Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

12 серпня 2017 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] Франківським районним у місті Львові відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про одруження 12 серпня 2017 року зроблено відповідний актовий запис №647. У подружжя у шлюбі народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Залізничинм районним у місті Львові відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 05.09.2018 року. Позов мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між подружжям, відповідач ігрозалежний, брав керити без згоди позивачки, виносить з дому речі, потім їх викуповує, має значні борги перед кредитними організаціями. Свою залежність не визнає, не хоче вживати жодних заходів для вирішення проблеми. Відповідач жодним чином не допомагає в утриманні дитини, жодних коштів не надає. Між сторонами втрачено почуття любові та взаєморозуміння, вони стали чужими людьми. Позивачка вважає, що зберігати даний шлюб для неї є небезпечно, оскільки вона переживає за себе та за дитину, з врахування створених відповідачем боргів. Рішення про розірвання шлюбу позивачкою прийнято остаточно. Примирення між сторонами неможливе. Крім того відповідач відмовляється добровільно сплачувати аліменти, коштів на утримання дитини не надає, інших утриманців немає. Крім того з метою захисту інтересів сина, позивачка просить стягувати з відповідача кошти на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку з часу подачі заяви і до повноліття. Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі. Позивачка подала до суду клопотання, згідно з яким просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ЦПК України. На підставі положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Cторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.08.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.08.2017 року, Франківським районним у місті Львові відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (актовий запис №647). Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка [PERSON] , дружини - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 05.09.2018 року, виданого Залізничним районним у місті Львові відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, у сторін під час шлюбу народився син: [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин, примирення між ними неможливе та суперечить інтересам подружжя. У ході судового провадження примирення між сторонами не відбулось. Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи те, що шлюб ґрунтується на засадах добровільності, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнала, оскільки примирення між сторонами є неможливим, сімейний розлад носить тривалий та постійний характер, сім`ю поновити неможливо, суд дійшов висновків про наявність достатніх підстав для задоволення позову. Разом із тим, на підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ст. 179 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Статтею 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конституція України в статті 48 встановлює право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Основний Закон України покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51),у той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51). Судовий захист майнових прав дитини передбачає звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання її майнових прав, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Виплата аліментів на дитину є виключним правом дитини та обов`язком батьків до її повноліття, затвердженим законодавством України. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як вбачається у позовній заяві дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Беручи до уваги вищенаведені обставини, суд вважає, що позов підлягає до задоволення та слід стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 30 вересня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи розмір аліментів, суд також виходить з того, що в процесі розгляду справи не встановлено жодних даних про те, що рівень доходів відповідача не дає йому змоги забезпечити виплату аліментів на утримання власної дитини, обов`язок нести витрати на дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання відповідача окремо, не звільняє його від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та догляду за дитиною пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Відповідно до ст.430 ЦПК, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Згідно з ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з моменту пред`явлення позову, в даному випадку - з 30.09.2024 року. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. за вимогу про стягнення аліментів. Окрім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача на користь позивача судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved