Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

10\~вересня 2024\~року від\~адвоката Пікуліна\~Р.М.\~подано до\~суду в\~інтересах [PERSON] \~заяву про\~ухвалення додаткового\~рішення про\~стягнення витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~у цивільній\~справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу та розміру стягнення аліментів. Ухвалою Чорнухинського\~районного суду\~Полтавської області\~від 11\~вересня 2024\~року заяву [PERSON] , в інтересах якої діє представник\~адвокат Пікулін Роман Миколайович, про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу та розміру стягнення аліментів, залишено без розгляду. Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року апеляційна скарга адвоката Пікуліна Р.М. представника [PERSON] задоволено. Ухвалу Чорнухинського районного суду Полтавської області від 11 вересня 2024 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу представник позивача зазначає, що 02 вересня 2024 року Чорнухинським районним судом Полтавської області ухвалено рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу та розміру стягнення аліментів,\~яким позов\~задоволено, однак питання щодо відшкодування вартості судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу не вирішувалось. 04 лютого 2025 року від представника позивача адвоката Пікуліна Р.М. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12819,00 грн за апеляційний супровід справи. У зв`язку з вищевикладеним просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість судових витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 41314,28 грн. 10.02.2025 від представника\~ [PERSON] \~адвоката Ступніка С.В. надійшло заперечення на клопотання про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги. У запереченні вказано, що сторона відповідача не погоджується із заявленим розміром витрат на надання правничої допомоги, оскільки вказаний розмір є неспівмірним з обсягом наданої допомоги. Критичний аналіз змісту розрахунку від 22.08.2024 та розрахунку від 01.01.2025 приводить до висновку, що сума витрат відповідача на професійну правничу допомогу є явно завищеною. За даним типом правовідносин законодавець відніс відповідні справи до малозначних (невисокої складності). Власне, позовна заява являє собою один з найпростіших шаблонів, враховуючи ще і ту обставину, що Державною виконавчою службою і без цієї заяви стягнення здійснюється у передбаченому законодавством розмірі. Майже кожна із позицій розрахунків містить завищені розцінки часові витрати та, відповідно, загальну суму. Що стосується витрат, пов`язаних з апеляційним провадженням процесуального характеру, що не стосуються розгляду по суті позову, такі витрати не мають жодного відношення до дій відповідача та не можуть бути покладені на нього. При цьому, подання відповіді на відзив у апеляційному провадженні взагалі не передбачено процесуальними нормами. Послуга з подання процесуальних документів через систему «Електронний суд» (за наявності необхідності сканування всього кількох аркушів, а то і взагалі без додатків) не потребує настільки багато часу, як це задекларовано в розрахунках. За таких умов, зважаючи на відповідну практику судових інстанцій щодо витрат на професійну правничу допомогу в подібних малозначних справах, реально надані послуги за співмірними цінами в даній справі можуть стосуватися виключно заяв по суті справи - складення та подання позовної заяви, включаючи ознайомлення з матеріалами справи та консультацією (загалом 2500,00 грн.) та складення і подання відповіді на відзив (1500,00 грн.). В зв`язку з викладеним, особливо варто відзначити досить суперечливу позицію та поведінку позивачки, яка, звертаючись з даною позовною заявою, обґрунтованою необхідністю збільшити забезпечення дитини, при цьому витрачає 41314,28 грн. на оплату послуг фахівця, який, в свою чергу, «щиро обурюючись» діями відповідача, фактично відбирає у котрогось із батьків кошти, які могли бути спрямовані якраз в інтересах дитини, причому в розмірах, які явно (на порядок) є завищеними та неспівмірними. Відтак, позиція позивача та її представника щодо розміру судових витрат заслуговує критичної оцінки. На підставі, викладеного просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу. В судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися. Представник позивача просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань про відкладення судового розгляду на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, не прибуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Дослідивши зміст, поданої до суду, заяви про ухвалення додаткового рішення, матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов такого. Як вбачається з матеріалів справи судом не ухвалено рішення у частині витрат, понесених на правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2\~ст.15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін». У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Згідно з позицією Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих доказів, суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Окрім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до\~ЦПК України\~законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч.3\~ст.2 ЦПК України\~основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту ст.ст.\~10,\~11,\~12,\~13 ЦПК України\~в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується\~Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Судом установлено, що 29 червня 2024 року між адвокатом Пікуліним Р.М. та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги №29, відповідно до якого адвокат зобов`язується надати Клієнту правові послуги на умовах погодинної оплати, а Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар та оплатити фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього Договору не пізніше 30 днів з моменту підписання акту прийняття-передачі послуг за цим Договором. Крім того, 20 вересня 2024 року між адвокатом Пікуліним Р.М. та [PERSON] укладено додаткову угоду № 29-1 до Договору про надання послуг № 29 від 29.06.2024 року. Відповідно до п.2.10 Договору: «Клієнт зобов`язується оплатити адвокату правові послуги з розрахунку 100 доларів США за кожну годину витраченого адвокатом часу на виконання договору про надання правової допомоги №29 від 29.06.2024 року згідно відповідного затвердженого акту виконаних робіт. Відповідно до п.2.11 договору: «Сума, що підлягає сплаті за цим договором у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день підписання акту прийняття-передачі послуг за договором про надання правової допомоги №29 від 29.06.2024. Таким чином, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у загальній сумі 41314,28 грн, представником позивача окрім Договору №29 від 29.06.2024 року, додано також: розрахунок гонорару (винагороди адвоката) за договором про надання правової допомоги №29-3437110902 від 22.08.2024 року на суму 28495,28 грн, акт прийняття-передачі послуг за договором про надання правової допомоги №29-3437110902 від 22.08.2024, рахунок на оплату №29-3437110902 від 22.08.2024, додаткова угода №29-1, розрахунок (додатковий) за договором про надання правової допомоги від 01.01.2025 року на суму 12819,00 грн, акт (додатковий) прийняття-передачі послуг за договором про надання правової допомоги. від 01.01.2025 року, рахунок на оплату №29-3437110902/д від 01.01.2025 року. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи та чи була їх сума обґрунтованою і не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial