Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] він має спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2019 року, син [PERSON] мешкає разом з ним та перебуває на його вихованні та утриманні. З 2019 року [PERSON] вихованням і утриманням сина не займається, коштів на потреби не надає. За його заявою судовим наказом Шосткинського міськрайсуду Сумської області від 06.09.2024 року з [PERSON] на його користь було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 04.09.2024 року, і до повноліття дитини. Відповідач з сином [PERSON] не спілкується, станом його здоров`я, успіхами у навчанні, позашкільним життям сина та його інтересами не цікавиться. Навіть дні народження сина [PERSON] , новорічні та інші свята проходять не тільки без участі в них відповідача, а і без її привітань сина шляхом телефонних дзвінків, або ж будь-якого виду листування. Таким чином, відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Відповідач [PERSON] пред`явила зустрічний позов до [PERSON] про зобов`язання його виконувати рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шосткинської міської ради № 10 від 16.10.2019 року «Про вирішення спору між батьками щодо виховання дитини». Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказаним рішенням комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] надано дозвіл спілкуватись з сином [PERSON] , [INFO] , визначивши способи участі матері в вихованні сина. Батько дитини, [PERSON] не повинен перешкоджати зустрічам та телефонним розмовам матері з сином та настроювати дитину проти неї. Матері, [PERSON] , не настроювати сина проти батька. Бабусі дитини, [PERSON] , не втручатись в виховання онука, не чинити перешкоди матері дитини, [PERSON] , виконувати свої батьківські обов`язки. Прийняттю рішення передували її неодноразові звернення до відповідних органів, в зв`язку з тим що батько і бабуся дитини перешкоджали їй бачитися з сином. Після винесення даного рішення вона незначний час протягом літа 2020 року мала побачення з сином, телефонувала йому, спілкувалась з ним. Останні півроку після дня народження сина, відповідач не відповідав на телефонні дзвінки, а син, включаючи телефон для розмови, мовчав. На протязі 2021 - 2024 років вона постійно робила спроби зв`язатись з батьком сина по телефону, але все було марним, - на зв`язок він не виходив. Вона ніколи не уникала зустріч з сином, його виховання, але відповідач перешкоджав їй в цьому. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Проти зустрічних позовних вимог заперечує, при ухваленні рішення просить врахувати відзив на зустрічну позовну заяву. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] , кожен окремо, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечують. Заявлені зустрічні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Третя особа виконавчий комітет Шосткинської міської ради Сумської області в особі служби у справах дітей в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника, проти позовних вимог заперечують (а.с. 83). Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню, в задоволенні зустрічних позовних вимог також слід відмовити. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в м. Шостка Сумської області (а.с. 5). З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в м. Кролевець Сумської області, батьком вказаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 5). Згідно копії акту від 23.08.2024 року [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , без реєстрації з 20.03.2024 року (а.с. 6). З копії акту обстеження умов проживання від 02.08.2024 року вбачається, що працівниками відділу служби у справах дітей Шосткинської міської ради було обстежено умови проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження встановлено, що житло розміщено на 9-му поверсі 9-поверхового будинку, яке складається з 2-х кімнат. Умови проживання добрі, в квартирі чисто, затишно, приміщення обладнані належними та необхідними меблями і побутовою технікою. Дитина має окремо відведену кімнату, облаштовану належним чином. [PERSON] має в достатній кількості одяг, взуття, необхідне канцелярське приладдя для навчання. Мати дитини проживає окремо (а.с. 7). Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини Шосткинської міської ради Сумської області № 10 від 16.10.2019 року [PERSON] надано дозвіл спілкуватись з сином [PERSON] , [INFO] , визначивши способи участі матері в вихованні сина. Батько дитини, [PERSON] не повинен перешкоджати зустрічам та телефонним розмовам матері з сином та настроювати дитину проти неї. Матері, [PERSON] , не настроювати сина проти батька. Бабусі дитини, [PERSON] , не втручатись в виховання онука, не чинити перешкоди матері дитини, [PERSON] , виконувати свої батьківські обов`язки. Рішення комісії з питань захисту прав дитини є обов`язковим до виконання (а.с. 8, 42). З копій довідок наданих Шосткинською спеціалізованою школою 1-го ступеня № 13 Шосткинської міської ради Сумської області № 01-16/143 від 05.10.2021 року, № 01-16/05 від 16.02.2023 року, № 8 від 25.01.2024 року та № 114 від 08.07.2024 року вбачається, що [PERSON] займається вихованням сина [PERSON] , [INFO] . За 2021 - 2024 навчальні роки мати [PERSON] не бере участі у вихованні сина, не підтримує зв`язок зі школою, не спілкується з учителями, не цікавиться життям та навчанням, батьківські збори та інші шкільні, класні заходи не відвідує (а.с. 9 - 12). Згідно копії довідки, наданої ТОВ «Броусс-ЖЕК» від 24.09.2024 року, в квартирі [ADDRESS] прживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). З копії паспорта громадянина України № [NUMBER] виданого 29.06.2021 року органом 5917 вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Тулиголове Кролевецького району Сумської області (а.с. 39). Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] в м. Конотоп Сумської області, батьком вказаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 40). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що після реєстрації 29.05.2021 року шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 41). Згідно копії довідки Конотопського ВДВС СХ МРУМЮ № 252-30/84545 від 30.10.2024 року вбачається, що [PERSON] , є платником аліментів згідно із судовим наказом № 2н/589/737/24, виданим 23.09.2024 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з неї на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто 04.09.2024 року і до повноліття дитини. Заборгованість станом на 30.10.2024 року відсутня (а.с. 56). З копії виписки з медкартки стаціонарного хворого № 752 вбачається що, [PERSON] , [INFO] , з 29.10.2019 року по 15.11.2019 року перебував на лікуванні з гострою респіраторною вірусною інфекцією (а.с. 64 - 66, 76). Згідно копії психологічно-педагогічної характеристики №141 від 01.11.2024 року, наданої КО «Шосткинська гімназія Шосткинської міської ради Сумської області», [PERSON] навчається в Шосткинській гімназії з 2023 року. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний, відкритий, щирий, доброзичливий, уважний учень. Має навчальні досягнення високого рівня. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Бере участь у громадському житті класу. Скромний, веселий, товариський, врівноважений, розсудливий, дисциплінований, самостійний, не піддається чужому впливу. Правила поведінки завжди свідомо виконує. Користується повагою та авторитетом серед однокласників. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Батько й бабуся приділяють належну увагу вихованню [PERSON] . Після проведення психологічної консультації з учнем можна зробити висновок, що вихованням дитини займається батько, у цьому йому допомагає бабуся. Мати не бере участі у вихованні сина й навіть не спілкується з ним. Під час консультації дитина жодного разу не ототожнювала матір з членом своєї родини, а при виконанні проективних методик до членів родини дитина також віднесла тата й бабусю, а про матір навіть не згадала. Мати [PERSON] не бере участі у вихованні сина, не підтримує зв`язок зі школою, не спілкується з учителями, не цікавиться життям та вихованням сина, батьківські збори та інші шкільні, класні заходи не відвідує (а.с. 68 - 70, 75). З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Шосткинської міської ради Сумської області № 372 від 27.11.2024 року, визнано не доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 85, 86). Відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матірю обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю, однак, враховуючи поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, її слід попередити, що у разі продовження такої поведінки вона буде позбавлена батьківських прав. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовити. Щодо пред`явленого зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у виконанні рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шосткинської міської ради №10 від 16.10.2019 року «Про вирішення спору між батьками щодо виховання дитини» суд приходить до наступного висновку. Ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства`дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст.і 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Судом, на підставі досліджених доказів не встановлено, що відповідачем за зустрічним позовом чиняться будь які перешкоди позивачу за зустрічним позовом у вихованні та спілкуванні із сином. Враховуючи викладене, суд дійшов до переконання, що позивачем за зустрічним позовом та її представником не доведено фактів чинення [PERSON] перешкод у спілкуванні з дитиною та обставин, які обмежують реалізацію права позивача на спілкування з сином, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed