Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Кожуховський О.В. 05.09.2024 звернувся до суду із позовом про визнання протиправною та скасування постанови приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мусієнко Марини Миколаївни від 12.04.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] . Одночасно із\~позовною заявою\~представник позивача\~адвокат Кожуховський\~О.\~В.\~подав до\~суду клопотання\~про витребування\~доказів від\~приватного нотаріуса\~Бориспільського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Мусієнко Марини\~Миколаївни:\~належним чином\~завіреної копії\~спадкової справи\~№ 50\~за 2023\~рік на померлу [PERSON] . Ухвалою суду від 11.09.2024 було відкрите провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою витребувано від приватного нотаріуса\~Бориспільського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Мусієнко Марини\~Миколаївни належним\~чином завірену\~копію спадкової\~справи №\~50\~за 2023\~рік на померлу [INFO] [PERSON] . Іншою ухвалою суду від 11.09.2024 було витребувано від Першої переяславської державної нотаріальної контори докази, що містять нотаріальну таємницю: належним чином завірену копію заповіту, складеного 04.11.2014 [PERSON] , реєстраційний номер 1627. 16.09.2024\~від приватного\~нотаріуса Бориспільського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Мусієнко\~М.\~М.\~до суду\~направлено завірену\~належним чином\~фотокопію спадкової\~справи №\~50\~за 2023\~рік на померлу [INFO] [PERSON] . 18.09.2024 від Першої переяславської державної нотаріальної контори до суду подана належним чином завірена копія заповіту, складеного 04.11.2014 [PERSON] , реєстраційний номер 1627. 02.10.2024 від приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мусієнко Марини Миколаївни до суду подана заява про розгляд справи без її участі та про невизнання позову. Будь-якого відзиву на позов подано не було. Аналогічна заява від приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мусієнко Марини Миколаївни надійшла до суду 29.10.2024. 20.12.2024 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. 13.01.2025 судове засідання було відкладене в зв`язку з неявкою відповідача та третьої особи. 06.02.2025 відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Приймаючи до уваги подані відповідачем 02.10.2024 та 29.10.2024 заяви про розгляд справи в її відсутності, а також відсутність заяв третьої особи про відкладення судового розгляду судом постановлена ухвала про розгляд справи за їх відсутності. У судовому засіданні представник позивача адвокат Кожуховський О. В. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Зокрема зазначив про те, що [INFO] померла [PERSON] , яка за свого життя 04.11.2014 склала заповіт на користь свого сина [PERSON] . Після відкриття спадщини позивач, як спадкоємець за законом, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. На підставі такої заяви була заведена спадкова справа. У подальшому позивач звернувся до цього ж нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на майно спадкодавця. Проте, нотаріус відмовила позивачу у вчиненні такої нотаріальної дії, оскільки є спадкоємець за заповітом [PERSON] , який відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, бо був зареєстрований в одному будинку разом із спадкодавцем. Отже, постійно з нею проживав. Позивач вважає таку постанову нотаріуса незаконною, оскільки вона суперечить приписам ст. 1223, 1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України, а також вимогам ст. 7, 47, 49, 67 Закону України «Про нотаріат», а тому просить її скасувати. Позивач за його заявою був допитаний в судовому засідання як свідок. Із його показань вбачається, що його рідний брат [PERSON] не проживав з батьками з 2016 чи 2018 року, а був лише зареєстрований у батьківському будинку, провідував батьків вкрай рідко. Ні до хвороби матері, ні тоді, коли мати у 2020 році захворіла, він не жив у будинку разом з нею. Від початку хвороби матері він самоусунувся від свого обов`язку доглядати її. Таку ж поведінку обрали і члени його сім`ї. Як син, [PERSON] , про матір не дбав і його поведінка позивачу незрозуміла. Участі в лікуванні та постійному догляді за хворою матір`ю [PERSON] не приймав і не цікавився її долею взагалі. Дізнавшись про смерть матері від своєї співмешканки, він не прийшов на поховання, участі у похованні не приймав. Брат [PERSON] мешкає у м. Переяславі неподалік батьківського будинку разом із співмешканкою та дітьми, але позивач не спілкується з ним із-за його негативної поведінки та безвідповідального ставлення до долі батьків, особливо до матері, яка все життя дбала про нього як про меншого сина. Йому було відомо про складений матір`ю заповіт на користь брата. Цей заповіт мати хотіла змінити, оскільки [PERSON] перестав дбати про неї як про непрацездатну матір. Була домовленість із нотаріусом про виїзний прийом для складання нового заповіту, але, нажаль, мати померла напередодні узгодженої дати вчинення нотаріальної дії. Із показань свідка [PERSON] вбачається, що її будинок розташований поруч із будинком позивача та будинком його матері [PERSON] . Із матір`ю позивача вона товаришувала, а тому їй відомі певні обставини справи. Зокрема, вона зазначила про те, що третя особа [PERSON] не проживав у батьківському будинку близько 5-6 років до дня смерті матері. Окрім того, навіть не провідував матір, хоче живе в м. Переяславі на сусідній вулиці разом із співмешканкою. Під час хвороби [PERSON] її молодший син [PERSON] самоусунувся від її утримання та піклування. Весь тягар піклування та догляду за хворою матір`ю впав на плечі позивача, котрий проживає у власному помешканні поруч із батьківським будинком. Свідок [PERSON] дала тотожні показання в суді. Із показань свідків [PERSON] та [PERSON] , які є подружжям, вбачається, що вони є сусідами як позивача так і його покійної матері. Вони були у товариських відносинах із матір`ю позивача [PERSON] . Від часу її хвороби позивач здійснював за нею догляд та приймав участь у лікуванні. Молодший син [PERSON] [PERSON] самоусунувся від догляду за матір`ю, припинив будь-яке спілкування з нею, навіть не був присутній під час її поховання. Приблизно з 2019 року [PERSON] вони не бачили у помешканні батьків. Також їм відомо, зі слів покійної [PERSON] , про її намір змінити свій заповіт, оскільки син [PERSON] навіть її не провідував, знаючи про її тяжку хворобу. Проте, вона померла за день до того як мав прийти до неї нотаріус за викликом. Незадовго до дня смерті [PERSON] попросила [PERSON] повідомити сина [PERSON] про її бажання побачити його, але він відмовився від провідування матері та повідомив, що у випадку її смерті він не прийде на її похорони, оскільки вона йому не потрібна. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Судом установлено, що із свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого повторно 22.09.2023 Переяславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON] . Із Витягу з Реєстру територіальної громади за № 2023/007205885 від 08.09.2023 вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.11.2014 можливо дійти висновку, що батько позивача [PERSON] помер [INFO] і спадкоємцем його майна стала його дружина [PERSON] , матір позивача. Зазначене Свідоцтво посвідчене державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстр № 1625. Цього ж дня, 04.11.2014, [PERSON] склала заповіт на ім`я свого сина [PERSON] . Зазначений заповіт був посвідчений цим же державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстр № 1627. Із Витягу з Реєстру територіальної громади за № 2023/002213621 від 14.03.2023 вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 02.10.2023 Переяславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ). Із довідки про причину смерті [PERSON] від 02.10.2023 вбачається, що причиною смерті слугувала ракова інтоксикація, рак товстого кишківника. Факт здійснення позивачем соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за своєю матір`ю підтверджується не лише показаннями свідків, що були допитані в судовому засіданні, а й довідкою Управління соціального захисту населення Переяславської міської ради № 460 від 04.10.2023 та Актами депутата Переяславської міської ради № 582 від 04.10.2023 та № 375 від 30.04.2024. 05.10.2023 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Мусієнко М. М. із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері. У заяві ним указано, що йому відомо про зміст заповіту матері, але він бажає прийняти спадщину як спадкоємець за законом, котрий має право на обов`язкову частку. Матеріали спадкової справи містять довідку від 11.03.2021 № 554, видану виконавчим комітетом Переяславської міської ради про те, що [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] . Окрім неї, у цьому домоволодінні зареєстровані [PERSON] , 1984 р.н. та [PERSON] , 2017 р.н. Зазначені обставини указані на підставі будинкової книги. Також матеріали спадкової справи містять Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00041705889 від 05.10.2023 з якого вбачається, що заявником про внесення такого актового запису є [PERSON] . Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00041706620 підтверджується факт народження [PERSON] [INFO] та відомості про його батьків: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 12.04.2024 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Мусієнко М. М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] 12.04.2024 приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Мусієнко М. М. ухвалила постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті його матері [PERSON] . Постанова вмотивована тим, що єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] є її син [PERSON] , який зареєстрований в [ADDRESS] та на ім`я якого спадкодавець склала заповіт. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї. Окрім того нотаріус зазначила про те, що оскільки спадкодавець [PERSON] , заповіла своє майно [PERSON] , то цим заповітом позбавила [PERSON] права на спадкування, хоча він і має право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України. Таким чином нотаріус дійшла висновку, що [PERSON] не має права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України. Такій висновки нотаріуса не відповідають вимогам законодавства, прийнята постанова є незаконною, а тому підлягає скасуванню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач [PERSON] , подавши 05.10.2023 до нотаріуса заяву про прийняття спадщини вчинив дії, що визначені ч. 2 ст. 1223 та 1261 ЦК України. Зокрема, законом передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Окрім того, нотаріус самостійно встановила, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Частиною третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тобто, законом визначено наявність одночасно двох умов задля підтвердження того, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину: 1) постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; 2) відсутність заяви про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Це означає, що спадкоємець за законом чи заповітом на час відкриття спадщини повинен постійно проживати разом із спадкодавцем та протягом шести місяців від дня відкриття спадщини не подати заяву про відмову від спадщини. Відсутність цих двох умов у діях [PERSON] підтверджується дослідженими судом доказами: показаннями свідків та матеріалами спадкової справи. Чинним законодавством ч. 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Тобто, законодавець не ототожнює поняття «проживання» та «реєстрація місця проживання», оскільки відповідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Одночасно бути зареєстрованим у кількох місцях проживання законодавство забороняє, що визначено Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265. Отже, місце реєстрації проживання та житло, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово є різними поняттями за своєю правовою природою і тягнуть за собою різні юридичні наслідки. Із показань свідків судом установлено, що [PERSON] постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Окрім того, домоволодіння [ADDRESS] не було його житлом, у розумінні ст. 29 ЦК України, в зв`язку з тим, що він з 2018-2019 років проживав в іншому помешканні, що належить іншій особі, разом із своєю співмешканкою та донькою. Також, за матеріалами спадкової справи судом установлено, що [PERSON] , як спадкоємець за заповітом не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини. Натомість, [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та у подальшому із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Нотаріус дійшла помилкового висновку про те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] як спадкоємець за заповітом та є таким, що прийняв спадщину, адже у його діях були відсутні дві обов`язкові складові, визначені ч. 3 ст. 1268 ЦК України: 1) постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; 2) відсутність заяви про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Нотаріус також дійшла помилкового висновку, що оскільки спадкодавець [PERSON] заповіла своє майно [PERSON] , то цим заповітом позбавила [PERSON] права на спадкування, хоча він і має право на обов`язкову частку у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України. Окрім того, помилковим є висновок нотаріуса про те, що [PERSON] не має права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України. Такі висновки (твердження) нотаріуса не відповідають вимогам цивільного законодавства. Зокрема, ч. 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. [PERSON] не може вважатися таким, що прийняв спадщину, бо не вчинив жодної дії, передбаченої ст. 1268 та 1269 ЦК України. У свою чергу, [PERSON] , як спадкоємець за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України подав 05.10.2023 нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Також, [PERSON] своїм заповітом від 04.11.2014 не позбавляла жодного спадкоємця права на спадщину, як це передбачено ч. 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Отже, [PERSON] як спадкоємець за заповітом і за законом не вчинив жодної дії, яка б свідчила про прийняття ним спадщини після смерті матері [PERSON] (ч. 3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відтак, у відповідності до приписів ст. 1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщини. На противагу цьому, [PERSON] у відповідності до приписів ч. 2 ст. 1223 ЦК України отримав право на спадкування після смерті матері [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом ( ч. 1 ст. 1261 ЦК України); подав заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України); не може вважатися таким, що був позбавлений права на спадкування в зв`язку з відсутністю правових підстав, що визначені ч. 2 ст. 1235 ЦК України. Відтак, суд дійшов висновку визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мусієнко Марини Миколаївни від 12.04.2024 про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті його матері [PERSON] , оскільки вона не ґрунтується на вимогах закону нормах ЦК України (Книга шоста. Спадкове право). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~У даній справі був сплачений судовий збір в розмірі 3\~003 грн 70 коп. Вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про повернення зайво сплаченої суми позивач не заявляв. Виходячи із принципу диспозитивності суд не вбачає підстав для ухвалення рішення щодо розподілу судових витрат, питання про які може бути вирішено у порядку, передбаченому відповідними нормами ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 15, 16, 29, 1223, 1235, 1241, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, згідно ст. 10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 211, 223, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

Outcome: approved