Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за надані послуги: з постачання теплової енергії за період з 1 червня 2022 року по 30 вересня 2024 року в сумі 3080,54 грн, за постачання гарячої води за період з 1 червня 2022 року по 30 вересня 2024 року в сумі 1029,52 грн., інфляційні втрати в сумі - 45,45 грн., 3% річних в сумі - 13,84 грн., пеню в сумі - 80,98 грн. (разом 4250,33 грн.) та витрати на сплату судового збору в сумі 3028 грн. Позов мотивує тим, що з 1 грудня 2021 року з відповідачами є укладені індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання, типова форма яких затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 8 вересня 2021 року. За умовами вказаних договорів ЛМКП «Львівтеплоеиерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами. Зазначені договори є розміщені на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоеиерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. Вказує, що відповідачі проживають та зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] , та відтак є споживачами послуг, що надаються ЛКП «Львівтеплоенерго» за даною адресою, зокрема послуг з центрального опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води в тому числі для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи теплової енергії та гарячого водопостачання, для чого відповідачам присвоєний особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно надсилались повідомлення про нарахування вартості та кількості наданих послуг з метою їх оплати. Зазначає, що факт надання відповідачам послуг з постачання теплової енергії підтверджується актами включення системи теплопостачання до будинку [ADDRESS] . Зазначає, що всупереч п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та чинних договорів відповідачі не виконали свого зобов`язання щодо сплати за надані послуги з, постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення та витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової а також за спожиті послуги з постачання гарячої води. Стверджує, що між боржниками та ЛМКП «Львівтеплоенерго» встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме виконавець надавав послуги боржникам, останні такими послугами користувалися для задоволення своїх потреб, та не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та послуги з гарячого водопостачання не здійснювали належним чином, чим порушили п. 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830, п. 32 індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуги з постачання гарячої води, де вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Звертає увагу на те, що 29 грудня 2023 року постановою № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ щодо оплати житлово - комунальних послуг» Кабінет Міністрів України скасував заборону на припинення надання житлово - комунальних послуг та нарахування штрафів та пені. Відтак вказує, що з врахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст. 26 ЗУ « Про житлово - комунальні послуги», п. 40 Правил надання послуги з постачання теплової енергії та п. 41 Правил надання послуги з постачання гарячої води, п. 44, 45 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води оскільки боржники не виконали свого обов`язку щодо сплати наданих їм послуг а тому зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого розміру пені та трьох процентів річних простроченої суми, за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 1 червня 2022 року по 30 вересня 2024 року та постачання гарячої води за період з 1 червня 2022 року по 30 вересня 2024 року на загальну суму 4110.06 грн., інфляційні втрати в сумі - 45,45 грн., 3% річних в сумі 13,84 грн. та пеню в сумі 80,98 грн. за період з 1 лютого 2024 року по 30 вересня 2024 року. Також вказує, що позовна заява подається на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 6 травня 2024 року у справі №463/3463/24, про скасування судового наказу від 19 квітня 2024 року, яким стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за постачання теплової енергії в розмірі 2975,64 грн. та 302,80 грн. судового збору. Враховуючи наведене позивач звертається до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити. Матеріали даного позову були подані до Личаківського районного суду м. Львова 25 листопада 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито у ній провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами, визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а також встановлено відповідачам п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Копію вказаної вище ухвали, а також копію позовної заяви з додатками того ж дня 27 листопада 2024 року було скеровано сторонам для відома, копію ухвали було отримано позивачем на зазначену в позовній заяві офіційну електронну адресу 27 листопада 2024 року, а 12 грудня 2024 року поштові відправлення, що скеровувались відповідачам, повернулись до суду без вручення у зв`язку з відсутністю адресатів за вказаною адресою. У зв`язку наведеним 12 грудня 2024 року копію ухвали про відкриття провадження у справі було повторно скеровано відповідачам, водночас 14 січня 2025 року дані поштові відправлення теж повернулось до суду з проставленими у таких 10 січня 2025 року відмітками про невручення у зв`язку з відсутністю адресатів за вказаною адресою, що з врахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки (повідомлення про дату, час та місце розгляду справи у даному випадку). При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 Верховний Суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Подібні за змістом правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-6. З врахуванням положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд даної справи по суті розпочався 27 грудня 2024 року. З наведеного вище вбачається, що учасники справи повідомлені про розгляд такої належним чином, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подали, а також відповідачами не подавалось до суду відзивів на позов, строк для подання таких сплив. Відтак з врахуванням того, що відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, з метою дотримання розумного строку розгляду справи суд згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 279 ЦПК України вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за наявними у такій матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію № 1 від 21 листопада 2024 року, а також отриманими судом відповідями Єдиного державного демографічного реєстру від 26 листопада 2024 року. При цьому як вбачається з вказаної вище довідки, [PERSON] є власником зазначеної квартири, інший відповідач проживає у такій як член сім`ї останньої. Позивач ЛМКП\~«Львівтеплоенерго» стверджує,\~що за\~вказаною вище\~адресою ним\~надаються відповідачам\~послуги з\~постачання теплової\~енергії та послуги з постачання гарячої води, в тому числі для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи теплової енергії та гарячого водопостачання, заперечень щодо вказаної обставини відповідачами суду не подано. При цьому позивачем розміщено на своєму офіційному веб-сайті (https://lmkp.lte.lviv.ua) типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, форма яких затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 8 вересня 2021 року, які є публічними договорами приєднання, та відповідно до умов таких вступили в дію через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства. За умовами вказаних договорів ЛМКП «Львівтеплоеиерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами. При цьому як вбачається з актів про включення системи теплоспоживання від 11 жовтня 2021 року, 14 листопада 2022 року та 16 жовтня 2023 року, житловий будинок за адресою [ADDRESS] , без зокрема квартири [ADDRESS] , було включено на опалення у відповідних опалювальних сезонах. Як встановлено судом, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість, що виникла за період з 1\~червня 2022\~року по\~30\~вересня 2024\~року,\~відтакправовідносини, що виникли між сторонами справи, регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання»,Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21 серпня 2019 року №830, Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими постановою КМУ від 11 грудня 2019 року №1182 та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315. Так відповідно до визначень, викладених в пунктах 2 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10 грудня 2018 року № 1755 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню ЛЬВІВСЬКИМ МІСЬКИМ КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ЛЬВІВТЕПЛОЕНЕРГО», встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню позивачем. Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 даної статті Кодексу). Також відповідно до ч. 3 такої цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 541 Кодексу солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Частинами 1, 2 ст. 543 Кодексу визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. При цьому відповідно до ч. 4 даної статті кодексу виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Так відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з положеннями дев`ятого абзацу ч. 2 ст. 25 даного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 даної статті Закону обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст.ст. 68, 162 ЖК України, згідно з якими наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. При цьому згідно з ст. 156 Кодексу члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири). Також відповідно до ст. 160 такого повнолітні члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Слід зауважити, що згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті. А ч. 6 даної статті Закону визначено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. При цьому відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, від 7 липня 2020 року у справі №712/8916/17, постановах Верховного суду від 15 березня 2018 року у справі №401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі №369/3682/16-ц, від 7 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21, від 20 листопада 2024 року у справі №463/6799/18. Так згідно представлених позивачем розрахунків заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за особовим рахунком № [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] , за період з червня 2022 року по 30 вересня 2024 року відповідачами здійснювалася лише часткова оплата наданих послуг, внаслідок чого станом на кінець вересня 2024 року розмір заборгованості останніх за спожиті послуги з постачання теплової енергії становив 3080,54 грн., а за послуги з постачання гарячої води 1029,52 грн. Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, однак ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 6 травня 2024 року (справа №463/3463/24, провадження №2-с/463/88/24) скасовано судовий наказ, виданий 19 квітня 2024 року Личаківським районним судом м. Львова у цивільній справі №463/3463/24 (провадження №2-н/463/1001/24), яким стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за постачання теплової енергії в розмірі 2975,64 грн. та 302,80 грн. судового збору. 25 листопада 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом, з якого вбачається що існуюча заборгованість не була сплачена відповідачами. В матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Водночас відповідно до ч. 1 та 4 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Відтак, оскільки у справі яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведені позивачем розрахунки заборгованості є невірними, а також ніщо не свідчить про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, оскільки доказів протилежного відповідачами не представлено, суд приймає вказані вище розрахунки заборгованості відповідачів як належний та допустимий доказ позовної вимоги. При цьому враховується позиція Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, і згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. Крім того, як висловився Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи №6-931цс15 в своїй постанові від 13 січня 2016 року, на вказані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно цієї норми, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічні висновки щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за відсутності між сторонами договірних відносин а також щодо стягнення з споживача трьох відсотків річних та інфляційних втрат також висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 639/10591/14-ц (постанова від 14 лютого 2018 року), які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд зобов`язаний враховувати. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України«Про житлово - комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Аналогічні положення містяться в пункті 40 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ №830 від 21 серпня 2019 року та в пункті 41 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ №1182 від 11 грудня 2019 року. При цьому Указом Президента України №64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України вказаний вище указ було затверджено. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, зокрема Указом Президента України від 28 жовтня 2024 року № 740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 4024-IX від 29 жовтня 2024 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 5 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб і такий продовжує діяти на даний час. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 5 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. При цьому згідно з абз. 1 ч. 1 постанови КМУ № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 2 березня 2022 року установлено зокрема, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285). Територія м. Винники не відноситься до територій, на яких ведуться бойові дії та не є тимчасово окупованою Російською Федерацією. Відомостей, що майно споживача було пошкоджене внаслідок бойових дій матеріали справи не містять. Так, позивач відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України за період з 1 січня 2024 року за послуги з опалення (постачання теплової енергії) нарахував боржнику 3% річних в розмірі 11,13 грн. та інфляційні витрати в розмірі 35,73 грн., за послуги з постачання гарячої води - 3% річних в розмірі 2,71 грн. та інфляційні витрати в розмірі 9,72 грн. Окрім того позивачем нараховано 62,4 грн. пені за несвоєчасну оплату послуг з опалення та 18,58 грн. пені за несвоєчасну оплату послуг з постачання гарячої води. Відтак, оскільки у справі яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведені позивачем розрахунки є невірними, а також ніщо не свідчить про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, оскільки доказів протилежного відповідачами не представлено, суд приймає вказані розрахунки як належні та допустимі докази позовних вимог. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. При цьому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути в рівних частках понесені судові витрати, а саме на оплату судового збору в розмірі 3028 грн., оплата якого підтверджується наданою позивачем квитанцією. На підставі наведеного та

Outcome: approved