Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, у якому просив: -позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що у нього з відповідачем [PERSON] є спільні діти - неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , а також повнолітня дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач та відповідач у шлюбі ніколи не перебували, однак тривалий час проживали однією сім`єю. Матір дітей, [PERSON] , пішла з сім`ї, залишивши дітей позивачу. Як стверджує позивач він намагався тривалий час відновити сім`ю, однак це не принесло жодного результату, відповідач ані ним, ані дітьми не цікавилась багато років. Повнолітня донька [PERSON] з матір`ю не спілкується, утримує себе сама та будь-які рішення стосовно відповідача приймає самостійно. Неповнолітня донька [PERSON] зареєстрована та проживає разом з батьком. Місце знаходження відповідача позивачу не відоме. Зі слів позивача, після припинення шлюбних відносин, [PERSON] проживала у місті Києві. Як стверджує позивач, він протягом тривалого часу намагався вмовити відповідача піклуватись про неповнолітню дитину на рівні з ним, надавати кошти на її утримання, а також піклуватись про здоров`я дитини. Намагався виправити поведінку матері по відношенню до дитини. Однак усі спроби виявились марними. [PERSON] свої обов`язки, як матір, не виконує тривалий час, грошові кошти на утримання дитини не надає. Піклуванням за дитиною, а також догляд за її здоров`ям здійснює позивач самостійно. За весь час окремого проживання позивача з відповідачкою, матір дитини нічим не допомагала, участі в утриманні дитини не брала, участі в піклуванні про здоров`я дитини, її фізичному, духовному та моральному розвитку не приймає. На спроби позивача залучити матір до виховання дитини, вона завжди лаялась та відмовлялась робити будь-що, не дивлячись на те, що має можливість себе утримувати та займатися суспільно-корисною працею. Не маючи іншого виходу, діючи насамперед в інтересах дитини, позивач був змушений звернутись до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Крім того, враховуючи, що відповідач не приймала і не приймає жодної участі в утриманні дитини, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше 10 таких прожиткових мінімумів, на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] та до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 25). Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року призначено розгляд справ по суті (а.с. 34). Позиція сторін в судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та надав детальні пояснення по суті позову. Наполягає на позбавленні відповідачки батьківських прав відносно дитини та стягненні на його користь аліментів на утримання дитини. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася. Надала суду заяву в якій просить розгляд справи здійснювати без її участі. Повідомляє, що позовні вимоги визнає, також визнає той факт, що не займалась та не планує займатись дитиною. Найближчим часом планує виїхати з України за кордон на постійне місце проживання, хоче зайнятись своєю кар`єрою. Щодо стягнення аліментів, повідомляє, що на даний час не має змоги сплачувати будь-які кошти. (а.с.36). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Кравченко І.А. в судовому засіданні підтримала наданий висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно її дочки [PERSON] , [INFO] . Вважає позбавлення батьківських прав матері в даній справі відповідає інтересам дитини. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Позивач та відповідач у шлюбі ніколи не перебували, однак тривалий час проживали однією сім`єю. У позивача з відповідачем [PERSON] народились спільні діти, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , виданим ВРАГС виконкому Новомосковської міської ради депутатів Дніпропетровської області (а.с.15) та свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] ,серія [NUMBER] , виданим ВРАЦС пом. Новомосковську Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області (а.с. 14). До матеріалів справи позивачем долучені довідки про реєстрацію його місця проживання та його дочок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 16, 17). Судом встановлено, що згідно характеристики [PERSON] , 2009 р.н. з ліцею «Самара» м. Новомосковська батько [PERSON] , приділяє велику увагу вихованню [PERSON] , цікавиться успішністю, реагує на зауваження, систематично відвідує батьківські збори. Виключно батько займається здобуттям дитиною [PERSON] повної загальної середньої освіти (а.с. 18). Згідно побутової характеристики від 23.05.2024, виданої КП «Новомосковський Комсервіс», скарг від мешканців будинку за адресою: [ADDRESS] на гр. [PERSON] , [INFO] , не надходило (а.с.20). Суд переконався, що згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України, [PERSON] , [INFO] на території України станом на 01.09.2023 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 21). Аналіз всіх поданих письмових доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу позбавлення батьківських прав, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] є батьком малолітньої дитини, а тому має право на звернення до суду з таким позовом. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків з виховання дочки, визначених ст. 150 СК України. Крім того, судом була з`ясована думка неповнолітньої [PERSON] . Остання надала суду пояснення про те, що матір пішла із родини на початку війни, проживає десь в м. Києві. Матір з нею не спілкується, не цікавиться її життям, принижує її, не реагує на її потреби взагалі. Натомість батько взяв на себе всю відповідальність по її вихованню та утриманню, забезпечує всі її потреби, тому [PERSON] , як особа, що досягла 14 років, підтримує позов батька і просить його задовольнити, розуміючи, що ставлення матері до не ї не зміниться. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконкому Новомосковської міської ради фактично з 2022 року [PERSON] разом з неповнолітньою дочкою проживають окремо від матері дитини за адресою: [ADDRESS] . З бесіди з [PERSON] встановлено, що вихованням, розвитком та утриманням займаються батько та бабуся [PERSON] . Стосунки між ними дружні та люб`язні. Про матір дівчина не захотіла розповідати, не пам`ятає коли бачилася з нею. Відповідач по справі з 2022 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дитини, збереженні її здоров`я. Тривалий час не спілкується з дочкою та не проявляє батьківської турботи, що підтверджується скіншотами листування між батьками дівчинки. За результатами відвідування сім`ї [PERSON] , соціальним фахівцем КЗ «Центр надання соціальних послуг» складено акт оцінки потреб сім`ї, а також встановлено, що окрім отримання повної освіти, батько сплачує позашкільні заняття неповнолітньої з репетиторами з математики та іноземної мови. [PERSON] має можливість спілкуватись з матір`ю, але не спілкується. Між батьками наявні конфліктні взаємовідносини. Батько [PERSON] відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, натомість мати, [PERSON] , на даний час не приймає участі в утриманні та вихованні дочки. В підтвердження цього свідчить інформація від 29.11.2024, яка засвідчена директором КНП «Новомосковський МЦ ПМСД» про те, що у забезпеченні здоров`я дитини, спілкування з сімейним лікарем з приводу щеплень або хвороби на прийом до лікаря приводить дитину батько. З письмових пояснень [PERSON] , встановлено, що вона не працює, матеріально її ніхто не підтримує. Тому, вважає, що вона не в змозі утримувати дочку [PERSON] . Відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, їх виконання повністю переклала на [PERSON] . [PERSON] було запрошено на засідання Комісії з питань захисту прав дитини для з`ясування думки щодо доцільності позбавлення її батьківських прав, однак відповідачка по справі не з`явилася. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] , які надані нею до голови Комісії, вона ознайомлена з матеріалами справи про позбавлення її батьківських прав. В поясненні зазначає, що проживає окремо від дочки [PERSON] з лютого 2022 року, не має постійного прибутку та житла. Підтверджує, що дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні [PERSON] . Розглянувши матеріали справи, документи, які надані службами та установами, що займаються проблемами дітей, члени Комісії з питань захисту прав дитини дійшли висновку, що свідоме ухилення відповідача по справі від виконання батьківських обов`язків відносно дочки [PERSON] , [INFO] , створює умови, які шкодять інтересам дитини, позбавляють можливості жити в повноцінній сім`ї. Тому Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 28-30). За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд має врахувати низку визначених у нормі права обставин. Проте, матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей стану здоров`я дітей, що б зумовлювало збільшення судом розміру аліментів, ніж це передбачено загальними нормами сімейного законодавство, учасниками справи не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків суду не надані. Інших обставин, що мають істотне значення, судом під час розгляду справи не встановлено. Крім того, як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено. Вказаною нормою передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлено 04.10.2024 (а.с.2). Також суд враховує, що за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тому, враховуючи доведеність тієї обставини, що дитина перебуває на утриманні у батька [PERSON] , суд на підставі наведених вище норм, у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаю з 04.10.2024, до досягнення дитиною повноліття. Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання дітей. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів, необхідний для їх утримання та виховання, підлягає захисту та має бути достатнім. Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає його законним інтересам. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. На підставі викладено та

Outcome: approved