Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

Вказана позовна заява надійшла до суду 21.06.2024 року. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 21.06.2017 року у справі №506/225/17 позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» про стягнення грошової суми з [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі 495589,57 грн та судові витрати у розмірі 7433,84 грн. 02.08.2017 року на виконання вказаного рішення суду видано виконавчі листи, які було пред`явлено на примусове виконання до Подільського міжрайонного\~ відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (м.Одеса). 19.09.2017 року заступником начальника відділу Дороговим О.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54730684 про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» у розмірі 495589,57 грн. Також 19.09.2017 року заступником начальника відділу Дороговим О.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54730840 про стягнення судових витрат з [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» у розмірі 7433,84 грн. 29.06.2018 року заступником начальника відділу Дороговим О.Б. винесені постанови про закінчення вказаних виконавчих проваджень на підставі п.15 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» з зазначенням, що коштів від реалізації заставленого майна недостатньо для задоволення вимог стягувача. Перераховано на користь банку 173748,44 грн ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 29.03.2023 року у справі №506/225/17 за скаргою АТ «Ощадбанк» на дії заступника начальника Відділу Дорогова О.Б. в частині винесення вказаних постанов про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2018 року визнано неправомірними\~ та скасовано, а також постановлено відновити зазначені виконавчі провадження. Постановою Одеського апеляційного суду\~ від 22.08.2023 року апеляційну скаргу заступника начальника відділу Дорогова О.Б. на ухвалу Красноокнянського районного суду Одеської області від 29.03.2023 року залишено без задоволення, а ухвалу суду залишено без змін. Вищевказані виконавчі провадження були відновлені, але станом на час звернення позивача до суду завершені у зв`язку з не пред`явленням виконавчих документів до Відділу у місячний строк з моменту відновлення, оскільки виконавчі документи було втрачено. Ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 20.12.2023 року визнано поважною причину пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, поновлено строки для їх пред`явлення до виконання та видано дублікати виконавчих листів.12.06.2024 року стягувачем пред`явлено виконавчі документи на виконання до приватного виконавця\~ виконавчого округу Цинєва В.О. В той же день приватним виконавцем відкрито ВП №75286347 з виконання виконавчого листа №506/225/17 від 21.02.2024 року, виданого Красноокнянським районним судом Одеської області про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 321841,13 грн та ВП №75286782 про стягнення судових витрат у розмірі 7433,84 грн з боржника [PERSON] . 12.06.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження 75286947. Після відкриття виконавчого провадження стало відомо, що [PERSON] 29.06.2023 року подарував своєму сину [PERSON] земельні ділянки, а саме: з кадастровим номером 5123185200:01:001:0270, площею 4,3281 га, вартістю на момент відчуження 167932,67 грн згідно договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П., зареєстрованого за номером 1713 та з кадастровим номером 5123185200:01:001:0482, площею 4,2511 га, вартістю на момент відчуження 164942,02 грн згідно договору дарування земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П., зареєстрованого за номером 1712. На момент здійснення безоплатного відчуження вказаних земельних ділянок на користь свого сина у [PERSON] був наявний залишок заборгованості у розмірі 321841,13 грн за кредитним договором та 7433,84 грн судових витрат, які підтверджені рішенням суду. Станом на день звернення до суду заборгованість за зведеним виконавчим провадженням складає 362740,46 грн з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження. На думку приватного виконавця, метою укладення даних договорів дарування було приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок рішення суду\~ (грошового зобов`язання) та від звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення. Приватний виконавець вважає, що вказані обставини є беззаперечним свідченням того, що договори дарування було укладено боржником з метою недопущення звернення стягнення на його майно, при цьому він діяв недобросовісно та зловживаючи своїми правами, маючи на меті завдання шкоди кредитору. Фактично боржником виведено майно для уникнення накладення на нього арешту та можливої подальшої реалізації в рахунок погашення боргу за рішенням суду. Тому боржником порушено принцип доброчесності, здійснено відчуження майна на шкоду кредитора у період наявності боргу, підтвердженого рішенням суду, у зв`язку з чим договори дарування набувають ознак фраудаторного правочину, у зв`язку з чим з метою захисту прав кредитора приватний виконавець змушений звернутися до суду з даним позовом та просив визнати недійсними договори дарування вказаних земельних ділянок від 29.06.2023 року, посвідчені приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу\~ Пантілєєвою І.П., укладені між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за №№1712 та 1713 та скасувати рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки на підставі зазначених договорів дарування, а також стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 24.06.2024 року позовну заяву було залишено без руху. Крім того, ухвалою від 24.06.2024 року винесено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначені земельні ділянки. Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачів ухвалою від 29.07.2024 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії-Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до суду надійшли письмові пояснення щодо предмета спору /а.с.85-90/, в яких представник вказаної третьої особи позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що 17.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір №940, відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 400000 грн з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 17 вересня 2012 року. В забезпечення виконання кредитного договору були укладені: - 18.09.2007 року між АТ «Ощадбанк» та Цеханівською асоціацією фермерів «Тростянець» - Договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Красноокнянського районного нотаріального округу Одеської області Бушуєвою І.І., предметом якого є нежитлова будівля- свиноферма, загальною площею 860,7 кв.м., розташована за адресою: с.Цеханівка Красноокнянського району Одеської області, на земельній ділянці, площею 15000 кв.м.; - 18.09.2007 року між АТ «Ощадбанк» та Цеханівською асоціацією фермерів «Тростянець» - Договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Красноокнянського районного нотаріального округу Одеської області Бушуєвою І.І., предметом якого є нежитлова будівля -зерносклад, загальною площею 916,6 кв.м., розташована за адресою: с.Цеханівка Красноокнянського району Одеської області, на земельній ділянці, площею 15000 кв.м; - 19.09.2007 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] - Договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Красноокнянського районного нотаріального округу Одеської області Бушуєвою І.І., предметом якого є домоволодіння, загальною площею 82,2 кв.м., розташоване за адресою: с.Цеханівка Красноокнянського району Одеської області, на земельній ділянці, площею 2200 кв.м.; - 19.09.2007 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] - Договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Красноокнянського районного нотаріального округу Одеської області Бушуєвою І.І., предметом якого є домоволодіння, загальною площею 79,4 кв.м., розташоване за адресою: с.Цеханівка Красноокнянського району Одеської області, на земельній ділянці, площею 3400 кв.м. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором Банк звернувся до Красноокнянського районного суду Одеської області із позовом до Цеханівської асоціації фермерів «Тростянець» про звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлової будівлі свиноферми та нежитлової будівлі зерноскладу. Заочним рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 23.10.2014 року у справі №506/583/14-ц позов Банку задоволено, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року у розмірі 487203,55 грн, звернено стягнення на вищевказані нежитлові будівлі свиноферми та зерноскладу, визначено спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів/продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предметів іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку». Вказане рішення набрало законної сили та на його виконання були видані відповідні виконавчі листи. В рамках виконавчого провадження №54747699 щодо боржника ЦАФ «Тростянець» 16.04.2018 року було реалізовано нежитлову будівлю свиноферми за ціною продажу 97328,80 грн та нежитлову будівлю зерноскладу за ціною продажу 108243,20 грн. Загальна сума реалізації склала 205572 грн. Виконавче провадження відносно ЦАФ «Тростянець» було закінчено 19.06.2018 року та у відповідній постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено, що коштів від реалізації заставленого майна недостатньо для задоволення вимог стягувача (перераховано стягувачу 173748,44 грн). Крім того, у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором Банк також звернувся до Красноокнянського районного суду Одеської області\~ із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у загальній сумі 495589,57 грн. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 21.06.2017 року у справі №506/255/17 за позовом АТ «Ощадбанк» про стягнення грошової суми з [PERSON] позов задоволено та стягнуто на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі 495589,57 грн та судові витрати у розмірі 7433,84 грн. На підставі вказаного рішення було видано два виконавчих листа від 02.08.2017 року щодо боржника [PERSON] , а саме: про стягнення на користь АТ «Ощадбанк» суми боргу у розмірі 495589,57 грн та судових витрат у розмірі 7433,84 грн. Вказані виконавчі листи були пред`явлені на примусове виконання до Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Разом з цим, 29.06.2018 року Відділом були винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень №54730684 щодо стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 495589,57 грн (у постанові зазначено, що коштів від реалізації заставленого майна недостатньо для задоволення вимог стягувача, перераховано 173748,44 грн) та №54730840 щодо стягнення з [PERSON] судових витрат у розмірі 7433,84 грн (у постанові зазначено, що коштів від реалізації заставленого майна недостатньо для задоволення вимог стягувача, перераховано 173748,44 грн). В обох випадках як на підставу закінчення виконавчих проваджень Відділ посилався на п.15 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки вказані виконавчі провадження були відкриті на підставі рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не на підставі рішення суду про звернення стягнення на майно, у державного виконавця, в якого перебував на виконання виконавчий лист №506/225/17, були відсутні підстави виносити постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 15 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». За наслідками безпідставного закінчення виконавчих проваджень\~\~ №54730684 та №54730840 неправомірними діями Відділу боржник [PERSON] був звільнений від обов`язку виконання судового рішення, що є грубим порушенням прав стягувача. Тому банк звернувся до суду зі скаргою від 01.02.2023 року на дії Відділу щодо визнання дій незаконними та скасування постанов про закінчення виконавчого провадження. Ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 29.03.2023 року у справі №506/225/17 за скаргою АТ «Ощадбанк» на дії заступника начальника Відділу в частині винесення постанов про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2018 ВП №54730684 та ВП №54730840 визнано неправомірними, скасовано вищевказані постанови та постановлено відновити зазначені виконавчі провадження. Після постановлення вказаної ухвали суду боржник [PERSON] вже був обізнаний із змістом даної ухвали суду, оскільки у справі від його імені виступав його син [PERSON] , відтак боржник міг усвідомлювати наслідки прийнятого рішення, а саме: відновлення відносно нього відповідних виконавчих проваджень. Постановою Одеського апеляційного суду від 22.08.2023 року апеляційну скаргу заступника начальника Відділу на ухвалу Красноокнянського районного суду Одеської області від 29.03.2023 року залишено без задоволення, а ухвалу суду залишено без змін. Вищевказані виконавчі провадження були відновлені, але станом на теперішній час завершені у зв`язку з непред`явленням виконавчих документів до Відділу у місячний строк з моменту відновлення, оскільки виконавчі документи було втрачено. Ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 20.12.2023 року визнано поважною причину пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, поновлено строки для їх пред`явлення до виконання та видано дублікати виконавчих листів. 12.06.2024 року АТ «Ощадбанк» пред`явлено виконавчі документи на виконання до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. та в цей же день приватним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №75286347 з виконання виконавчого листа №506/225/17 від 21.02.2024 року, виданого Красноокнянським районним судом Одеської області про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 321841,13 грн та ВП №75286782 про стягнення судових витрат у розмірі 7433,84 грн з боржника [PERSON] . 12.06.2024 року вказані виконавчі провадження були об`єднані у зведене виконавче провадження 75286947. Разом з тим, 29.06.2023 року [PERSON] подарував, тобто безоплатно відчужив належні йому земельні ділянки з кадастровими номерами 5123185200:01:001:0270 та 5123185200:01:001:0482 своєму сину [PERSON] . Таким чином, відчуження належного боржнику нерухомого майна було проведено у той час, коли ще не було відновлено виконавче провадження, отже майно боржника було вільне від обтяжень, проте судом першої інстанції вже було постановлено ухвалу про відновлення виконавчих проваджень щодо боржника. Незважаючи на те, що ухвала суду не набрала законної сили, оскільки представником ДВС була подана апеляційна скарга, боржник, усвідомлюючи наслідки відновлення виконавчих проваджень, з метою подальшого уникнення від майнової відповідальності, вчинив дії щодо відчуження на безоплатній основі цього нерухомого майна перед можливим накладенням на нього арешту і наступної примусової реалізації. На думку представника АТ «Ощадбанк», ознаками фраудаторності оспорюваних правочинів є: сторона оспорюваного договору боржник [PERSON] відчужив належне йому нерухоме майно та уклав оспорювані приватним виконавцем правочини вже після ухвалення рішення про стягнення заборгованості та постановлення ухвали про відновлення відносно нього відповідних виконавчих проваджень; [PERSON] , як набувач спірного майна, є заінтересованою особою по відношенню до [PERSON] , оскільки вони є близькими родичами; окрім того, у справі №506/225/17 за скаргою Банку щодо визнання дій неправомірними та поновлення виконавчих проваджень [PERSON] виступав від імені та в інтересах свого довірителя [PERSON] ; після відчуження спірного майна у [PERSON] зменшився обсяг майна, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед стягувачем. Отже, оспорювані правочини були укладені вже після виникнення заборгованості [PERSON] перед кредитором і результатом відчуження нерухомого майна, яке було предметом укладених між відповідачами договорів, стала відсутність у боржника майна, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед стягувачем АТ «Ощадбанк», що, на думку представника АТ «Ощадбанк», свідчить про те, що укладаючи оспорювані договори, [PERSON] діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами, з метою уникнення звернення стягнення на його майно, тобто з метою уникнення майнової відповідальності, як особи, що відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили, несе відповідальність за своїми зобов`язаннями у зв`язку з невиконанням судового рішення від 21.06.2017 року у справі №506/255/17. З урахуванням зазначеного, АТ «Ощадбанк» підтримує позовні вимоги приватного виконавця в даній справі та вважає, що оспорювані правочини (договори дарування земельних ділянок від 29.06.2023 року) є фраудаторними, вчинені на шкоду інтересам кредитора АТ «Ощадбанк» та підлягають визнанню недійсними. Ухвалою від 08.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв В.О. в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає /а.с.68/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача представник АТ «Ощадбанк» в судовому засіданні позовні вимоги приватного виконавця Цинєва В.О. підтримав та просив їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні наданим суду письмовим поясненням АТ «Ощадбанк» та доповнив, що на даний час заборгованість залишається значною, тому є підстави для задоволення позову. При цьому, у разі примусової реалізації земельних ділянок,\~ будуть мати місце витрати\~ на їх реалізацію, оскільки «Сетам» забирає відповідні суми при реалізації. Тому представник АТ «Ощадбанк» вважає, що суму заборгованості будуть перекривати саме дві земельні ділянки і однієї буде недостатньо для повного погашення заборгованості, з урахуванням витрат на виконавче провадження. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вважаючи його безпідставним, так як ухвалою суду від 29.03.2023 року було поновлено виконавче провадження, але дана ухвала не вступила в законну силу, оскільки на дану ухвалу була подана апеляційна скарга. Договори дарування були укладені 29.06.2023 року, а ухвала апеляційного суду, якою ухвала від 29.03.2023 року була залишена в силі, була винесена лише 22.08.2023 року. Тому договори дарування були укладені в період відсутності будь-якого рішення, яке вступило в законну силу. Справа про звернення стягнення на склади була у 2014 році. Весь цей кредит був в взятий за допомогою іпотечного договору, там не було жодного договору з приводу стягнення сум. У 2017 році стягнули суму ще додатково. В даному кредиті був лише договір іпотеки. При цьому, справа щодо поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання була розглянута у відсутність відповідачів, тому незрозуміло, з яких поважних причин АТ «Ощадбанк» було пропущено цей строк та чому його було поновлено. Зауважив , що\~ відповідач [PERSON] поступово сплачує заборгованість. На даний час сплачена сума 159500 грн, тоді як загальний розмір заборгованості складає 321841 грн і судові витрати 7400 грн. Залишилась сума боргу близько 160000 грн., тобто\~ сплачено\~ 50% боргу. Вся сума одноразово\~ сплачено бути\~ не може, так як це завелика сума, але\~ у подальшому\~ обов`язково буде поступово виплачуватися, періодично раз чи два рази на місяць, залежно від справ у бізнесі. На даний час він є головою селянсько-фермерського господарства. Батько, у зв`язку з тим, що він у поважному віці, часто хворіє, саме тому вирішив подарувати йому земельні ділянки. При цьому, земельні ділянки були подаровані в період відсутності будь-якого юридично обґрунтованого рішення суду. Тому він просив у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідачу [PERSON] направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.167/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак\~ в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача [PERSON] в судове засідання неповажними і тому, відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутність. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєва І.П. в судове засідання не з`явилась, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність у відповідності до чинного законодавства. Свою позицію по суті спору не висловила /а.с.129/. Тому справа розглянута у відсутність вказаної третьої особи, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та пояснення відповідача [PERSON] , вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір №940, відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 400000 грн з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 17 вересня 2012 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 18.09.2007 року між АТ «Ощадбанк» та Цеханівською асоціацією фермерів «Тростянець» в особі голови Унтіли В.В. були укладені Договори іпотеки, предметом яких є нежитлові будівлі свиноферми та зерноскладу. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, АТ «Ощадбанк» звернулося до Красноокнянського районного суду Одеської області із позовом до Цеханівської асоціації фермерів «Тростянець» та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказані обставини встановлені заочним рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 23.10.2014 року у справі №506/583/14-ц, яким позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено повністю та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року в розмірі 487203,55 грн звернено стягнення на предмет іпотеки нежитлові будівлі зерноскладу та свиноферми, встановлено початкову ціну предметів іпотеки та визначено спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів/продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предметів іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», передано в управління АТ «Ощадбанк» предмети іпотеки та стягнуто солідарно з [PERSON] та Цеханівської асоціації фермерів «Тростянець» на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн /а.с.104-106/. Крім того, рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 21.06.2017 року у справі №506/255/17 позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Цеханівська асоціація фермерів «Тростянець» про стягнення заборгованості за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року станом на 13.04.2017 року у розмірі 495589,57 грн та судові витрати в сумі 7433,84 грн /а.с.101-103/. В подальшому, ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 29.03.2023 року у справі №506/225/17 за скаргою АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на дії державного виконавця, а саме на дії заступника начальника відділу Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дорогова О.Б.,\~ боржники [PERSON] , Цеханівська асоціація фермерів «Тростянець», скаргу АТ «Ощадбанк» задоволено: - визнано неправомірними дії заступника начальника відділу Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дорогова О.Б. в частині винесення постанови ВП №54730684 про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2018 року на підставі п.15 ч.1, ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»; - скасовано постанову заступника начальника відділу Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дорогова О.Б. про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2018 року ВП №54730684; - відновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №506/225/17, який виданий 21.06.2017 року Красноокнянським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року станом на 13.04.2017 року в розмірі 495589,57 грн; - визнано неправомірними дії заступника начальника відділу Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дорогова О.Б. в частині винесення постанови ВП №54730840 про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2018 року на підставі п.15 ч.1, ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»; -\~ скасовано постанову заступника начальника відділу Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дорогова О.Б. про закінчення виконавчого провадження від 29.06.2018 року ВП №54730840; - відновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №506/225/17, який виданий 21.06.2017 року Красноокнянським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» судових витрат в сумі 7433,84 грн /а.с.97-100/. Постановою Одеського апеляційного суду від 22.08.2023 року апеляційну скаргу заступника начальника Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дорогова О.Б. на ухвалу Красноокнянського районного суду Одеської області від 29.03.2023 року у справі №506/225/17 за скаргою АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на дії державного виконавця залишено без задоволення, а ухвалу суду від 29.03.2023 року залишено без змін. /а.с.91-96/. За заявою представника АТ «Ощадбанк» ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 20.12.2023 року визнано поважною причину пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, поновлено строки для їх пред`явлення до виконання та постановлено видати дублікати виконавчих листів. На підставі вказаної ухвали 21.02.2024 року видано дублікати виконавчих листів про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року станом на 13.04.2017 року у розмірі 495589,57 грн та судових витрат в сумі 7433,84 грн /а.с.17, 18/. Постановами приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. від 12.06.2024 року відкрито виконавчі провадження №№75286347 та 75286782 з виконання вказаних виконавчих листів від 21.02.2024 року /а.с.11, 12/. Після відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем Цинєвим В.О. було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з якої було встановлено факт відчуження [PERSON] належних йому земельних ділянок з кадастровими номерами 5123185200:01:001:0482 та 5123185200:01:001:0270 за договорами від 29.06.2023 року /а.с.19-21, 22, 23/. Так, 29.06.2023 року між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдаровуваний) укладено Договір дарування земельної ділянки, площею 4,2511 га, кадастровий номер 5123185200:01:001:0482, цільове призначення: для ведення фермерського господарства, яка розташована за адресою: Одеська область, Подільський (колишня назва Окнянський) район, Цеханівська сільська рада (за межами населеного пункту). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 164945,02 грн. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П. та зареєстрований в реєстрі за №1712 /а.с.24-26/. Крім того, 29.06.2023 року між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдаровуваний) укладено Договір дарування земельної ділянки, площею 4,3281 га, кадастровий номер 5123185200:01:001:0270, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Одеська область, Подільський (колишня назва Окнянський) район, Цеханівська сільська рада. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 167932,67 грн. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П. та зареєстрований в реєстрі за №1713 /а.с.27-29/. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.1,2, ст. 4 ЦПК України , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: - особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; - наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); - враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20)). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто, має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто ,оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі). Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі №523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України». Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року в справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) вказано, що: «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)». Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)). Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року в справі № 644/5819/20 (провадження № 61-1787св23)). У постанові від 05.01.2024 року у справі №761/40240/21 (провадження №61-13013св23), Верховний Суд зауважив, що недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину. В практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна. Одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Як зазначив Верховний Суд у вищезазначеній\~ постанові від 05.01.2024 року у справі №761/40240/21 (провадження №61-13013св23), до обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору дарування) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили; дарувальник, який відчужує частку в праві спільної часткової власності на квартиру на підставі безоплатного договору на користь свого сина після пред`явлення до нього позову, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки оспорюваний договір направлено на недопущення звернення стягнення на майно боржника та зменшення обсягу його майна; суди встановили, що моментом вчинення оспорюваного безоплатного договору є 23 вересня 2014 року (тобто після відкриття провадження в справі № 753/15547/14-ц і до ухвалення рішення суду в справі № 753/15547/14-ц); контрагент з яким поручитель за кредитним договором вчинив оспорюваний договір (син); після відчуження спірного майна у поручителя відсутнє інше майно, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про кваліфікацію договору дарування частки в праві спільної часткової власності на квартиру як такого, що вчинений на шкоду кредитору. Для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна. Так, у