Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

03.12.2024 до суду надійшла на розгляд позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних. В обґрунтування поданого позову вказано, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.01.2021 року по справі № 682/2230/20 стягнуто з відповідача на користь позивача 19059,95 грн. та 476,73 грн. витрат по сплаті судового збору. Рішення суду набрало законної сили 12.02.2021, проте станом на день подачі даної позовної заяви до суду є невиконаними. 09.03.2021 року було видано виконавчий лист з метою виконання якого було відкрите виконавче провадження № 65268908. Згідно довідки Славутського ВДВС у Шепетівському районі Хмельницької області № 62998 від 21.11.2024 року заборгованість не погашена і становить 19536,68 грн. Виконавче провадження відкрито і по цей час, однак починаючи з 12.02.2021 року рішення суду яке набрало законної сили не виконано, жодних коштів позивач не отримував. Позивач вказує, що зволікання [PERSON] з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з неї судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. За таких обставин позивач звернувся до суду та просив: стягнути із відповідачки [PERSON] 10513 грн. інфляційних витрат та 2221 грн. 3 % річних з 12.02.2021 по 26.11.2024, що складає разом 12734 грн. Ухвалою суду від 05.12.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд на 17.01.2025. 17.01.2025 розгляд справи відкладено на 17.02.2025 у зв`язку із неявкою відповідача до суду. 17.02.2025 в призначений час учасники справи до суду не з`явились. Позивачем [PERSON] заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, до суду не з`явилась, будь-яких заяв, клопотань або відзиву на позов до суду не подавала, у зв`язку із чим ухвалою суду від 17.02.2025 було постановлено проводити заочний розгляд даної справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.01.2021 року по справі № 682/2230/20 стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 19059,95 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу товарів у кредит та 476,73 грн. витрат по сплаті судового збору. Рішення суду набрало законної 12.02.2021. 09.03.2021 судом було видано виконавчий лист у справі № 682/2230/20. Зазначений виконавчий лист перебуває на виконанні у Славутському відділі ДВС у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (виконавче провадження № 74911324). Станом на 20.11.2024 заборгованість не погашена і становить 19536,68 грн. (а.с. 6). Так, за змістом ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). У постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц зазначено, що стаття 625 ЦК визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Таким чином встановлено, що боржник [PERSON] не виконує грошове зобов`язання за рішенням суду, що набрало законної сили. Таке невиконання є триваючим правопорушенням, а тому у позивача, як у кредитора, є право на стягнення з неї коштів на підставі статті 625 ЦК України. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що сума інфляційних витрат складає 10513 грн., 3 % річних за період з 12.02.2021 по 26.11.2024 складає 2221 грн., отже загальна сума до стягнення становить 12734 грн. Зазначений розрахунок відповідачем не спростований, альтернативного розрахунку відповідачем не надано, наданий позивачем розрахунок сумнівів у його достовірності не викликає, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved