Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що від шлюбу у нього з відповідачкою народилися діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 9 січня 2024 року відповідачка за своїм власним рішенням та з власної волі виїхала за кордон, забравши з собою сина [PERSON] (згоди на виїзд сина за кордон він не надавав), де перебуває до тепер. На даний час [PERSON] проживає в Нідерландах, точна адреса її місця проживання йому невідома. Після виїзду за кордон відповідачка повідомила його, що немає наміру повертатися додому, бо вона влаштовує своє особисте життя, зустріла за кордоном іншого чоловіка, з яким бажає створити нову сім`ю. У липні 2024 року він звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу і рішенням Теофіпольського райсуду від 26.09.2024 шлюб між ним та відповідачкою розірвано. З часу виїзду відповідачки за кордон, їх малолітня донька [PERSON] постійно проживає з ним за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] жодного разу до дитини не приїжджала, хоч їй нічого не перешкоджає приїхати до дому та навідати доньку, яка потребує материнської любові та турботи. З дитиною матір зв`язку не підтримує, не телефонує, втратила до неї інтерес, життям доньки зовсім не переймається, їй байдуже, як дитина живе, чим харчується, чи одягнута і взута, чи здорова, який у неї настрій, психологічний та фізичний стан, як дитина навчається у школі, чи відвідує шкільні заняття, які у неї здібності. Вона жодного разу не телефонувала до класного керівника доньки, не цікавилася, чи дитина відвідує школу, які у неї успіхи у навчанні. Крім того, що [PERSON] не займається вихованням дитини, не бере участі в її утриманні, не надає дочці ніякої матеріальної допомоги, не надсилає грошових переказів, подарунків, передач з-за кордону. Всі необхідні речі для дитини він купує виключно за свої кошти, [PERSON] в утриманні доньки матеріально не допомагає. Він оплачує комунальні послуги за квартиру, купує продукти харчування, забезпечує дитину їжею, одягом, взуттям, шкільним приладдям, тобто один матеріально утримує дитину та дбає про те, щоб дочка була забезпечена усім необхідним. Він на даний час працює на будівництві супермаркету «АТБ» в селищі Теофіполь, а до квітня 2024 року працював на посаді слюсаря-ремонтника у КП «Теофіпольлісвод». Також він тримає домашнє господарство (домашню птицю), обробляє біля 2 га землі присадибної ділянки в с. Кунча Теофіпольського району. Оскільки дочці лише 11 років, в силу свого малолітнього віку вона не може у повній мірі про себе подбати, потребує постійного батьківського догляду та піклування про неї, тому він сам щодня готує їжу для дитини, прибираю в квартирі, пере одяг, виконує інші хатні справи, які зазвичай мала б виконувати матір дитини. Також лише він один піклується про здоров`я дочки, звертається за медичною допомогою у випадку хвороби дитини. Крім нього, донькою більше ніхто не займається та не допомагає йому у її вихованні, йому нема на кого її залишити. Бабусі і дідусі проживають далеко, хворіють та самі потребують догляду, інших близьких родичів у нього немає. Оскільки відповідачка своїх батьківських обов`язків не виконує, не турбується про життя та здоров`я дочки, не бере участі у її вихованні, просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Крім того, [PERSON] є працездатною особою та здатна надавати грошове забезпечення дитині, однак свідомо ухиляється від утримання своєї дочки [PERSON] , в добровільному порядку матеріальної чи грошової допомоги доньці не надає, тому просить стягнути з [PERSON] на його користь аліментів на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив його задовольнити та пояснив, що він з відповідачкою розлучені, проживають окремо і вона йому та дочці не допомагає. Відповідачка відносилася до дочки добре коли вони жили разом. [PERSON] за кордоном знайшла собі іншого чоловіка і з ним проживає. Він хоче позбавити [PERSON] батьківських прав, бо вона живе з іншим чоловіком. Він з дружиною спільно вирішили, щоб вона виїхала за кордон, бо синові необхідна була операція по зору, тому дружина поїхала з сином, оскільки він неповнолітній. Він не зміг поїхати, оскільки війна і він не має права виїхати за кордон. Зараз син обстежується, йому виписали окуляри і лінзи. Про сина піклується дружина, він допомоги на лікування не надає, бо у сина з відповідачкою і так добрі доходи, однак бажає, щоб дружина надсилала допомогу на доньку. Він ображений на відповідачку, бо вона живе з іншим чоловіком. Син у Нідерландах отримує державну допомогу, бо він навчається, а дружина працює і допомоги не потребує. Дружина є власником житла де він проживає з дочкою. