Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] заборгованість за укладеним Договором позики №1 від 01.09.2023 року у розмірі 254000,00 гривень та відшкодування понесених судових витрат у розмірі 7047,20 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що згідно умов укладеного 01.09.2023 року Договору грошової позики №1 відповідач [PERSON] отримав від позивача, ФОП [PERSON] 250000,00 гривень, які зобов`язувався повернути по закінченню 6-місячного строку з моменту отримання грошових коштів. На підтвердження фактичного отримання коштів у розмірі 250000,00 гривень відповідач надав позивачеві відповідну розписку, в якій додатково зобов`язувався повернути взяті у борг кошти до 01.03.2024 року. У разі недотримання виконання обов`язку щодо своєчасного повернення позичених коштів, відповідач погоджувався на сплату 4000,00 гривень штрафних санкцій, що відповідає п. 5.1. укладеного Договору грошової позики №1 від 01.09.2024 року. Отримання коштів у позику було обумовлено критичним фінансовим становищем відповідача, який напередодні уклав з ним Договір №1 від 30.08.2023 року про надання послуг з технічного обслуговування, поточного ремонту та діагностики автомобіля Renault Kango VIN номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є власністю Фермерського господарства "Пальваль Юрій Дмитрович". Відповідач стверджував, що він є кінцевим бенефіціарним власником та співзасновником Фермерського господарства "Пальваль Юрій Дмитрович" (код ЄДРПОУ 31465498), а кошти йому потрібні для відповідного фінансування власних потреб. З відкритих джерел інтернет-ресурсів позивач пересвідчився, що дійсно відповідачеві належить 15% статутного фонду ФГ " [PERSON] " як кінцевому беніфіціару та співзасновнику (статутний внесок визначений у розмірі 120000,00 гривень). Запевняючи у поверненні коштів відповідач запропонував зазначити у п. 1.3. Договору про надання грошової позики від 01.09.2023 року, що позичальник у якості гарантії повернення коштів передає у тимчасову власність позикодавцю автомобіль Renault Kango VIN номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який в цей час знаходився у нього на тривалій процедурі проведення значних відновлювальних ремонтних робіт. На підтвердження своїх ділових намірів відповідач передав позивачу технічний паспорт на автомобіль, узгодивши можливість його утримання ним до того часу, поки він не поверне кошти. Позивач свої зобов`язання за укладеним Договором позики виконав в повному обсязі, передав відповідачеві обумовлену грошову суму, що підтверджується зазначеною розпискою. Відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав та не повернув в узгоджений сторонами строк грошові кошти та проценти за користування ними, в зв`язку з чим позивач змушений був скористатися послугами професійного адвоката М.Гуцала, з яким 26.02.2024 року уклав договір про надання правничої допомоги. На виконання такого договору для супроводження справи в суді позивачем сплачено адвокату 3800,00 гривень гонорару за складання позовної заяви та клопотання про вжиття заходів забезпечення позову. Таким чином попередній розрахунок судових витрат складає 7047,20 гривень (3247,20 гривень судового збору + 3800,00 гривень за надану правничу допомогу). Заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу за рахунок відповідача вважає співмірними, з огляду на складність справи та діючого рішення Ради адвокатів Харківської області №13/17 від 21.07.2021 щодо мінімальних ставок адвокатського гонорару. Враховуючи недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язання, позивач звертається до суду з відповідним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму позики, штрафних санкцій, витрат на правову допомогу адвоката та зі сплати судового збору. (а.с. 1-9). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.03.2024 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про дату, час та місце судового розгляду. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач та представник позивача подали до суду заяви, в яких просили провести розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, неодноразово в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавав. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.02.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи на підставі ч.4 статті 223, ч.1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, додані на її обґрунтування, суд встановив наступне: 30 серпня 2023 року між позивачем ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір №1 про надання послуг з технічного обслуговування, поточного ремонту та діагностики автомобіля Renault Kango VIN номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 12-17). Вказаний автомобіль для ремонту був переданий позивачеві згідно Акту приймання-передачі від 01.09.2023 року (а.с.11) 01.09.2023 року між позивачем ФО-П [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики, згідно якого [PERSON] передав відповідачеві грошові кошти в розмірі 250000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень (п.1.1 Договору), а позичальник зобов`язався повернути зазначену суму у термін, встановлений п. 2.1, тобто строком на 6 місяців з моменту отримання грошової суми. Згідно пункту 5.1 укладеного Договору, при порушенні строку повернення позики, позичальник сплачує штраф у розмірі 4000,00 гривень, а також пеню в розмірі одного відсотка від загальної суми позики, зазначеної у п. 1.1 Договору, за кожен тиждень прострочення виплати (а.с. 18-19). Договір підписаний власноручно позивачем та відповідачем. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач [PERSON] надав розписку від 01.09.2023 року, в якій зазначив, що отримав в борг від ФО- [PERSON] грошові кошти в розмірі 250000,00 гривень. Зобов`язався повернути отримані кошти в повному обсязі своєчасно до 01.03.2024 року. У разі недотримання цього обов`язку зобов`язався виплатити штраф у розмірі 4000,00 гривень, а також пеню в розмірі одного відсотка від загальної суми позики за кожен тиждень прострочення виплати. У якості гарантії повернення коштів передав у тимчасову власність ФО- [PERSON] автомобіль Renault Kango VIN номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 11, 24). Оригінал розписки та Договору позики надано позивачем до матеріалів справи (а.с.106) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником автомобіля Renault Kango VIN номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2018 року випуску, переданого відповідачем в якості гарантії виконання зобов`язань є «ФГ Пальваль Юрій Дмитрович» (а.с. 28-29). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №369087982 від 08.03.2024 року, відповідач [PERSON] є правокористувач (право постійного користування земельною ділянкою) земельної ділянки кадастровий номер 6321786000:01:000:1101, площею 16 га, власником є Територіальна громада Зміївської міської ради, код ЄДРПОУ 04058674 (а.с. 30-31). З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань на 07.03.2024 року відповідачу [PERSON] належить 15% статутного фонду ФГ «Пальваль Юрій Дмитрович», як кінцевому беніфіціару та засновнику (статутний внесок визначений у розмірі 120000,00 гривень) (а.с. 32-33). Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі N6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Положеннями статей 1049, 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) Згідно з ч.1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджується виникнення між сторонами справи договірних зобов`язань, за якими відповідач зобов`язаний повернути отриману від позивача грошову суму в розмірі 250000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень. Доказів виконання О.Пальваль своїх зобов`язань за Договором позики матеріали справи не містять, а отже вказана сума підлягає стягненню з відповідача, разом із сумою штрафних санкцій в розмірі 4000,00 гривень, обумовлена Договором. Що стосується вимоги про стягнення судових витрат та витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне: Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Позивачем при поданні позовної заяви подано квитанції про сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 2032,00 гривень, а також сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 1211,20 гривень, які підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Крім того, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 26.02.2024 року та Акту приймання-передачі послуг за договором про надання правничої допомоги від 11.03.2024 року, вартість яких складає 3800,00 гривень. (а.с.34, 35-36) Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума сплаченого судового збору за подання позовної заяви та подання заяви про забезпечення позову, а також витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved