Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що сторони перебували у шлюбі з 09 серпня 2013 року, від якого [INFO] у сторін народилася спільна донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис №502 від 15.02.2014 року. 03 червня 2019 року рішенням Богуславського районного суду Київської області у цивільній справі №358/123/19, шлюб між сторонами був розірваний, дитина залишилась проживати з батьком. Позивач вказував, що все навантаження, пов`язане з вихованням та утриманням малолітньої дитини, в тому числі матеріальне забезпечення її поточних потреб покладено лише на нього, в той час як відповідачка добровільно кошти на потреби дитини не надає. Враховуючи викладене, просив задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.05.2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 27.06.2024 року від представника відповідача надійшла заява про перехід від спрощеного до загального позовного провадження у справі №760/10954/24, мотивована необхідністю витребування доказів, бажанням відповідача надати особисті пояснення в судових засіданнях, поданням зустрічного позову про визначення порядку участі у вихованні дитини та необхідністю проведення судової психологічної експертизи. 04.07.2024 року від позивача надійшли заперечення на заяву про перехід від спрощеного до загального позовного провадження у справі №760/10954/24 мотивовані тим, що справа є малозначною, а необхідність призначення справи в порядку загального позовного провадження відповідачем не доведена. 08.07.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що 19 липня 2018 року між сторонами був укладений договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шафаренко Ж. Ю. Згідно цього договору, сторони погодили, що дитина проживає з позивачем, а відповідач сплачує аліменти на дитину у розмірі 2600 гривень щомісячно до досягнення дитиною десятирічного віку. Відповідач стверджує, що сумлінно дотримувалась умов договору, добросовісно та регулярно сплачувала аліменти на утримання своєї доньки на належний позивачу банківський рахунок. З іншого боку, в неї є сумніви щодо цільового використання позивачем сплачених нею аліментів на їхню спільну дитину. Також у відзиві посилається на наявність фактів перешкоджання з боку позивача у спілкуванні з дитиною шляхом ігнорування дзвінків та повідомлень від відповідача, на небажання позивача погоджуватися на проживання дитини з відповідачем закордоном. На думку представника відповідача, такі дії демонструють корисливість позивача та ігнорування потреб власної доньки на безпечне та комфортне життя, а також потребу у спілкуванні з її рідною матір`ю (відповідачем). Окремо зазначається, що позивач маніпулює інтересами дитини з метою ухилення від мобілізації. Враховуючи викладене, представник відповідача просив в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. 11.07.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що відповідач не виконувала сумлінно свої зобов`язання за укладеним між сторонами договором про сплату аліментів на дитину від 19.07.2018 року. На банківський рахунок позивача, реквізити якого зазначені у відповідному договорі, відповідач за увесь час здійснила лише один переказ від 19.07.2018 року у сумі 8000 гривень (аліменти за серпень, вересень, жовтень 2018 року). Інші перекази грошових коштів здійснювалися відповідачем на інший банківський рахунок позивача. Зазначав, що відповідачем ніколи не ініціювалось звернення до органу опіки та піклування щодо нецільового використання позивачем аліментів, як це передбачено законодавством, а тому аргументи щодо нецільового використання позивачем аліментів є безпідставними. Додатково позивач стверджує, що витрачав кошти на дитину, позашкільні гуртки, відпочинок в дитячих таборах, та відпочинку на морі, лікування та інші потреби протягом усього періоду проживання дитини із ним. Стверджує, що відповідач не виконувала в повному обсязі своїх материнських обов`язків, не дотримувалась регулярної, системної сплати аліментів, що змусило позивача звернутися для вирішення спору між сторонами в судовому порядку, а тому просив позов задовольнити. 12.07.2024 року від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява про визначення порядку участі у вихованні дитини. Просив зустрічну позовну заяву прийняти до розгляду разом із первісним позовом. 30.07.2024 року від представника відповідача надійшлизаперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача просив узадоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.11.2024 року відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.11.2024 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення способу участі у вихованні дитини повернуто заявнику. 27.01.2025 від представника відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі №760/10954/24 до набрання законної сили рішення суду у справі № 358/804/24. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.01.2025 року відмовлено у задоволені заяви про зупинення провадження у справі №760/10954/24. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.01.2025 року відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача про витребування доказів у цивільній справі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 09.08.2013 року відповідно до актового запису №93 Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №502 від 15.02.2014 року, у шлюбі у сторін народилася спільна донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 03.06.2019 року у справі №358/123/19 шлюб між сторонами було розірвано. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи, дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Місцем реєстрації відповідача є [ADDRESS] . Позивач в заяві посилається на те, що відповідач добровільно матеріальну допомогу в належному обсязі на утримання дитини не надає. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції передбачає принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» гарантує кожній дитині право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч. 2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що 19.07.2018 року між сторонами був укладений договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шафаренко Ж. Ю., зареєстрований в реєстрі за №385 (далі - Договір). Згідно з п. 2 Договору, за домовленістю Батьків, цим договором встановлюється обов?язок Матері, сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок, що еквівалентно 100 доларів США, щомісяця. Аліменти повинні бути сплачені Матір?ю не пізніше 20 (двадцятого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць, шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім?я Батька, рахунок № [NUMBER] у ПАТ «ІДЕЯ БАНК», МФО 336310, код ЗКПО 3169509758, призначення платежу: сплата аліментів на утримання малолітньої доньки, [PERSON] та додаткових витрат, поповнення карткового рахунку [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [NUMBER] . У випадку виїзду Матері за кордон, Матір зобов`язана сплатити розмір аліментів за весь період перебування кордоном. Пунктом 3 Договору передбачено, що крім сплати суми аліментів, зазначених в п.2 даного договору, Мати зобов`язана брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). За домовленістю Батьків, додаткові витрати на дитину сплачуються Матір ?ю щомісяця, у сумі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, шляхом перерахування суми додаткових витрат за реквізитами, вказаними в п.2 даного договору. Згідно з п. 4 Договору батьки домовились, що до досягнення дитиною десятирічного віку, дитина буде проживати разом з Батьком за адресою: [ADDRESS] . Після досягнення дитиною десятирічного віку місце проживання дитини буде визначатися за спільною згодою Батьків та дитини. Нотаріусом роз`яснено Батькам, ч.3 ст. 160 Сімейного кодексу України, відповідно до якої, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до п. 12 Договору, цей договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення і діє до досягнення дитиною десятирічного віку, а саме, до [INFO] . Право пролонгації у тексті Договору не передбачено. Також сторонами не надано доказів того, що Договір був змінений та/або визнаний судом у встановленому законом порядку недійсним. Таким чином, з 19.07.2018 до 11.02.2024 між сторонами був чинний договір, на підставі якого сторони за взаємною згодою визначили розмір, умови і порядок виплати аліментів на утримання їх спільної доньки. Статтею 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, в якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі та нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. У аліментному договорі визначаються розмір, умови і порядок виплати аліментів. Розмір аліментів у цьому випадку визначається самими сторонами, проте він не може бути нижче за розмір аліментів, які неповнолітні діти могли б отримати при стягненні аліментів у судовому порядку. Аліментний договір може бути змінено за спільною угодою сторін або за рішенням суду. Зміна або припинення аліментного договору можлива у будь-який час за взаємною угодою сторін і також повинна укладатися в нотаріальній формі. Одностороння відмова від договору і одностороння зміна його умов не допускаються. Якщо договір про надання аліментів не виконується платником, їх одержувач має право звернутися до державного виконавця для примусового виконання договору, якщо ж він звертається до суду з позовом про стягнення аліментів у судовому порядку на загальних підставах, передбачених законодавством, його позов не підлягатиме задоволенню, оскільки укладенням аліментного договору сторони вже пов`язані зобов`язанням з надання аліментів, і для таких осіб встановлений спеціальний порядок виконання договору і стягнення аліментів. Якщо угода порушує інтереси дитини, можливе звернення до суду з позовом про його примусову зміну або розірвання, а за наявності передбачених законом підстав - і визнання його недійсним. Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги посилання сторін на порядок виконання та/або факти неналежного виконання сторонами укладеного аліментного договору, оскільки заявлені позовні вимоги не спрямовані на відновлення порушених прав позивача як сторони договору про сплату аліментів на дитину від 19.07.2018 року, або захисту порушених внаслідок такого договору інтересів дитини. Даний договір припинив свою чинність. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд вважає такими, що не стосуються суті спору та предмета доказування, і не бере до розгляду справидокази, надані сторонами на підтвердження нецільового використання коштів дитини тощо, а саме: копію договору купівлі-продажу транспортного засобу 8041/2023/3943389, копію договору купівлі-продажу транспортного засобу 8041/2023/3923410. Натомість суд звертає увагу, що після припинення дії вищезгаданого аліментного договору сторони мали можливість визначити способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину на новий період. Так, згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Жодних письмових чи нотаріально посвідчених договорів у даному випадку законом не передбачено, а є лише посилання на юридичний факт обопільної згоди (домовленості) батьків з приводу місця проживання малолітньої дитини. Аналіз норми ст. 180 СК України свідчить про те, що правовідносини з утримання неповнолітніх дітей є триваючими: вони настають від народження дитини і припиняються її повноліттям. Способи виконання обов`язків по утриманню дитини також встановлюються за домовленістю батьків (ч. 1 ст. 181 СК України). Аліменти сплачуються тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, зокрема, і на підставі рішення суду (ч. 2,3 ст. 181 СК України). Системний аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що з моменту стягнення аліментів до повноліття дитини фактичні правовідносини сторін - батьків дитини можуть змінитися, зокрема, і на підставі їхньої обопільної домовленості, а отримувати аліменти має право лише той з батьків, з ким проживає дитина. Саме таке розуміння дає тлумачення ст. ст. 180 і 181 СК України у поєднанні зі ст. ст. 9 і 160 СК України. Отже, правова природа аліментів не є стабільною, визначеною «один раз і назавжди»; обставини життя та правовідносини між платником та стягувачем аліментів можуть змінюватися, так само як може змінюватися і спосіб виконання обов`язків по утриманню дитини, у тому числі за їх спільною домовленістю. Сторони не заперечують той факт, що їх спільна дитина - [PERSON] - після закінчення строку дії договору продовжує проживати з батьком - [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Згідно ч. ч. 1,2, 3 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій та/або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, аліменти на утримання дитини можуть сплачуватись: - за ініціативою платника на підставі його добровільної заяви; - на підставі договору, укладеного батьками за взаємною згодою; - на підставі рішення суду за позовом одержувача аліментів. Матеріалами справи підтверджується відсутність укладеного договору про сплату аліментів на дитину на новий період. Щодо добровільного виконання відповідачем свого обов`язку з утримання дитини, зокрема, після завершення строку дії договору про сплату аліментів на дитину від 19.07.2018, то представником відповідача не надано суду переконливих доказів такої сплати. Долучені представником відповідача до матеріалів справи копії документів про транзації paysend свідчать про здійснення таких транзакцій в 2021 році, тобто в період дії Договору про сплату аліментів між сторонами, та не дозволяють встановити призначення платежів. Низка інших доказів сплати, наданих представником відповідача, в тому числі скріншоти з застосунку онлайн-банкінгу, що містять інформацію про транзакції, не є належними та допустимими доказами, оскільки викладені іноземною мовою, без належного перекладу, що позбавляє суд можливості встановити їх зміст, що свідчить про невідповідність цих доказів вимогам ст.ст. 77, 79 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Державною мовою в Україні є українська мова (ст. 10 Конституції України). У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України). Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Суди ухвалюють рішення та оприлюднюють їх державною мовою у порядку, встановленому законом. Текст судового рішення складається з урахуванням стандартів державної мови. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Статтею 95 ЦПК України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Заявником до заяви долучені копії документів, складені іноземною мовою, поряд з цим подані документи не оформлені належним чином, та не дають суду належним чином зрозуміти їх зміст, а згідно ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів щодо перерахування коштів на картки, емітовані на ім`я дитини та/або позивача після лютого 2024 року відповідачем не надано. Також відповідачем не надано суду інших доказів на підтвердження понесення витрат на забезпечення харчування своєї дитини, придбання їй одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дитиною комунальних послуг, витрат на лікування тощо. Таким чином, надані відповідачем докази не дозволяють суду встановити, що відповідач належно виконувала свій обов`язок з утримання малолітньої доньки. Наданий представником відповідача акт (протокол) огляду листування, складений за результатом огляду листування відповідача з контактом Олександр у соціальній мережі «Facebook» та листування відповідача з контактом Олександр ( [NUMBER] ) у соціальній мережі «Viber», жодною мірою не підтверджують регулярне понесення відповідачем витрат на забезпечення потреб своєї малолітньої доньки та виконання обов`язку з її утримання. Крім того, суд не може погодитися з доводами відповідача про нецільове використання коштів позивачем, оскільки факт нецільового витрачання позивачем аліментів, відповідачем належними, достатніми та допустимими доказами, не підтверджений, а інших обставин, які б мали істотне значення для часткового звільнення від сплати аліментів відповідачем не зазначено. Як встановлено судом, між батьками не укладено нового договору про сплату аліментів, відповідач не перераховує систематично кошти для утримання дитини. При цьому суд зауважує, що стягувач аліментів відповідно до норм сімейного законодавства має право на подання позову про стягнення аліментів незалежно від добровільної сплати коштів платником аліментів. Суд звертає увагу відповідача на те, що звернення із вимогою про стягнення аліментів на підставі рішення суду є правом позивача, яке забезпечує позивачу захист від можливих зловживань з оплатою, виключає необхідність зайвого спілкування у випадку неприязних відносин між батьками, а також забезпечує стабільність в утриманні та захищеність дитини в питанні належного матеріального забезпечення зі сторони того з батьків, який не проживає з дитиною. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років: з 1 січня - 3196 гривень. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач у своїй заяві просить суд стягнути на його користь з відповідача на утримання спільної малолітньої доньки аліменти у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, про це відповідно також просить позивач у своїй позовній заяві. Отже, виходячи з норм чинного законодавства, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. Відповідно до довідки №36 від 06 травня, позивач [PERSON] працює у КП «Київський метрополітен» з 20.10.2006 року наказ № 261 від 19 жовтня 2006 року на посаді електромеханіка з 10.11.2006 року наказ № 293 від 9 листопада 2006 року. У письмових заявах по справі позивач посилався, що витрачав кошти на дитину, в тому числі позашкільні гуртки, відпочинок в дитячих таборах, та відпочинок на морі, лікування та інші потреби. У 2016 році оформив та оплатив страховий поліс на дитину (копія страхового полісу № 100361909 від 22.06.2016 року та копії фіскальних чеків про оплату містяться в матеріалах справи). Також позивачем надано копії виписки по кредитному договору, фіскального чеку та видаткової накладної № 3, на підтвердження придбання планшету Lenovo Tab P11 4/128 Wi-Fi (ZA7R0041UA) Slate Grey вартістю 8499,00 грн. Позивач вказував, що придбав планшет для онлайн навчання доньки, доказів використання планшету саме донькою суду не надано. Характеристикою [PERSON] , виданої директором СЗШ № 69, підтверджено, що дівчинка навчається в СЗШ № 69 з 1 вересня 2020 року, завжди охайна, має усе необхідне для навчання шкільне приладдя. Вихованням займається батько, [PERSON] , [INFO] . Мати, [PERSON] , [INFO] , з сім`єю не проживає та не бере участі у вихованні дитини. За час навчання [PERSON] у школі жодного разу не поцікавилась успіхами доньки у навчанні, не забирала дитину зі школи та не приймала участі у батьківських зборах. Як встановлено судом, відповідач є особою працездатного віку, відомості про її незадовільний стан здоров`я та про наявність у неї на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків у справі відсутні. Будь-яких доказів про доходи відповідача, а також щодо наявності у неї на праві власності, володіння чи користування рухомого та нерухомого майна суду не надано, клопотань про їх витребування не заявлено. Доказів щодо наявності передбачених ст. 188 СК України підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину суду не надано. Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатною особою, відомостей про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатного чоловіка, батьків не надійшло, а також враховуючи положення ст. 182 СК України, якими встановлений мінімальний розмір аліментів, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі в справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Також суд звертає увагу сторін, що нормами СК України, зокрема, ст. 186 цього Кодексу, передбачено здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, що здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Outcome: approved