплачує потерпілій особі на підставі прийнятого рішення про визнання події страховим випадком. З іншого боку, відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Так, розмір франшизи за договором страхування, укладеним між відповідачем та ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» становить 2 600, 00 грн. За обставин встановлених під час розгляду справи, беручи до уваги, що збитки спричинені ДТП перебувають в межах ліміту відповідальності страхової компанії, враховуючи, те що в справі експертиза не заявлялася та з огляду на розмір франшизи, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 2 600 грн. 00 коп., у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна» просить стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. Разом з тим, на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» 18.10.2024 до суду подано докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу. За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи положення вищенаведених норм процесуального права, суд не вбачає перешкод для розгляду даної заяви. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. При поданні позовної заяви позивач наводив попередній (орієнтовний) розрахунок позовних вимог, отже позивачем дотримано вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Разом з ти, відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 24 червня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц та від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19. Суд зауважує, що клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем в порядку частини п`ятої статті 137 ЦПК України до суду не подавалось. Як свідчать матеріали справи, 22 липня 2024 року між позивачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Граве Україна» та Адвокатським бюро «Синюк та Партнери» укладено договір про надання правової допомоги предметом якого є надання клієнту правничої допомоги в цивільній справі №761/33900/24.. Відповідно до Розділу 4 договору за надання правової допомоги Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар за правову допомогу, розмір якої буде вказаний у Детальному описі виконаних робіт. Як вбачається з попереднього розрахунку витрат позивачем на професійну правничу допомогу адвоката в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» до [PERSON] про відшкодування шкоди становить 6 000 грн. 00 коп. Як вже зазначалось 18.10.2024 через підсистему «Електроний суд» подана заява про долучення доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу. Так представником позивача долучено до заяви Договір про надання правової (правничої) допомоги №27 від 22 липня 2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 07.10.2024, Акт виконаних робіт від 07.10.2024, з детальним описом виконаних робіт та платіжна інструкція №1057 від 07.10.2024 , які свідчать про сплату позивачем представнику гонорару. Норми процесуального закону передбачають можливість стягнення не тільки судових витрат, які вже фактично понесені стороною, а й судових витрат, що мають бути сплачені у майбутньому за умови підтвердження розміру таких витрат належними доказами, про що неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц та від 16.04.2020 по справі №727/4597/19. Зважаючи на викладене, беручи до уваги відсутність клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial