Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

08 жовтня 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на її користь в розмірі 1/4 всіх видів його доходу на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення ним повноліття, стягнути з відповідача на її користь витрати в сумі три тисячі гривень за надання правничої допомоги при поданні позовної заяви до суду, витребувати з Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницької області довідку за формою ОК-7 станом на 01.01.2024 року по даний час. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем зареєструвала шлюб 24 січня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24 січня 2017 року Піщанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. В шлюбі в них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28 серпня 2017 року Крижопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Позивач вказує, що на даний час їхній шлюб з відповідачем розірвано, що підтверджується рішенням Піщанського районного суду № 142/28/23. Позивач зазначає, що син проживає разом з нею, перебуває на її утриманні. Відповідач надає матеріальну допомогу частково і не регулярно. Позивач вказує, що відповідач фізично здоровий, працює, його доходи їй невідомі, проте вважає, що згідно ч. 1 ст. 183 СК України він повинен сплачувати аліменти в частині від свого доходу, розмір якої повинен бути не меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, а батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, та утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 жовтня 2024 року, зазначену справу було передано на розгляд судді Нестеруку В.В. Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року в даній справі було відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено по цивільній справі судове засідання на 14 годину 00 хвилин 18 листопада 2024 року. Позивач \~ [PERSON] \~ та\~її представник\~адвокат Гордаш\~Н.М.\~в судове\~засідання 03\~лютого 2025\~ року\~не з`явились,\~проте \~на адресу\~суду від\~представника \~позивача надійшли\~клопотання,\~відповідно \~до яких\~ він\~просить розглянути справу без їхньої з позивачем участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення в справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання по даній справі не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання, призначено на 18 листопада 2024 року був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом про отримання в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відпправлення №0610203508649. Також на адресу суду повернувся конверт, в якому відповідачу за встановленою судом адресою реєстрації його місця проживання було направлено повістку про виклик в судове засідання, призначене на 03 лютого 2025 року з відміткою відділення поштового зв`язку про невручення по причині відсутності адресата за вказаною адресою. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою\~позивача,\~вважає за\~можливе проводити\~заочний розгляд\~справи та\~ухвалити заочне\~рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 січня 2017 роуу. Відповідно до рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 02 червня 2023 року, яке набрало законної сили 04 липня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6-7) Також судом встановлено, що сторони по справі являються батьками [PERSON] , який народився [INFO] в смт. Крижопіль Крижопільського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Крижопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 28 серпня 2017 року (а.с.5) Відповідно до\~довідки Піщанської\~селищної ради\~ Вінницької\~області №\~1259\~від 09\~вересня 2024\~року [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~проживає разом\~з сином\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~ (а.с.8) Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік», установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 3196 гривень. Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Враховуючи майновий стан як відповідача, так і позивача, які є працездатними як за віком, так і за станом здоров`я, оскільки зворотнього під час судового розгляду не доведено, суд погоджується із визначеним позивачем способом стягнення аліментів в частці від доходу відповідача, та приходить до висновку про задоволення позову про стягнення аліментів на утримання дитини у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, оскільки аліменти в даному розмірі суд вважає необхідними та достатніми для забезпечення потреб неповнолітніх дітей. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, а відповідно до ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору при подачі до суду позову про стягнення аліментів, у порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, є підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп., у розмірі, який підлягав сплаті при зверненні з вказаним позовом до суду. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати понесенні нею за надання юридичної допомоги в сумі 3000 гривень, на підтвердження чого надає квитанцію № 10 від 08 жовтня 2014 року року про отримання адвокатом Гордаш Н.М. від [PERSON] гонорару за надання юридичної допомоги в розмірі 3000 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. На підтвердження понесених витрат за надання правничої допомоги до позовної заяви долучено договір № 7про надання правничої (юридичної) допомоги від 08 жовтня 2024 року, укладений між адвокатом Гордаш Н. М. та клієнтом [PERSON] , в п. 3.1. якого визначено, що на виконання положень даного договору за надання прававої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі обумовленому, окремою угодою, яка на момент підписання стане невід`ємною частиною даного договору (а.с.10-12). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про дійсну домовленість сторін про адвокатський гонорар та його розмір, містили розрахунок витрат за виконаний адвокатом обсяг робіт, зокрема не надано акту виконаних робіт, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а в договорі про надання праввої допомоги відсутні підписи сторін, які б свідчили про їхнє волевиявлення на його укладення, у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: approved