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, в суд не з`явилася, подала заяву у якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, зазначила, що проживає у Нідерландах, де влаштувала своє особисте життя, доньку залишила на виховання та повне матеріальне утримання [PERSON] , в Україну повертатися вона не бажає і не планує. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що до 2024 року вони всі жили разом - тато, мама, вона та її старший брат. Мама піклувалася про неї, цікавилася життям, здоров`ям та навчанням, приходила в школу, робила дні народження, жили вони добре, мама з татом не сварилися. Оскільки братові потрібна була операція по зору, то він з мамою поїхав за кордон, де навчається, а мама працює. Від тата вона взнала, що мама проживає з іншим чоловіком, тому бажає, щоб маму позбавили батьківських прав відносно неї. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні показала, що сім`я [PERSON] на обліку як сім`я, що перебуває у складні життєвій ситуації ніколи не перебувала. При з`ясуванні питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав були проведені бесіди із сусідами, які охарактеризували відповідача з позитивної сторони, на обліку лікаря нарколога чи лікаря психіатра вона не перебуває. Те, що відповідачка із сином, який потребує лікування, переїхала в січні 2024 року за кордон, не свідчить про те, що вона погана мати, так склалися життєві обставини, тому орган опіки та піклування вважає, що відсутні підстави позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Відповідні положення, закріплені у статті 171 Сімейного кодексу України, згідно з якими думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . Рішенням Теофіпольського райсуду від 26.09.2024 шлюб між сторонами розірвано (рішення суду набрало законної сили 29.10.2024). Відповідно до довідок Теофіпольського ВУЖКГ про склад сім`ї від 05.07.2024 та 11.10.2024 неповнолітня [PERSON] проживає з батьком [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але тимчасово не проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідок Теофіпольського ліцею №1 Теофіпольської селищної ради від 04.07.2024, 11.10.2024 та характеристики з місця навчання, вихованням дочки [PERSON] займається батько, з матір`ю дитини зв`язку немає, вона дочкою не цікавиться, характеризується дитина позитивно. Відповідно до висновку Теофіпольської селищної ради від 5 лютого 2025 , орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є вчителем української мови та літератури у Теофіпольському ліцеї №1. [PERSON] вона знає кілька років, оскільки була в неї 1 3-4 класах асистентом класного керівника, а з 5 класу класним керівником. До 2024 року і мати і батько [PERSON] приймали активну участь у навчанні та вихованні доньки, разом приходили на збори, якщо потрібно було вирішити якесь питання, вона писала [PERSON] і та завжди відкликалася. В 2024 році [PERSON] повідомила, що мама виїхала за кордон , тому вона всі питання щодо навчання вирішує з батьком. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, оскільки вона виїхала за кордон разом із неповнолітнім сином [PERSON] , який потребує лікування, а не для того, щоб ухилитися від виконання обов`язків матері, тому у відповідача відсутня вина, як обов`язкова умова позбавлення батьківських прав. Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне: Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд оцінює критично твердження позивача про те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач утримує в Нідерландах свого неповнолітнього сина, якому потрібне лікування, позивач сину також не надає матеріальної допомоги, тому суд дійшов переконання, що батьки між собою розділили обов`язки по утриманню дітей - мати утримує сина, а батько - доньку. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком батька і матері, в судовому засіданні встановлено, що відповідач утримує сина, а позивач утримує доньку, то суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] .

Outcome: dismissed