Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

13.12.2024 позивачка [PERSON] , через свого представника - адвоката Янчишин Володимира Йосиповича, звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, а також стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 18 000 гривень. В обґрунтування вимог зазначає, що син сторін спору навчається у Західноукраїнському національному університеті, на контрактній формі навчання, не працює, оскільки навчається на денній формі, відповідач ухиляється від утримання власного сина та добровільно не надає матеріальної допомоги. Також, позивач зазначає, що нею були понесенні додаткові витрати оплати за навчання 09.09.2024 та 06.11.2024, коли їхній син був неповнолітнім. Отже, вона понесла додаткові витрати на утримання сина [PERSON] у сумі 36000 грн, враховуючи обов`язок на утримання сина обома батьками, відповідач повинен сплатити 18000 грн., які позивач просить стягнути із відповідача в судовому порядку. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.12.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених у позові та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був неодноразово повідомлений, шляхом направлення рекомендованого повідомлення за адресою місця реєстрації. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки заперечень проти заочного розгляду справи позивач та її представник не висловлювали. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2004 року, який було розірвано на підставі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2012 року. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.12.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO] у м. Кременець, Кременецького району Тернопільської області, про що складено актовий запис №249 відділом реєстрації актів цивільного стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області. Батьками [PERSON] у вказаному Свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.06.2020 у справі №607/27229/19 змінено розмір аліментів, які стягуються із [PERSON] згідно рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 листопада 2012 року у цивільній справі № 1909/2612/2012 та ухвалено стягувати із [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі розмірі 2200 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з врахуванням індексації, починаючи з дня набранням рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На час розгляду даного позову [PERSON] досяг повноліття. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , яке видане 03.06.2019 року Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області). При реєстрації шлюбу із [PERSON] , [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] видане повторно 25.06.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Відповідно до укладеного Договору про навчання у закладі вищої освіти №570294 від 08.08.2024, між Західноукраїнським національним університетом, в особі ректора Десятнюк Оксани Миронівни та [PERSON] , [PERSON] проходить навчання за спеціальністю 022 01 Дизайн для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр. Згідно Договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №570294 від 08.08.2024 укладеного між Західноукраїнським національним університетом, в особі ректора Десятнюк Оксани Миронівни з однієї сторони та замовник освітньої послуги [PERSON] , з іншої сторони для здобувача вищої (фахової передвищої) освіти [PERSON] ,відповідно до пункту ІІІ «Оплата надання платної освітньої послуги та порядок розрахунків»: Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить - 138 000, 00 грн. (сто тридцять вісім тисяч). Вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 1) 2024-2025 навчальний рік - 36 000, 00 (тридцять шість тисяч); 2) 2025-2026 навчальний рік - 36 000, 00 (тридцять шість тисяч); 3) 2026-2027 навчальний рік - 36 000, 00 (тридцять шість тисяч); 4) 2027-2028 навчальний рік - 30 000, 00 (тридцять тисяч). Замовник здійснює оплату в безготівковій формі. Згідно квитанції №213756999 від 09.09.2024, [PERSON] , здійснила оплату у сумі - 18 000,00 грн (вісімнадцять тисяч) - за навчання [PERSON] ІПН: [NUMBER] договір номер 570294 від 08.08.2024. Згідно квитанції до платіжної інструкції №47450436 від 06.11.2024 [PERSON] , здійснила оплату у сумі - 18 000,00 грн (вісімнадцять тисяч) - оплата за навчання студента [PERSON] , ІПН - [NUMBER] , договір - №570294 від 08.08.2024. Так, станом на час внесення коштів за навчання (09.09.2024 та 06.11.2024), [PERSON] ще не виповнилось 18 років. [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 1580 від 12.12.2024, яка видана Виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. У постанові від 17.04.2019 у справі № 644/3610/16-ц Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки/сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів повнолітніх дочки/сина, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Статтею 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, як встановлено судом із змісту позовної заяви, відповідач має на утриманні ще двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, на думку суду, позивач не надала належних і допустимих доказів для обґрунтування заявленого нею до стягнення розміру аліментів на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно та необхідність стягнення аліментів саме у такому розмірі. Суд також зауважує, що позивач має рівний з відповідачем обов`язок в утриманні їх спільної дитини. Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, з урахуванням того, що на утриманні відповідача перебувають ще двоє малолітніх дітей враховуючи матеріальний стан позивача та відповідача, повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення 13.12.2024 до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] 23 річного віку. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових коштів в сумі 18 000 грн., Суд зазначає наступне. Позивач на підтвердження обставин сплати коштів за навчання у ВУЗі надала суду: квитанцію №213756999 від 09.09.2024, згідно якої [PERSON] , здійснила оплату у сумі - 18 000,00 грн (вісімнадцять тисяч) - за навчання [PERSON] ІПН: [NUMBER] договір номер 570294 від 08.08.2024 та квитанцію до платіжної інструкції №47450436 від 06.11.2024, згідно якої [PERSON] , здійснила оплату у сумі - 18 000,00 грн (вісімнадцять тисяч) - оплата за навчання студента [PERSON] , ІПН - [NUMBER] , договір - №570294 від 08.08.2024. Загалом оплату здійснено на суму 36 000 грн. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз вказаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19. Разом з тим, суд зазначає, що статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею 23 років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 СК України (утримання дитини, яка продовжує навчання). Саме такий висновок щодо застосування статті 185 СК України викладений в постанові Верховного Суду України від 29.01.2018 у справі № 622/373/16. Так, звертаючись з позовом до суду, позивачка вказувала на те, що у зв`язку із навчанням сина у Західноукраїнському національному університеті, нею сплачено кошти за таке навчання в розмірі 36000 гривень. Втім, суд зазначає, що навчання у вищому навчальну закладі для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат із батьків на утримання дитини. Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 26.09.2018 року в справі № 569/6838/15-ц, від 10.10.2019 року в справі № 638/13860/16-ц, від 26.08.2020 року в справі № 336/1488/19. Отже, витрати позивачки на оплату навчання сина, не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні положень статті 185 СК України. Крім того, позивачкою не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Більш того, позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у Західноукраїнському національному університеті. Таким чином, суд, дотримуючись принципів рівності та пропорційності, з метою дотримання балансу захисту прав, свобод та інтересів сторін, приймаючи до уваги положення ст.185 Сімейного кодексу України, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових коштів в сумі 18000 грн. до задоволення не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Outcome: partial