Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за розписками, посилаючись на наступні обставини. 05.05.2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого відповідач позичив у позивача грошові кошти у сумі 4000 доларів США. Відповідач свої зобов`язання у встановлений договорами строк не виконав, на вимоги позивача щодо повернення грошових коштів не реагує, у зв`язку з чим просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 6000 доларів США, з яких основна сума боргу за договором позики від 05.05.2023 року складає 4000 доларів США та проценти за правомірне користування коштами у розмірі 2000 доларів США, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 22348,30 грн., з яких 20000 грн. - витрати за професійну правову (правничу) допомогу та 2348,30 грн. - витрати за сплату судового збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити. В останнє судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до пункту першого статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Як встановлено в судовому засіданні, 05.05.2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Факт укладення даного договору підтверджується договором позики від 05.05.2023 року, підписаним відповідачем власноруч. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником особі, яка надає у борг (кредитору) за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від особи, яка надає у борг (кредитора) певної грошової суми. Зазначене узгоджується із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, у якій зазначається, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику За умовами договору відповідач позичив у позивача грошові кошти у сумі 4000 доларів США. Згідно претензії від 05.03.2024 року строк виконання обов`язку з повернення позичених коштів датується 5 днів з моменту отримання претензії. Відповідач свої зобов`язання у встановлений договорами строк не виконав, на вимоги позивача щодо повернення грошових коштів не реагує. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 11 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частина 1 ст. 1050 ЦК України вказує, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Також, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Укладені між сторонами договір позики від 03.05.2023 року встановлювали розмір процентів, а саме 5% від суми позики за місяць. Виплата процентів повинна була відбуватися щомісяця та до дня повернення позики включно. Тому позикодавець має право на отримання від позичальника процентів за правомірне користування коштами, виходячи з наступних розрахунків. Відповідно до договору позики від 05.05.2023 року позичальник отримав від позикодавця суму позики у розмірі 4000 доларів США. А отже, загальний розмір процентів за період правомірного користування коштами згідно договору позики від 05.05.2023 року складає 200 доларів США * 10 = 2000 доларів США. У ч. 3 ст. 533 ЦК України, закріплено, що використання іноземної валюти на території України, пов`язується із певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, однак не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Правова позиція щодо можливість стягнення суми боргу в іноземній валюті із зазначенням цього в резолютивній частині рішення викладена у постанові Хмельницького апеляційного суду у справі №686/6330/18 від 31.10.2018 року, постанові ВС у складі Касаційного цивільного суду у справі №761/12655/14 від 04.07.2018 року. Також, згідно із п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести,розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Однак, всупереч зазначеним вище вимогам Закону та умовам означених договорів, Відповідач у порядку та строки встановлені сторонами не повертає та не має наміру повертати позичені Відповідачем грошові кошти, оскільки уникає зустрічей з позивачем, неодноразові телефоні дзвінки та смс, щодо повернення позичених грошей постійно ігнорує. Вищевикладене свідчить, що відповідач відмовляється виконувати свої зобов`язання з повернення позичених грошових коштів. Судом встановлено, що основний борг відповідача за договором позики від 05.05.2023 року складає 4000 доларів США, що еквівалентно 156\~535,20 грн. за офіційно встановленим НБУ курсом гривні до іноземних валют (один долар США - 39,1338 грн.) станом на 20.03.2024 (сайт Національного банку України https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates) та проценти за правомірне користування коштами у розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно 78267,60 грн. за офіційно встановленим НБУ курсом гривні до іноземних валют (один долар США - 39,1338 грн.) станом на 20.03.2024 року. Загальна сума боргу складає 234802,80 грн. Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, згідно ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, з огляду на встановлені обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги представника позивача є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved