Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідача, в якому просять встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , шляхом виділення: [PERSON] в користування житлову кімнату площею 8,5 кв.м. (№6 відповідно до плану квартири) та житлову кімнату площею 9,7 кв.м. (№7 відповідно до плану квартири); [PERSON] в користування житлову кімнату площею 12,5 кв.м. (№8 відповідно до плану квартири); [PERSON] в користування житлову кімнату площею 13,4 кв.м. (№10 відповідно до плану квартири); залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] допоміжні приміщення цієї квартири, а саме: кухню площею 7,6 кв.м., передпокій клад. 1.1 площею 2,5 кв.м., вбудовані шафи ванної кімнати площею 2,4 кв.м., вбиральню (поєднану) площею 1,2 кв.м., коридор 12,4 кв.м., лоджію площею 6, 4 кв.м. У обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі та відповідач є власниками квартири [ADDRESS] , по 1/3 частини. Позивачі зазначають, що сторонами не досягнуто згоди у визначенні порядку користування квартирою, яка є їхньою спільною частковою власністю. Позивачами на адресу відповідача було направлено письмову вимогу про встановлення користування квартирою, яка була проігнорована [PERSON] . Власного варіанту встановлення порядку користування квартирою відповідач не запропонувала, тому позивачі вимушені звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Короткий зміст позицій відповідача У судовому засіданні 05 лютого 2025 року представник відповідача надала заяву про визнання позову, указану заяву підтримала. Процесуальні дії у справі Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Фактичні обставини, встановлені судом 18.09.2006 рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради №1246 вирішено виключити із числа службових трикімнатну квартиру [ADDRESS] та закріпити її за [PERSON] з сім`єю у складі три особи (він, дружина [PERSON] , дочка [PERSON] ). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.10.2006 квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12384664 від 03.11.2006 вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить по 1/3 частці зазначеної квартири. З технічного паспорту на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що квартира складається з 4 кімнат житловою площею 44,1 кв.м., у тому числі перша кімната 8,5 кв.м., друга кімната 9,7 кв.м., третя кімната 12,5 кв.м., четверта кімната 13,4 кв.м., кухні площею 7,6 кв.м., передпокою клад. 1,1; 2,5 кв.м., вбудованої шафи ванної кімнати площею 2,4 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., коридору 12,4 кв.м. Квартира обладнана лоджією площею 6,4 кв.м. Загальна площа квартири 74,5 кв.м. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Судом досліджені документи щодо підтвердження зміни прізвища [PERSON] на « [PERSON] ». Оцінка аргументів учасників сторін Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також ст. 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено наявними у справі доказами, позивачі та відповідач є співвласниками спірної квартири у рівних частках. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1500цс15), постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року (справа № 761/44705/19), від 22 липня 2022 року (справа № 344/698/18). Також, як зазначено в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Разом з тим, житлові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Житловим кодексом України та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з частиною першою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представників сторін, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне визначити порядок користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , у запропонованому позивачами варіанті, виділивши: [PERSON] в користування житлову кімнату площею 8,5 кв.м. (№6 відповідно до плану квартири) та житлову кімнату площею 9,7 кв.м. (№7 відповідно до плану квартири); [PERSON] в користування житлову кімнату площею 12,5 кв.м. (№8 відповідно до плану квартири); [PERSON] в користування житлову кімнату площею 13,4 кв.м. (№10 відповідно до плану квартири); залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] допоміжні приміщення цієї квартири, а саме: кухню площею 7,6 кв.м., передпокій клад. 1.1 площею 2,5 кв.м., вбудовані шафи ванної кімнати площею 2,4 кв.м., вбиральню (поєднану) площею 1,2 кв.м., коридор 12,4 кв.м., лоджію площею 6, 4 кв.м. Судові витрати Згідно ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачем [PERSON] згідно квитанції № 0728-9090-9958-4775 від 26.11.2024 сплачено судовий збір у сумі 1\~211,20 грн. та позивачем [PERSON] згідно квитанції № 7805-4974-6761-4170 від 26.11.2024 сплачено судовий збір у сумі 1\~211,20 грн. Таким чином, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то позивачам з державного бюджету підлягає поверненню по 50 відсотків суми сплаченого судового збору у сумі 605,60 грн., понесений ними при зверненні до суду, та по 50 відсотків суми сплаченого судового збору у сумі 605,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь кожного позивача.

Outcome: approved