Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, уродженки села Бродок Старо Осколького району Бєлгородської області, російської федерації, місце реєстрації: [ADDRESS] , яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території України в с.Павлівка Волноваського району Донецької області у віці 79 років. Заяву обґрунтовує\~тим,\~що вонанародилася [INFO] в селі Павлівка Мар`їнського району Донецької області та її батьками є: [PERSON] та [PERSON] 24 лютого 2022 року розпочалася військова агресія російської федерації проти України та згідно з указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено військовий стан на всій території України. Її мати [PERSON] залишилася проживати на окупованій території в с. Павлівка Волноваського району Донецької області, оскільки не мала можливості виїхати із окупованої території. 12 березня 2022 року, під час артилерійського обстрілу села Павлівка Волноваського району Донецької області, внаслідок попадання артилерійського снаряду в житловий будинок [ADDRESS] , її мати загинула від множинних осколкових ран. Свідками загибелі матері були її сусіди і саме сусідами було складено Акт про смерть та зроблено фото світлини тіла загиблої матері та розтрощеного житлового будинку, в якому померла проживала. Поховали маму на території господарства, де вона проживала і відповідно загинула. На даний час м. Донецьк та с. Павлівка Волноваського району Донецької області знаходиться під контролем військ російської федерації та являється тимчасово окупованою територією України, що встановлено Переліком територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні, блоковані станом на 22 серпня 2024 року, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України № 75 від 25 квітня 2022 року. Відповідно, вона не має можливості отримати свідоцтво про смерть матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Вона в усному порядку зверталася до Яворівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про видачу свідоцтва про смерть її матері, проте їй повідомили в усному порядку про неможливість видачі свідоцтва про смерть, адже відсутні будь-які документи, що підтверджують смерть матері. Єдиним свідком, який на даний час проживає не на окупованій території є [PERSON] , яка на той момент виконувала обов`язки старости села Павлівка. На даний час їй необхідно виготовити свідоцтво про смерть матері, тому вона вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В судове засідання [PERSON] не прибула, однак її представник [PERSON] подав заяву, у якій просить проводити розгляд справи за його відсутності та за відсутності заявниці, заяву підтримує та просить таку задовольнити. В судове засідання представник заінтересованої особи Яворівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ не прибув. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Оцінивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] , зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] є мамою заявниці [PERSON] , що підтверджується: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 квітня 1968 року, виданим Павлівською сільською радою Мар`їнського району Донецької області, відповідно до якого батьками [PERSON] , [INFO] вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] ; свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим виконкомом Павлівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , [INFO] уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , та після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Також судом встановлено, що [INFO] , під час артобстрілу села Павлівка Мар`їнського району Донецької області, попаданням снаряду на прибудинкову територію будинку [ADDRESS] , загинула [PERSON] , [INFO] . Смерть настала від множинних осколкових ран, що підтверджується актом про смерть, складеного та підписаного сусідами [PERSON] , а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дана обставина також підтверджується фотографіями, на яких зображено місце попадання снаряду та тіло загиблої особи. Відповідно до п. 8 ч. 1\~ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч. 2\~ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1\~ст. 318 Цивільного процесуального кодексу України\~у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України. Згідно з ч. ч. 2, 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року\~передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о). Згідно з\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», в якому містяться роз`яснення стосовно того, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 Цивільного процесуального кодексу України. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України\~є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~79\~Цивільного процесуального\~кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території міста Горлівка Донецької області, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України\~щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України. З описаних вище доказів встановлено, що заявник просить встановити факт смерті її матері [PERSON] , смерть якої настала [INFO] на тимчасово окупованій території України, а саме в с.Павлівка Волноваського району Донецької області, що необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що надані в якості доказів акт про смерть, та фотосвітлини і не є документами встановленої форми про смерть, водночас вважаються доказами, які достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин, а саме настання смерті [PERSON] [INFO] в с.Павлівка Волноваського району Донецької області, що знаходиться на тимчасово окупованій території України. Доказів, які б спростовували факт смерті [PERSON] суду не надано, а іншого способу захистити свої права заявник не має. Враховуючи те, що [PERSON] є громадянкою України, а її мама померла на території України, яка є тимчасово окупованою, та після її смерті заявник не може отримати свідоцтво про смерть відповідного зразку для реєстрації факту смерті на території України, а також з метою захисту законних прав та інтересів заявника, суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Павлівка Волноваського району Донецької області. Відповідно до ч. 4 ст.\~317\~Цивільного процесуального\~кодексу України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved