Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, посилаючись на те, що відповідач є споживачем послуг філії «Інфоксводоканал» Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором №25477/1-630 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 15.08.2014 року. Оскільки відповідач не виконує своїх зобов`язань щодо сплати отриманих комунальних послуг, позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 10188 (десять тисяч сто вісімдесят вісім) гривень 28 (двадцять вісім) копійок та понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень. Представник позивача, відповідно до позовної заяви та відповіді на відзив, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, справу розглянути в спрощеному провадженні. Відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Суд встановив, що згідно з відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 22.10.2024 року №5379елС/01-23, інформація про реєстрацію місця проживання [PERSON] на території м. Одеси відсутня. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №403563025 від 13.11.2024 року власниками будинку за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (вид спільної власності: спільна часткова; розмір частки: 1/2) та [PERSON] (вид спільної власності: спільна часткова; розмір частки: 1/2). 15.08.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» (виконавець) та [PERSON] (споживач) укладено договір №25477/1-630 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, відповідно до якого виконавець надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення споживачу за адресою: [ADDRESS] , а споживач своєчасно оплачує надані йому послуги водопостачання та водовідведення. Також судом встановлено, що [PERSON] оформлено особовий рахунк за № [NUMBER] . Нарахування відповідачу за надані послуги здійснювалися відповідно до показань приладу обліку та тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 16.12.2020 року №2499, від 22.12.2021 року №2841. [PERSON] плату за надані Водоканалом послуги не сплачувала, внаслідок чого за період з 01 серпня 2021 року по 31 липня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 10188 (десять тисяч сто вісімдесят вісім) гривень 28 (двадцять вісім) копійок, що підтверджується розрахунком суми боргу. Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний\~своєчасно вносити\~квартирну плату\~та плату\~за комунальні\~послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Згідно із\~ст.\~162\~ЖК України\~плата за\~користування жилим\~приміщенням в\~будинку (квартирі),\~що належить\~громадянинові на\~праві приватної\~власності,\~встановлюється угодою\~сторін. Плата\~за комунальні\~послуги береться\~крім квартирної\~плати за\~затвердженими в\~установленому порядку\~тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У силу ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як встановлює ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що за адресою: [ADDRESS] увесь час мешкає [PERSON] , який одноособово користується комунальними послугами, які в тому числі, надаються позивачем, вона користується комунальними послугами позивача та оплачує отримані послуги, але за адресою: [ADDRESS] . Також відповідач зазначає, що 15 липня 2024 року вона зверталась до позивача з заявою про розірвання договору про надання послуг з центрального водопостачання та центрального водовідведення від 15.08.2014 року з підстав, що за адресою: [ADDRESS] , вона не мешкає декілька років та послугами позивача не користується. Із відповіді на відзив вбачається, що [PERSON] 28.08.2023 року зверталася до філії «Інфокс» щодо надання консультації про процедуру розірвання договору. У листі від 07.09.2023 року № 2283/13прив. [PERSON] надано пояснення щодо процедури припинення Договору. 16.07.2024 року та 11.07.2024 року відповідач зверталася із заявою про відмову від договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. 24.07.2024 року №К-416 [PERSON] надано відповідь, що відповідно до п. 13 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуг не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідно послуги. Також було вказано, що для припинення надання послуг водопостачання за вказаною адресою необхідно надати представнику управління «Водозбут» доступ до колодязя у точці підключення до водопровідної мережі, тобто на межі балансоутримувача, для здійснення технічного припинення шляхом опломбування запірної арматури на водопровідному вводі, або надати акт про відключення від мережі водопостачання службою «Міськводопровід». З боку [PERSON] не було проведено ніяких дій щодо надання вказаного доступу. Позивач вважає договір чинним, оскільки відповідач не вчинила передбачених законодавством дій щодо припинення договору та послуга з надання централізованого водопостачання та водовідведення надається. Матеріалами справи встановлено, що позивач надавав відповідачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , на виконання умов укладеного договору №25477/1-630 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 15.08.2014 року. Відповідач є власником 1/2 частки нерухомого майна за вказаною адресою. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує, а ст. 322 ЦК України наголошує на тому, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, будучи власником майна, зобов`язана його утримувати. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання недопустима. Відповідачем не надано суду доказів розірвання договору №25477/1-630 про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 15.08.2014 року, вчинення необхідних дій для такого розірвання відповідно до чинного законодавства України. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві та відповіді на відзив в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по оплаті за послуги водопостачання і водовідведення у розмірі 10188 (десять тисяч сто вісімдесят вісім) гривень 28 (двадцять вісім) копійок відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним, достовірним та допустимим доказом по справі. Відповідно ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №30592 від 20 вересня 2024 року. Оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі, то вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved