Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

У жовтні 2024 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» звернулося в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому, з урахуванням поданих зменшень позовних вимог, просило суд стягнути на користь позивача заборгованість, а саме з: - [PERSON] за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що виникла за період з 01.08.2018 по 30.09.2020 у розмірі 141,10 грн; заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що виникла за період з 01.10.2020 по 31.08.2024 у розмірі 5 069,97 грн; інфляційне збільшення боргу за період з 01.10.2020 по 23.02.2022 та за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 - 627,93 грн, та 3% річних за вказаний період - 140,19 грн; - [PERSON] за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що виникла за період з 01.08.2018 по 30.09.2020 у розмірі 141,10 грн; заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що виникла за період з 01.10.2020 по 31.08.2024 у розмірі 5 071,39 грн; інфляційне збільшення боргу за період з 01.10.2020 по 23.02.2022 та за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 - 627,93 грн, та 3% річних за вказаний період - 140,19 грн; - [PERSON] за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що виникла за період з 01.10.2020 по 31.08.2024 у розмірі 5 071,39 грн; інфляційне збільшення боргу за період з 01.10.2020 по 23.02.2022 та за період з 01.01.2024 по 31.08.2024 - 627,93 грн, та 3% річних за вказаний період - 140,19 грн; -пропорційно до задоволених позовних вимог витрати зі сплати судового збору 3 028,00 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до розпорядження Дарницької районного в місті Києві державної адміністрації від 30.01.2015 № 22 «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» за Керуючою компанією на праві господарського відання закріплено об`єкти комунальної власності територіальної громади міста Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, у тому числі багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою працівники структурного підрозділу позивача - ЖЕД № 210 забезпечують надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій мешканцям - співвласникам житлового будинку з 01.05.2015. Відповідачі являються співвласниками квартири [ADDRESS] , по 1/3 кожен. Також відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі. Таким чином відповідачі являються споживачами наданих позивачем послуг та зобов`язані сплачувати за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири. По квартирі відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Оскільки [PERSON] набула право власності на 1/3 вказаної квартири [INFO] , тому і несе обов`язок по сплаті за житлово-комунальні послуги з дати реєстрації права власності на квартиру. [PERSON] та [PERSON] несуть обов`язок по утриманню квартири за весь спірний період, тобто з 01.04.2018. За період з 01.04.2018 по 30.09.2020 заборгованість за оплату послу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій становить 282,19 грн, за період з 01.10.2020 по 31.08.2024 - 15 552,41 грн, інфляційне збільшення боргу на суму заборгованості в період з 01.10.2020 по 23.02.2022 та з 01.01.2024 по 31.08.2024 становить 1 883,80 грн, а 3% річних за аналогічний період - 420,56 грн. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 15.11.2024 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 26.11.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Левченкова О.А. звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із клопотанням про продовження встановленого судом строку для подання відзиву на 15 днів, оскільки відповідач перебуває за кордоном, позовної заяви з додатками вона не отримувала. 09.12.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Левченкова О.А. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила винести рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості, а також інфляційної складової боргу та 3% річних відмовити. Заперечення щодо заявлених позовних вимог обґрунтовані тим, що з 30.10.2020 та по теперішній час [PERSON] позбавлена можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим не отримує послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Крім того, з лютого 2022 року перебуває за межами України та не користується наданими послугами. 13.12.2024 представник позивача звернувся до суду з уточненою позовною заявою. 17.12.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Стрижов В.В. подав до суду відзив, в якому зазначив про те, що у наданому до сплати рахунку-повідомлені розмір заборгованості станом на 01.09.2024 становить 15 492,10 грн, тоді як позивач просить стягнути більшу суду. Також просив застосувати строки позовної давності, подавши відповідну письмову заяву. 26.12.2024 представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог у зв`язку з частковим погашенням відповідачами заборгованості. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 30.01.2015 р., № 33, за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти комунальної власності територіальної громади м. Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, зокрема багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» забезпечує надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] являється співвласником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , а відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в даній квартирі та є споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем за даною адресою. З матеріалів справи вбачається, що договір про надання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій опубліковано в газеті «Хрещатик» від 14.07.2015 року № 99(4695). Відповідно до ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Крім того, ст. 10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а ст. 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Так, відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (чинного на момент виникнення спірних відносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (чинного на момент виникнення спірних відносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13; висновки Верховного Суду/Касаційного цивільного суду у постанові від 10 грудня 2018 року у справі за № 638/11034/15). Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачі є споживачем комунальних послуг. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»№2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі належним чином не сплачували за надані їм послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком наданим позивачем, за період з 01.04.2018 по 31.08.2024 за ними утворилась заборгованість, яка складає 15 492,11 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачами, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] щодо не проживання в квартирі,оскільки проживання в іншому місці не звільняє від сплати отриманих комунальних послуг, так як матеріалами справи підтверджено що вона є співвласником даної квартири, що свідчить про те, що вона є користувачеми наданих послуг, так як, згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які передбачають обов`язок споживача оплатити фактично надані житлово-комунальні послуги та право замовника послуг вимагати відповідної плати, є за своєю правовою природою грошовим зобов`язанням, тому за прострочення його виконання підлягають застосуванню наслідки, передбачені ч. 2 ст.625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13). Таким чином, згідно із розрахунком наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, на суму заборгованості нараховано інфляційні втрати в розмірі 1 883,79 грн., та 3% річних в розмірі 420,57 грн. Щодо заявленого клопотання про застосування строків позовної давності. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, суд критично оцінює доводи відповідачів стосовно застосування строків позовної давності, з наступних підстав. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України був встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Як вбачається з розрахунку заборгованості доданого до уточненої позовної заяви, заборгованість виникла з 01.04.2018, тобто позивач звернувся до суду 23.10.2024 в межах позовної давності. Таким чином заява про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 1 009,33 грн.

Outcome: approved