справі, що розглядається, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , маючи непогашену заборгованість за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року, яка стягнута з нього за рішенням суду від 21.06.2017 року у справі №506/225/17, після винесення судом ухвали від\~ 29.03.2023 року у справі №506/225/17 за скаргою АТ «Ощадбанк» на дії державного виконавця, якою відновлене виконавче провадження з виконання виконавчих листів за рішенням суду від 21.06.2017 року, будучи обізнаним про факт наявності у нього заборгованості за вказаним кредитним договором та факт постановлення даної ухвали, оскільки при її постановленні в судовому засіданні був його представник відповідач [PERSON] , 29.06.2023 року вчинив оспорювані договори дарування земельних ділянок, які за своєю правовою природою є безоплатними договорами, з членом своєї сім`ї сином [PERSON] , у зв`язку з чим зменшився обсяг майна [PERSON] , що, в свою чергу, унеможливило виконання вищевказаного рішення суду про стягнення заборгованості. Тому, враховуючи релевантну практику Верховного Суду по аналогічним справам, та обставини справи, що розглядається , суд прийшов до висновку , що\~ вказане свідчить про те, що оспорювані договори дарування земельних ділянок укладені [PERSON] зі своїм сином [PERSON] \~ всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом, оскільки вказані договори дарування направлено на недопущення звернення стягнення на майно боржника та зменшення обсягу його майна, тобто для уникнення виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили та про існування такого судового рішення сторонам було достеменно відомо, а тому вказані договори є такими, що вчинені на шкоду кредитору. Таким чином, наявні підстави для визнання зазначених договорів дарування недійсними. Разом з тим , в судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомив, що після відкриття провадження у справі частина заборгованості за кредитним договором №940 від 17.09.2007 року сплачена, на підтвердження чого надав копії квитанцій про перерахування коштів на рахунок приватного виконавця Цинєва В.О. від 26.07.2024 року на суму 50000 грн, від 07.10.2024 року на суму 30000 грн, від 05.11.2024 року на суму 49505 грн та від 09.12.2024 року на суму 30000 грн, а всього на загальну суму 159505 грн /а.с.130, 131, 143, 152/. Виходячи з зазначеного, залишок заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає 162336,13 грн (321841,13 грн 159505 грн). Факт часткового погашення заборгованості представник АТ «Ощадбанк» в судовому засіданні не заперечував, зауваживши, що на користь АТ «Ощадбанк» фактично надійшли менші суми, ніж ті, що зазначені в квитанціях, оскільки з зазначених сум приватним виконавцем спочатку вираховуються витрати виконавчого провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Як вбачається з вищевказаних договорів оренди земельних ділянок, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5123185200:01:001:0482 становить 164945,02 грн, а нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5123185200:01:001:0270 становить 167932,67 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з урахуванням часткового погашення заборгованості за кредитним договором після відкриття провадження по даній справі, з метою забезпечення прав АТ «Ощадбанк» на погашення заборгованості за кредитним договором, достатнім буде визнання недійсними договору дарування земельної ділянки з кадастровим номером 5123185200:01:001:0482, нормативно-грошова оцінка якої становить 164945,02 грн зі скасуванням відповідного рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а тому в цій частині позов слід задовольнити. Визнання ж недійсним договору дарування і щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5123185200:01:001:0270, нормативно-грошова оцінка якої становить 167932,67 грн, з урахуванням залишку заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором, буде непропорційним втручанням у право особи на мирне володіння майном. Тому в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Враховуючи, що у позивача при зверненні до суду були підстави для заявлення позовних вимог про визнання недійсними обох договорів дарування, однак судом частково задоволено позовні вимоги, так як після відкриття провадження по справі відповідачем частково погашено заборгованість за кредитом, у зв`язку з чим необхідність у визнанні недійсним одного з договорів дарування відпала, то суд вважає, що з відповідачів в рівних частках слід стягнути всі понесені судові витрати по сплаті судового збору. Так, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 4993,17 грн за подання позовної заяви та в сумі 1514 грн за подання заяви про забезпечення позову, а всього в сумі 6507,17 грн. Тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати в рівних частках по 3253,59 грн з кожного.

Outcome: partial