Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» (далі - позивач, ТОВ «Житло-Сервіс») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просить стягнути з відповідача на корить позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання прибудинкової території та послуги охорони у розмірі 21 795, 47 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що на підставі акту приймання-передачі житлового будинку від 10.11.2014 року ТОВ «Житло-Сервіс» прийняло на обслуговування житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивач надавав послуги з утримання будинку, прибудинкової території та споруд, а також послуг з централізованого опалення у вищевказаному житловому будинку. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу від 15.12.2015 року. 30.12.2015 року року між ТОВ «Житло-Сервіс» та відповідачем укладено договір на участь у витратах з утримання жилого будинку та прибудинкової території № КЛ7/197, за умовами якого позивач забезпечує обслуговування та ремонт житлового будинку, а також прибудинкової території, а відповідач зобов`язується оплачувати послуги у термін не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунком. Позивач виконував належним чином свої обов`язки за вказаним договором, однак відповідач свої обов`язки за цим договором не виконав та не здійснив у повному обсязі оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, а саме, за послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території - в розмірі 21 795,47 грн. Посилаючись на вказані обставини, на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 322, 530, 610, 611, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та призначено судове засідання у справі на 10.05.2024 року. 28.03.2024 року від представника позивача ТОВ «Житло-Сервіс» - Гришковець О.О. на адресу суду надійшло клопотання про заміну відповідача [PERSON] належним відповідачем [PERSON] , оскільки відповідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , від 02.04.2024 року, власник квартири [PERSON] (продавець) передав її у власність [PERSON] . Отже, за період з 01.02.2021 - 01.02.2024 року (період заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги) власником квартири [ADDRESS] був [PERSON] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2024 року замінено у цивільній справі № 757/12662/24-ц відповідача - [PERSON] належним відповідачем - [PERSON] . Роз`яснено залученому відповідачу - [PERSON] право на ознайомлення з матеріалами справи відповідно до положень статті 43 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.10.2024 року відкладено розгляд справи на 11.02.2025 року. Відповідачу направлено судові повістки рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену в позовній заяві адресу, проте конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». На виконання вимог ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд витребовував інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, однак з отриманої на запит суду відповіді компетентного державного органу не вбачається за можливе встановити місце перебування відповідача. Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без участі позивача, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи шляхом надсилання рекомендованої кореспонденції, до суду повернулися поштові конверти з рекомендованим повідомленням без вручення відповідачу з відміткою «адресат відсутній за указаною адресою». Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що на підставі акту приймання-передачі житлового будинку від 10.11.2014 року ТОВ «Житло-Сервіс» прийняло на обслуговування житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу від 15.12.2015 року. 30.12.2015 року між ТОВ «Житло-Сервіс» та [PERSON] укладено договір на участь у витратах з утримання жилого будинку та прибудинкової території № КЛ7/197, за умовами якого позивач забезпечує обслуговування та ремонт житлового будинку, а також прибудинкової території, а відповідач зобов`язується оплачувати послуги у термін не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунком. 01.03.2017 року між ТОВ «Житло-Сервіс» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору від 30.12.2015 року № КЛ7/197 на відшкодування вартості послуг із збереження спільного майна власників квартир. Разом із тим, судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , від 02.04.2024 року, власник квартири [PERSON] (продавець) передав її у власність [PERSON] . Отже, за період з 01.02.2021 - 01.02.2024 року (період заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги) власником квартири [ADDRESS] був [PERSON] . Згідно з розрахунками заборгованості, доданими позивачем до позовної заяви, заборгованість відповідача перед позивачем становить 21 795,47 грн, а саме: за послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території за період з 01.11.2021 року по 01.02.2024 року- в розмірі 13 698,10 грн; за послуги з охорони - в розмірі 8 097,37 грн за період з 01.11.2021 року по 01.02.2024 року. Відповідно до ст. 10 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 24 ЖК України, житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. За положеннями ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктом 6 частини 1 статті 1 цього Закону визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку, зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити надані їм житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15. Пунктом 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. У місті Києві тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлювалися, зокрема, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.04.2016 № 206, згідно з яким нарахування відповідачу за послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводилось позивачем за тарифом 5,81 грн. за 1 кв. м. для будинку на [ADDRESS] . Відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто ця стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, незалежно від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому прав володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку з утримання належного йому на праві власності майна може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 610, 612 ЦК України). За приписами ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи. Згідно з розрахунками заборгованості, доданими позивачем до позовної заяви, заборгованість відповідача перед позивачем становить 21 795,47 грн, а саме: за послуги з утримання житлового будинку та прибудинкової території за період з 01.11.2021 року по 01.02.2024 року- в розмірі 13 698,10 грн; за послуги з охорони - в розмірі 8 097,37 грн за період з 01.11.2021 року по 01.02.2024 року. На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про сплату вказаної заборгованості у добровільному порядку, а надані позивачем розрахунки заборгованості відповідачем не оспорюються. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених обставин, оскільки відповідач не сплачує заборгованість за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території у добровільному порядку, сума цієї заборгованості підлягає примусовому стягненню. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому, враховуючи наявність у відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, відсутність будь-яких заперечень щодо позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн. за подання позову до суду, що підтверджується платіжним дорученням № 7837 від 28.02.2024 року. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 028,00 грн. у відшкодування судових витрат.

Outcome: approved