Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

28.10.2024 року ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договоромв загальному розмірі 46605,62 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 26.04.2021 року між ТОВ "Служба Миттєвого Кредитування" та відповідачем, шляхом підписання Оферти на укладання про надання кредиту №2111627187564 (далі- Кредитний договір), відповідно до якого Банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у сумі 46605,62 грн., а останній зобов`язався повернути вказану суму та сплатити проценти за користування кредитом . Банк виконав свої зобов`язання, надавши кошти відповідачу у справі. 01.12.2021 року між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТОВ "Служба миттєвого кредитування" кредит відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржника. 10.03.2023 року ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" згідно Договору №10-03/2023 про відступлення прав вимоги за кредитним договором №2111627187564 від 26.04.2021 року, який був укладений між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" кредит та відповідачем . Станом на дату подання позову до суду заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитом не сплачуються, на підставі цього у відповідача утворилась заборгованість становить 46605,62 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3998,60 грн., ззаборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 42 607,02 грн. Ухвалою від 29.10.2024 року суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В позовній заяві представник позивача зазначив, що просять розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з ч. 1 ст.280ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів. Відповідачу надсилались копія ухвали суду про відкриття провадження у порядку спрощеного провадження, проте заяв із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду від нього не надходило. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 01.12.2021 року між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу, відповідно до якого ТОВ "Служба миттєвого кредитування" кредит відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржника. 10.03.2023 року ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" згідно Договору №10-03/2023 про відступлення прав вимоги за кредитним договором №2111627187564 від 26.04.2021 року, який був укладений між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" кредит та відповідачем . Станом на дату подання позову до суду заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитом не сплачуються, на підставі цього у відповідача утворилась заборгованість становить 46605,62 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3998,60 грн., ззаборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 42 607,02 грн. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, а понесених витрат на правничу допомогу в частині, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннямист. 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 ст. 1054 цього Кодексузастосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1049ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зіст.638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК Українизобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зіст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Станом на дату подання позову до суду заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитом не сплачуються, на підставі цього у відповідача утворилась заборгованість становить 46605,62 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3998,60 грн., ззаборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 42 607,02 грн. Відповідач в ході розгляду справи не надав альтернативних розрахунків заборгованості за кредитними договорами, а тому суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданого позивачем. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст.610ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1050ЦК України передбачено, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає погашати заборгованість по кредитному договору, то вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Відповідно до п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст.141ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на його користь судовий збір, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3028 гривень судового збору, розмір якого підтверджено платіжним дорученням. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 13000 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України. Відповідно дост. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання юридичних послуг № 59 від 14.08.2024 року, та витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024 року.

Outcome: approved