Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

18 березня 2024 року заявник [PERSON] [PERSON] звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області із заявою, в якій просить встановити факт, що її мати [PERSON] , яка померла [INFO] , за національністю «єврейка», замість «українка». В обґрунтування вимог зазначено, що заявник народилася [INFO] в селі Степне Ямпільського району Сумської області і її батьками є - батько [PERSON] , мати [PERSON] . У графах національність батьків заявника стоїть відмітка, що батько за національністю «українець», мати за національністю «українка». У 2005 році, сестра заявника [PERSON] звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області із заявою про внесеня змін до актового запису про її народження в частині відомостей про матір, і рішенням цього суду заяву було задоволено та та внесено зміни у графу 16 розділу «відомоті про матір» замість слова «українка» записано «єврейка». Встановлення вищезазначеного факту необхідно заявнику для відновлення та збереження етнічного походження свого роду. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце його проведення повідомлена. (а.с.22) Представник заявника - адвокат Рязанець Андрій Анатолійович в судовому засіданні заяву про встановлення факту, що має юридичне значення підтримав, у її обґрунтування послався на обставини у ній зазначені. Представник заінтересованої особи Ямпільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений. (а.с.23) Заяв, або клопотання про відкладення судового засідання, до суду не надав. Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, дійшов наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із фотокопії паспорта громадянина України, [NUMBER] , вбачається, що його видано [PERSON] , [INFO] . (а.с.4) Із фотокопії свідоцтва про одруження, [NUMBER] , виданого 29 січня 1972 року, місце реєстрації міськЗАГС м. Шостка Сумської області, вбачається, що [PERSON] (зазначено російською мовою - [PERSON] ), [INFO], національність - українець, та [PERSON] (зазначено російською мовою - [PERSON] ), [INFO], національність - українка, одружились 29 січня 1972 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 29 січня 1972 року зроблено відповідний запис за №44. Після реєстрації одруження присвоєно прізвища: чоловікові [PERSON] , дружині [PERSON] . (а.с.5) Із фотокопії свідоцтва про народження, [NUMBER] , виданого повторно 06 липня 1954 року, місце реєстрації - Степненський С/ЗАГС Ямпільського району Сумської області, вбачається, що [PERSON] (зазначено російською мовою - [PERSON] ) народилася [INFO] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 18 жовтня 1948 року зроблено відповідний запис за №45. Батько - [PERSON] (зазначено російською мовою - [PERSON] ), національність українець. Мати - [PERSON] (зазначено російською мовою - [PERSON] ), національність українка. (а.с.6) Як вбачається із фотокопії свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого 07 березня 2001 року, місце реєстрації Виконком Гамаліївської сільської ради, [PERSON] , померла [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 07 березня 2001 року зроблено запис за №5. Місце смерті - смт Бородянка Бородянського району Київської області. (а.с.7) Із фотокопії свідоцтва про одруження, [NUMBER] , виданого повторно 29 березня 1972 року, місце реєстрації Степненська с/р Ямпільського району, Ямпільський ЗАГС, вбачається, що [PERSON] (зазначено російською мовою - [PERSON] ) і [PERSON] (зазначено російською мовою - [PERSON] ), одружились 04 листопада 1946 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 04 листопада 1946 року зроблено відповідний запис за №22. Після реєстрації одруження присвоєно прізвища: чоловікові [PERSON] , дружині [PERSON] . (а.с.8) Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є рідною сестрою [PERSON] . Їх мати [PERSON] є за національністю «єврейка», оскільки їх баба з боку матері - [PERSON] за національністю «єврейка». Крім того, прабаба з боку матері [PERSON] , також за національністю «єврейка». У актових записах мати свідка та заявника - [PERSON] зазначала національність «українка», з тієї причини що боялася за своє майбутнє. Батько свідка та заявника - [PERSON] заначив національність «українець». Крім того, відносно свідка було ухвалено12 квітня 2005 року рішення Шосткинським міськрайонним судом Сумської області, яким внесено зміни до її актового запису про народження, а саме у розділі відомості про матір, замість слова «українка» записати «єврейка». Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків ( ч. 1 ст. 49 ЦК України). Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо (частина друга статті 49 ЦК України). Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 1 липня 2010 року №2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон №2398-VI). Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом ДРАЦС за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган ДРАЦС складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина перша статті 22 Закону №2398-VI). Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року №96/5 затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила), за змістом пунктів 1.1, 1.5 яких внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами ДРАЦС України, проводиться за заявами громадян відділами ДРАЦС у випадках, передбачених чинним законодавством. Підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду (підпункти 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 Правил). Таким чином, органи ДРАЦС за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін. Відповідно до частин першої та другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення). Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року №24 «Про порядок зміни громадянами України національності» відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року №70/99. Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність. Це було передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року за №2494-ХІІ який діяв у період з 16.07.1992 по 01.07.2023. В подальшому, частинами 1, 2 статті 6 Закону України «Про національні меншини (спільноти) в Україні» від 13 грудня 2022 року за №2827-ІХ, який діє з 01.07.2023 по теперішній час, визначено, що кожний громадянин України має право вільно вирішувати, чи вважатися належним до національної меншини (спільноти) (кількох національних меншин (спільнот). Таке рішення або здійснення прав у зв`язку з цим не повинно завдавати шкоди такій особі. Ніхто не може бути примушений декларувати свій статус особи, яка належить до національної меншини (спільноти). У разі якщо в особи є потреба у користуванні правами, які гарантуються особам, які належать до національних меншин (спільнот), достатнім є висловлення бажання користуватися такими правами. Примушення громадянина України у будь-якій формі до визнання своєї належності, відмови або зміни своєї належності до національної меншини (спільноти) забороняється. Громадянин України має право на власне ім`я, по батькові та прізвище з урахуванням звичаїв національної меншини (спільноти), до якої він належить. Якщо за звичаями національної меншини (спільноти), до якої належить особа, прізвище або по батькові не є складовими імені, то у документах, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України, спеціальний статус особи, на підставі письмової заяви особи зазначаються лише складові імені, а у свідоцтві про народження - імен батька і матері. Згідно зі статтею 300 Цивільного кодексу України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні. Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року №703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року за №2494-ХІІ який діяв у період з 16.07.1992 по 01.07.2023, а в подальшому статті 6 Закону України «Про національні меншини (спільноти) в Україні» від 13 грудня 2022 року за №2827-ІХ, який діє з 01.07.2023 по теперішній час. Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. Така позиція повністю відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, висловленим у поставні від 29.05.2019 №398/4017/18, у постанові від 11.09.2019 року у справі №810/2732/18. Враховуючи, що від встановлення факту національності не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, відсутні підстави для встановлення такого юридичного факту судом. Крім того, щодо роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», слід враховувати, що за минулі 30 років відбулися значні зміні у законодавстві України, тому надані у ньому роз`яснення не можуть братися до уваги. Крім того, відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від 19.06.2013 зазначено, що не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо належності до певної національності. Щодо посилань заявника на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області ухваленому 12 квітня 2005 року у справі №2-841 2005 р. у аналогічній справі, суд звертає увагу, що лише висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які викладені у його постановах, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed