Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Тростянецької селищної ради звернувся до Тростянецького районного суду Вінницької області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Також просили залучити до участі у справі службу у справах дітей Тростянецької селищної ради, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] батьками дитини зазначено в графі «Мати» - [PERSON] ; в графі «Батько» - [PERSON] . Згідно листа КНП «Вінницька обласна дитяча лікарня Вінницької обласної ради» від 10 липня 2024 року №01/1213 відомо, що у відділенні патології новонароджених та недоношених дітей на стаціонарному лікуванні перебуває дитина [PERSON] [INFO] . Мати дитини, [PERSON] , з дитиною в стаціонарі по догляду не перебуває, станом здоров?я дитини не цікавиться, жодного разу у лікарняному закладі не з?являлася. З лікарями закладу охорони здоров?я в телефонному режимі спілкувався батько дитини. До голови органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради 16.07.2024 надійшли заяви від матері [PERSON] та батька [PERSON] про те, що дані громадяни відмовляються забрати дитину із закладу охорони здоров?я, у зв?язку із складним матеріальним становищем у сім?ї, відсутністю умов проживання для дитини. Наказом служби у справах дітей Тростянецької селищної ради від 24.07.2024 №75 дитину [PERSON] було взято на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах. За рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради дитина влаштована до КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР». Окрім того зазначено, що [PERSON] та [PERSON] не виконують свої батьківські обов?язки по відношенню до своєї дитини, не проживають разом з дитиною, не займаються його утриманням і розвитком. Відомо, що дитина була влаштована в КНП «Вінницька обласна дитяча лікарня Вінницької обласної ради», оскільки хлопчик передчасно народжений і потребував інтенсивного медичного догляду. Відповідно до рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.06.2024 відповідачі позбавлені батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , 2021 р.н., та [PERSON] , 2022 р.н., які із самого народження були влаштовані у КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР». Згідно інформацій від адміністрації КНП «Тульчинський обласний спеціалізований будинок дитини ВОР» батьки за період перебування дітей (а саме із народження) у закладі жодного разу своїх дітей не відвідували, у вихованні та житті дітей участі не приймали. Також вказано, що за місцем проживання відповідачі характеризуються з негативної сторони та неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дитини [PERSON] було розглянуто комісією з питань захисту прав дитини Тростянецької селищної ради. На засідання батьки не з?явились, хоча були повідомлені належним чином про час та дату засідання комісії. Проте, батьки [PERSON] та [PERSON] не заперечують щодо позбавлення їх батьківських прав відносно малолітньої дитини, що підтверджується заявою написаною у присутності працівників Центру надання соціальних послуг та служби у справах дітей Тростянецької селищної ради. Викладені обставини та підтверджуючі їх докази свідчать про те, що батьки належним чином не виконують свої батьківські обов?язки відносно малолітньої дитини, матеріально її не утримують, не цікавляться розвитком та станом здоров?я, не забирають дитину із закладу охорони здоров?я після пологів, чим порушують право дитини на виховання в сім?ї. Враховуючи вищевикладене, просили постановити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі однієї чверті усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду. Після встановлення місця реєстрації відповідачів, ухвалою від 24.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей Тростянецької селищної ради. 28.10.2024 надійшло пояснення від Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради. У поясненні зазначено, що [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконують свої батьківські обов`язки відносно малолітньої дитини [PERSON] , 2024 р.н., матеріального його не утримують, не цікавляться розвитком та станом здоров`я, не забирають дитину із дитячого закладу, чим порушують права дитини на виховання в сім`ї. 25.12.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Селищний голова Л. Червонецька подала заяву про розгляд справи без участі позивача. Позов підтримала та просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином за місцем їх реєстрації. Про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли. Окрім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідачі були повідомлені про дату, час і місце проведення судових засідань через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи наявне підтвердження. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Небажання відповідачів надавати докази, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем. Представник Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради в судове засідання не з`явився. Начальник служби у справах дітей подала клопотання, в якому просили розглянути справу без її участі, позов про позбавлення батьківських прав підтримала. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] в м. Тульчин Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). З листа медичного директора КНП «Вінницька обласна дитяча лікарня Вінницької обласної ради» від 10.07.2024 №01/1213 вбачається, що у відділенні патології новонароджених та недоношених дітей на стаціонарному лікуванні перебуває дитина [PERSON] (хлопчик), [INFO] . Мати дитини, [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] , з дитиною в стаціонарі по догляду не перебуває, станом здоров?я дитини не цікавиться, жодного разу у лікарняному закладі не з`являлася. З лікарями закладу охорони здоров?я в телефонному режимі спілкувався батько дитини (а.с.19). 16.07.2027 комісією у складі завідувача відділення соціальної роботи КЗ «Тростянецький селищний ЦНСП» та головного спеціаліста служби у справах дітей Тростянецької селищної ради проведено обстеження умов проживання новонародженої дитини на підставі листа КНП «Вінницька обласна дитяча лікарня Вінницької обласної ради» від 10.07.2024 та наказу Служби у справах дітей від 15.07.2024. У акті зазначено, що родина проживає у будинку, який належить сільській раді. Для новонародженої дитини не створені належні умови для розвитку та виховання. Батьки не приготували місце для сну, не придбали одягу, підгузків та засобів особистої гігієни, відсутня ванночка для дитини. Також з батьками проведено бесіду з відповідального батьківства, з приводу залишення дитини у закладі охорони здоров`я. Під час бесіди мати та батько повідомили, що не мають наміру забирати дитину додому, оскільки відсутні умови та доходи. Батьки написали відповідні заяви (а.с.38). 26.07.2024 комісія з питань захисту прав дитини Тростянецької селищної ради вирішила рекомендувати виконавчому комітету Тростянецької селищної ради влаштувати малолітню дитину [PERSON] , 2024 р.н., до КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР» на період вирішення питання щодо влаштування дитини у сімейні форми виховання, що підтверджується копією рішення №93 (а.с.20). Згідно довідки-характеристики №143 від 15.12.2023, громадянин [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , але по факту проживає в [ADDRESS] . Останній характеризується з негативної сторони, агресивний, вчиняє сімейне насильство відносно дружини , працевлаштований, зловживає спиртними напоями, неодноразово надходили скарги від сусідів, в громадських місцях характеризується задовільно, побутом не переймається взагалі (а.с.23). В довідці-характеристиці №144 від 15.12.023 на [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована в [ADDRESS] , але по факту проживає в [ADDRESS] , зазначено, що остання має помітні відхилення по здоров`ю, не працездатна, скарги від сусідів не надходили, в громадських місцях характеризується добре, побутом не займається (а.с.24). Відповідно №24 від 22.01.2024, виданої КНП «Тростянецька лікарня», [PERSON] , 1985 р.н. за наркологічною допомогою звертається з 2018 року (а.с.37). З листа начальника відділення поліції №2 Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області від 24.07.2024 №3591/208/01-2024, [PERSON] , [INFO] , за вчинення домашнього насильства перебуває на обліку у відділені поліції №2 як кривдник (а.с.22). Факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених 173-2 КУпАП підтверджується копіями постанов Тростянецького районного суду Вінницької області про притягнення його до адміністративної відповідальності (а.с.27-35). [PERSON] було визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУПА, що підтверджується копією постанови від 09.02.2022 (а.с.25, 26). Висновком Органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету №222 від 30.07.2024, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.13-18). У висновку зазначено, що батьки [PERSON] та [PERSON] не виконують свої батьківські обов?язки по відношенню до своєї дитини [PERSON] . Не проживають разом з дитиною, не займаються його утриманням і розвитком. Відомо, що дитина була влаштована в КНП «Вінницька обласна дитяча лікарня Вінницької обласної ради», оскільки хлопчик передчасно народжений і потребував інтенсивного медичного догляду. Відповідно до Актів обстеження умов проживання від 12.07.2024 та 16.07.2024, складених службою у справах дітей Тростянецької селищної ради встановлено, що дані громадяни проживають за адресою: [ADDRESS] . В сім?ї [PERSON] та [PERSON] , крім вищезазначеної дитини, виховуються ще двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які мають інвалідність та потребують особливого догляду. В помешканні не створені умови для виховання та проживання новонародженої дитини (відсутні необхідні меблі, одяг та засоби особистої гігієни для новонародженої дитини, в будинку брудно та не прибрано, помешкання потребує ремонту). Відповідно до рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.06.2024 [PERSON] та [PERSON] позбавлені батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , 2021 р.н., та [PERSON] , 2022 р.н., які із самого народження були влаштовані у КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР». Згідно інформацій від адміністрації КНП «Тульчинський обласний спеціалізований будинок дитини ВОР» батьки за період перебування дітей (а саме із народження) у закладі жодного разу своїх дітей не відвідували, у вихованні та житті дітей участі не приймали. За інформацією КЗ «Тростянецький селищний центр надання соціальних послуг» сім?я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом відповідно до рішення відділу соціального захисту населення та охорони здоров?я Тростянецької селищної ради від 21.10.2021 №8. Відповідно до складеного плану соціального супроводу не було досягнуто позитивного результату, а саме: батьки не створили безпечних та комфортних умов для дитини (не облаштували окреме спальне місце для новонародженого [PERSON] , не придбали необхідні засоби гігієни та одяг); не дотримуються санітарно-гігієнічних норм: в приміщенні постійно присутній неприємний запах, брудно та не прибрано, не забезпечується температурний режим в будинку та не здійснюється вологе прибирання; [PERSON] та [PERSON] не вміють раціонально використовувати кошти та не розуміють потреб дітей; батьки мають низький виховний потенціал. Батько, [PERSON] , зловживає спиртними напоями, в результаті чого агресивно себе поводить відносно дружини. За період здійснення соціального супроводу гр. [PERSON] та [PERSON] не дослухалися до рекомендацій фахівця центру, не виконували заходи, які прописані в плані соціального супроводу. Згідно довідки КНП «Тростянецька лікарня» гр. [PERSON] звертався за наркологічною допомогою та перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2018 року. Під наглядом в психіатричному кабінеті не перебуває. [PERSON] , відповідно до консультативного висновку лікаря КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. Акад. О.І. Ющенка ВОР» від 22.03.2024, має встановлений діагноз F 70.0. Окрім того [PERSON] та [PERSON] звернулися із заявою до голови органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради про те, що вони не бажають брати участі у вихованні своєї новонародженої дитини [PERSON] , [INFO] , та відмовляються забрати дитину із закладу охорони здоров`я. Отож, [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від виконання батьківських обов?язків, не забезпечуючи належного догляду за дитиною. Викладені обставини та підтверджуючі їх докази свідчать про те, що вищезазначені громадяни належним чином не виконують свої батьківські обов?язки відносно дитини, матеріально не утримують, не цікавляться розвитком та станом здоров`я, чим порушують право дитини на виховання в сім?ї. Так, у статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. У ст.18 Конвенції про права дитини зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11 вищезазначеного Закону). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Звертаючись до суду з даним позовом, Орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради зазначає, що відповідачі відмовилися забирати новонароджену дитину із закладу охорони здоров`я. Вони не цікавилися станом здоров`я дитини, його розвитком, матеріально не підтримують, не проживають з сином, чим порушують права дитини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N402/428/16-ц (провадження N 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону N1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Отже, при розгляді конкретної справи суд, насамперед, виходить з інтересів самої дитини та враховує при цьому, відповідальність матері та батька, які мають відповідально ставиться до створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі, будучи батьками [PERSON] , 2024 р.н., свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина, що стало підставою для влаштування останнього до КНП «Тульчинський обласний будинок дитини ВОР». Ухилення їх від виконання батьківських обов`язків полягає у свідомому самоусуненні від виховання дитини, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав. Досліджені в судовому засіданні матеріали справи свідчать про небажання [PERSON] та [PERSON] займатися вихованням сина, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про їх намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання сина. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Суд ураховує також ту обставину, що [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, не надали письмових чи усних пояснень своєї поведінки та не висловили у будь який спосіб бажання займатись вихованням сина. Таким чином, всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач, підтверджених доказами та перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що за наявності свідомого ухилення [PERSON] та [PERSON] від своїх батьківських обов`язків, враховуючи права та інтереси дитини, є підстави для позбавлення їх батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки. І таке втручання для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції суд визнає виправданим у даній справі і здатним забезпечити належний захист інтересів дитини для її подальшого гармонійного розвитку. При цьому, суд роз`яснює відповідачам, що останні у випадку зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для влаштування дитини до дитячого будинку та позбавлення їх батьківських прав, відповідно до ст. 169 СК України мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 ч.1 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ч.2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Судом встановлено, що позивач просить суд вирішити питання про стягнення аліментів. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як було встановлено відповідачі не надали жодних заперечень проти позову, в тому числі в частині стягнення аліментів, не повідомили про наявність обставин, що мають істотне значення, які підлягають з`ясуванню при вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів. За встановлених у ході судового розгляду обставин, обставин передбачених ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] спроможні сплачувати утримання сина аліменти у частці від їх заробітку (доходу), яка має складати - по 1/4 частки (доходу) з кожного щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до ст.180, 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 27.08.2024, тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. Окрім того, у відповідності до приписів ч. 3 ст. 166 СК України перерахування аліментів слід здійснювати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, тому орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області слід зобов`язати у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду відкрити у відділенні Державного ощадного банку України рахунок на ім`я дитини [PERSON] , [INFO] , для перерахування відповідачами аліментів на особистий рахунок дитини. Окрім того, нормою ч. 1 ст. 141 ЦПК України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої чистини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що позивач - Орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір». За таких обставин, суд вважає, що з відповідачів у рівних частках необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви за ставками, визначеними для юридичних осіб, тобто у розмірі 6056 грн (за дві позовні вимоги), тобто по 3028 грн з кожного на користь держави, що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Outcome: approved