Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідачки безпідставно отриману суму пенсії в розмірі 9880,28 гривень. Позовні вимоги мотивувала тим, що виникла переплата пенсії по пенсійній справі №926160802062 після смерті пенсіонерки [PERSON] , [INFO] . Протокол звірки ДРАЦС з ППВП за період з 21.01.2024 по 21.04.2024 сформовано 22.04.2024, де наявний запис про смерть [PERSON] з датою смерті [INFO] . Виплата пенсії [PERSON] проводилась по 30.04.2024 через ПАТ КБ «ПриватБанк», куди Головним управлінням 22.04.2024 направлено листа щодо повернення переплаченої пенсії за березень-квітень в сумі 19\~566,74 гривень. Банківською установою 23.04.2024 повернуто 9686,46 гривень. Таким чином, залишок переплати складає 9880,28 гривень. Головне управління 24.06.2024 направляло листа до відділу ДРАЦС про надання інформації про смерть [PERSON] та надання інформації про особу, яка звернулась за видачею свідоцтва про смерть, про що надійшла відповідь, що при державній реєстрації смерті [PERSON] заявником вказана [PERSON] та відмовлено у наданні інформації про особу, яка звернулась за видачею свідоцтва про смерть. На вересень 2024 переплата пенсії у розмірі 9880,28 грн по особовому рахунку № [NUMBER] померлої [PERSON] не відшкодована. Оскільки пенсію [PERSON] за період березень-квітень 2024 року в сумі 19566, 74 грн отримано безпідставно, особа, яка її отримала, зобов`язана повернути кошти Пенсійному фонду. Провадження у даній справі відкрито 15.11.2024, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. У судові засідання відповідачка не з`являлася, про розгляд справи повідомлена належним чином, до суду повернулись рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення із відміткою «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою». \~ \~ \~ \~Також про судовий розгляд відповідачка була повідомленою через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошень про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідачка про причини неявки у судові засідання суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала, отже вважається такою, що не з`явилася у судове засідання без поважних причин. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Суд, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Судом встановлено, що згідно розрахунку переплати пенсії по пенсійній справі №926160802062 [PERSON] за період з 01.03.2024 по 30.04.2024 (померла [INFO] ) становить 9880,28 (фактично виплачено 19\~566,74 грн, повернуто Банком 23.04.2024 9686,46 грн ) гривень. 24.06.2024 року заступник начальника головного управління ПФУ в Івано-Франківській області звернувся з листом до центрального відділу ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції про надання інформації щодо особи, яка звернулася за видачею свідоцтва про смерть [PERSON] , на що листом відділу ДРАЦС у м.Івано-Франківську 09.07.2024 №275/32.15.6.16 надано відповідь, що така інформація є конфіденційною та не підлягає розголошенню. Підставою звернення позивача до суду є переплата пенсії у розмірі 9880,28 грн у період з 01.03.2024 по 30.04.2024 по особовому рахунку [PERSON] у зв`язку із несвоєчасним отриманням інформації про смерть останньої. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійне забезпечення здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі смерті пенсіонера виплата пенсії припиняється. Згідно із статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому випадку суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. Згідно листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24.04.2024 №20.1.0.0.0/7-240423/24555 на звернення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про повернення грошових коштів, зарахованих на рахунок [PERSON] , Банк повідомив щодо виконання в межах наявного залишку у сумі 9686,46 гривень. Таким чином, судом встановлено, що переплата пенсії, нарахованої [PERSON] , яка померла [INFO] , становить 9880,28 гривень. 15.07.2024 року заступник начальника головного управління ПФУ в Івано-Франківській області звернувся з листом до [PERSON] з пропозицією отримання допомоги на поховання після смерті [INFO] [PERSON] , та проінформував про добровільне повернення на рахунок Пенсійного фонду переплати в сумі 9880,28 грн за період з 01.03.2024 по 30.04.2024. 06.09.2024 в.о. начальника головного управління ПФУ в Івано-Франківській області звернувся з претензією до [PERSON] про відшкодування Головному управлінню Пенсійного фонду України матеріальну шкоду щодо зайво виплаченої пенсії по віку в сумі 9880,28 грн, яка виникла у зв`язку з виплатою пенсії після смерті [PERSON] , однак із доданої копії конверта неможливо встановити факт одержання такого листа [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зауважує, що будь-яких доказів про отримання (зняття), нарахованої пенсії [PERSON] після її смерті [INFO] відповідачкою [PERSON] матеріали справи не містять, а тому посилання позивача на безпідставне отримання таких коштів відповідачкою суд вважає необґрунтованим. Згідно з ч. 1 ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відповідно правового висновку Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року (справа №686/26486/14-а) зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч. 1ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, є зокрема подання документів з явно неправильними відомостями. Аналіз наведених норм свідчить про те, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані за умови зловживань з боку пенсіонера, зокрема, в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Суд звертає увагу, що механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, врегульований Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 №6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 за № 374/7695 (далі - Порядок №6-4). Згідно пункту 3 вказаного Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі наявності недобросовісності з боку набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Крім того, у § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Отже, суд, встановивши відсутність умов, за наявності яких, відповідно до вимог законодавства України, можливе повернення переплати пенсії відповідачкою [PERSON] , вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed