Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі ФК), просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 50795,33 грн, з яких сума кредиту 18199,73 грн, сума процентів за користування кредитом 32595,60 грн, нарахованих позивачем процентів за 21 календарний день 7605,57 грн та судові витрати. Позовна заява обґрунтована, тим що 19.06.2023 між ТОВ «Авентус Україна» (далі АУ) та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи АУ було укладено електронний договір №\~6777327 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту АУ затверджених наказом № 205-ОД від 10.02.2022 та розміщених їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. 27.05.2024 між АУ, як клієнтом, та ФК як фактором, було укладено договір факторингу №\~27.05/2024-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права вимоги за кредитним договором. Всупереч умов договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Таким чином, до ФК відповідно до укладеного Договору факторингу перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №\~6777327. Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідача щодо предмету спору. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В суд представник позивача не з`явився. У позовній заяві зазначив, що не заперечує щодо розгляду справи без його участі та без участі відповідача і можливого ухвалення заочного рішення. Також додав клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.\~46). Відповідач в судове засідання не з`явився про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За неявки сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів і вважає встановленими наступні обставини. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, судовий розгляд здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). За результатом дослідження матеріалів справи судом встановлено наступне. 19.06.2023 між АУ та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи АУ було укладено електронний договір №\~6777327 про надання споживчого кредиту, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Згідно п.п. 1.3., 1.4 договору сума кредиту складає 19'000 грн., строк кредиту 360 днів. Відповідно до п. 1.5.1 договору Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. У період з 19.06.2023 по 26.05.2024 відповідачем здійснено оплату на рахунок первісного кредитора в розмірі 21'000 грн, які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 800,27 грн та оплату процентів за користування коштами у розмірі 20'199,73 грн. Згідно п. 4.1. Кредитного договору передбачено, що АУ має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 27.05.2024 між АУ, як клієнтом, та ФК, як фактором, було укладено договір факторингу №29.05/2024-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати кошти в розпорядження АУ (клієнта) (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб\~- боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу перехід від клієнта (АУ) до фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора (позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно З статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між АУ та відповідачем, яким окрім договору № 5483464 про надання споживчого кредиту був підписаний також і паспорт споживчого кредиту, який містить зазначення розміру відсотків за користування кредитом. Як вбачається з матеріалів справи, на вказаному документі міститься підпис відповідача, відповідач був ознайомлений з механізмом кредитування та вартістю кредиту. Таким чином, у відповідача не могло виникнути припущень щодо безвідсоткового використання коштів. Відповідач усвідомлював, який характер відносин з позивачем настає при укладанні даного кредитного договору. Більше того, відповідач підтвердив свою згоду на те, що він обізнаний з конкретними умовами кредитування у його випадку. Факт переказу коштів підтверджено довідкою ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про переказ коштів на платіжну картку відповідача. АУ, правонаступником якого у зобов`язанні є ФК, належним чином виконував свої обов`язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти, але належним чином не виконує свої обов`язки за договором. Суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за з яких сума кредиту 18199,73 грн, сума процентів за користування кредитом 32595,60 грн, нараховані позивачем проценти за 21 календарний день - 7605,57 грн підлягає задоволенню. Наведений позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховується: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Слід зазначити, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказана позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20). На підтвердження понесених позивачем витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги надано договір про надання правничої (правової) допомоги від 17.07.2024 №17/07-2024, акт прийому-передачі робіт (наданих послуг) згідно Договору від 17.07.2024 №17/07-2024, рахунок на оплату по замовленню від 14.08.2024 № 4135/14/08, про оплату послуг з надання правової допомоги у розмірі 10'000 грн. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 10'000 грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат. З наданого рахунку та акту про надання правової допомоги вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи та тим, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження. Загальний обсяг позову з додатками склав 172 сторінки, що значно ускладнило розгляд справи, вимагаючи надмірних, для такої категорії справ, матеріальних та людських ресурсів суду.\~Там,\~де можна\~було обійтися\~складенням витягів\~з документів,\~надано повний\~їх текст,\~додатки долучені\~у хаотичному\~порядку (стосовно\~правової допомоги\~-\~додатки 7,\~10,\~13,\~19,\~32), навіть всі адреси учасників процесу в позовній заяві наведені у неналежній формі, яка встановлена підпунктом 2, п.\~32 Правил надання послуг поштового зв`язку затверджених Постановою КМУ №270 від 05.03.09. Вимога дотримання відповідної форми також закріплена у ДСТУ 4163:2020 "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлення документів", затвердженого наказом ДП «УкрНДНЦ» від 01.07.2020 № 144 п. 5.6. Однак, беручи до уваги, що позов задоволено, суд враховує працю та зусилля адвоката спрямовані на захис інтересів клієнта у суді. Поряд з тим, також враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу, якістю та необхідністю затраченої праці. Витрати на правничу допомогу в розмірі 4'000 грн є більш відповідними критеріям якості, розумності та необхідності у справі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тож з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: partial