Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Позивач звернувся з позовною заявою, якою просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами №2001112055601 від 28.08.2018, №1001278464701 від 28.03.2019, №1001487093501 від 13.12.2019 в загальному розмірі 51911, 41 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 28.08.2018 [PERSON] підписала заяву №2001112055601 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якої відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом, який пізніше було збільшено до 23800, 00 грн. 28.03.2019 [PERSON] підписала заяву №1001278464701 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якої відповідачу видано кредит в розмірі 3449, 43 грн. 13.12.2019 [PERSON] підписала заяву №1001487093501 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якої відповідачу видано кредит в розмірі 7638, 00 грн. Відповідач не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 09.09.2024 заборгованість за кредитним договором №2001112055601 становить 37473, 66 грн, з яких заборгованість за кредитом - 22852, 96 грн, заборгованість за процентами - 14620, 70 грн; заборгованість за кредитним договором №1001278464701 становить 3184, 81 грн, з яких 1843,78 грн - заборгованість за кредитом, 0, 63 грн - заборгованість за процентами та 1340, 40 грн - заборгованість за комісією; заборгованість за кредитним договором №1001487093501 становить 11252, 94 грн, з яких 6577, 45 грн - заборгованість за кредитом, 2, 59 грн - заборгованість за процентами та 4672, 9 грн - заборгованість за комісією, а всього за трьома кредитними договорами - 51911, 41 грн. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с. 72). Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, однак документи повернулися до суду не врученими адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 28.08.2018 між позивачем та відповідачем підписано заяву №2001112055601 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якого відповідачу Банком видано кредитну картку з кредитним лімітом, який в неодноразово збільшувався, востаннє - 11.12.2019 до 23800, 00 грн (а.с. 11, 43). Підписанням такої заяви відповідач беззаперечно підтвердила, що прийняла Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. 28.03.2019 [PERSON] підписала заяву №1001278464701 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якої відповідачу видано кредит в розмірі 3449, 43 грн (а.с. 8). 13.12.2019 [PERSON] підписала заяву №1001487093501 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якої відповідачу видано кредит в розмірі 7638, 00 грн (а.с. 7). Разом із зазначеними заявами відповідачем підписано паспорта споживчих кредитів. Пунктом 2.2.5 Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до п. 5.1.4. Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Згідно п. 5.1.7. Розділу І публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Відповідач не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 09.09.2024 заборгованість за кредитним договором №2001112055601 становить 37473, 66 грн, з яких заборгованість за кредитом - 22852, 96 грн, заборгованість за процентами - 14620, 70 грн; заборгованість за кредитним договором №1001278464701 становить 3184, 81 грн, з яких 1843,78 грн - заборгованість за кредитом, 0, 63 грн - заборгованість за процентами та 1340, 40 грн - заборгованість за комісією; заборгованість за кредитним договором №1001487093501 становить 11252, 94 грн, з яких 6577, 45 грн - заборгованість за кредитом, 2, 59 грн - заборгованість за процентами та 4672, 9 грн - заборгованість за комісією, а всього за трьома кредитними договорами - 51911, 41 грн, що підтверджується розрахунками заборгованості (зворот а.с. 44 - а.с. 49). Крім цього, позивачем до матеріалів позовної заяви долучено виписку з особового рахунку відповідача за період з 28.03.2019 по 09.09.2024, з якої вбачається, що [PERSON] користувалась кредитним коштами на власний розсуд (а.с. 50-58). Позивач звертався до відповідача з письмовими вимогами про погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами, однак такі вимоги на момент звернення до суду залишились проігнорованими відповідачем (зворот а.с. 38- а.с. 41). В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу частини першої статті 638\~ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з частиною першою статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не спростовано наявність заборгованості за кредитними договорами, не надано доказів погашення заборгованості. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження істотного порушення відповідачем умов кредитних договорів та існування заборгованості, зазначеної в позовній заяві, суд задовольняє заявлений позов у повному обсязі. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 2422, 40 грн.

Outcome: approved