Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що на підставі ордеру [PERSON] та членам її родини було надано житлове приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . В подальшому було змінено статус гуртожитку на житловий будинок. На даний час вказана квартира не приватизована. Також у квартирі був зареєстрований відповідач [PERSON] , який не проживає у ній з 2012 року. Відповідач до 2020 року зрідка приїздив на нетривалий час, але з лютого 2020 року не приходив, не проживає, не сплачує комунальні послуги та не несе інших витрат по утриманню квартири. Позивачі не здійснювали перешкод відповідачу у можливості користуватися квартирою. Відповідач не проявляє будь-якого інтересу щодо квартири. Позивачі самостійно несуть витрати по утриманню квартири, в тому числі сплачують комунальні послуги. Позивачі мають намір приватизувати квартиру, проте реєстрація відповідача є перешкодою. Позивачам відомо, що відповідач у лютому 2020 року виїхав до РФ, де отримав громадянство. Позивачі просили визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Позивачі [PERSON] та [PERSON] надали заяву про розгляд справи без їх участі, в якій підтримали позов та просили його задовольнити. 14.01.2025 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з копією ордеру на жилу площу в гуртожитку від 11.10.2012 №127, виданого Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією, [PERSON] з сім`єю з 4 осіб отримала право на зайняття жилого приміщення, за адресою: [ADDRESS] , зокрема [PERSON] її чоловік, [PERSON] та [PERSON] її сини. Відповідно до копії рішення Київської міської ради від 02.12.2010 №284/5096 був затверджений переліг об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва, в тому числі житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення Київської міської ради від 08.07.2010 №984/4422 відбулося перейменування [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрований з 13.11.2012 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії акту від 03.07.2024 №36 зі слів сусідів з 2012 року [PERSON] не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачами свого порушеного права, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Цивільного кодексу України та Житлового Кодексу України. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ч. 1, 2, п. 2 ч. 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.01.2021 по справі №344/7064/16-ц, від 02.12.2020 по справі №760/11141/19, від 11.11.2020 по справі №619/40/17, від 21.10.2020 у справі №645/7374/18, від 30.10.2023 по справі №759/21930/21, що враховуються судом у вказаній справі у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2012 року без поважних причин, тобто понад шість місяців, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь кожного позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1211,20 грн, у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення позивачами.

Outcome: approved