Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

В квітні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом первісно до Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, в якому, просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування вимог вказувала, що нотаріальному оформленні цієї спадщини заважає відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також наявність інших заінтересованих спадкоємців. Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року, на підставі заяви позивачки, було замінено відповідача Шевченківську сільську раду Миколаївської області на іншого відповідача [PERSON] , так як вона також має право на спадщину. З врахуванням заміни відповідача подала уточнену позовну заяву, в якій свої вимоги про визнання права власності залишила такі ж, проте вказала, що за волею їх матері будинок повинен був відійти після її смерті тому з дітей, хто здійснював догляд за нею. Це здійснювала вона, але при оформленні заяв про прийняття спадщини нотаріусом було помилково зазначено в заяві [PERSON] , що вона приймає спадщину за законом та за заповітом, тому остання формально прийняла спадщину і може претендувати на неї в порядку спадкування після смерті [PERSON] . В той же час, фактично [PERSON] не претендує на спадщину і не бажає її оформляти, тому [PERSON] звернулася до суду і просила оформити в порядку спадкування право власності на майно особисто за нею. В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі і задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] також надала суду письмову заяву, завірену нотаріально, з проханням розглянути справу без її участі, вказавши в заяві, що визнає позов і не заперечує проти його задоволення, підтвердивши право оформлення спадщини на будинок позивачкою. Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін в підготовчому судовому засіданні згідно положень ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON] , яка на час смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] (потім район мав назву [INFO] ), на тепер територія Миколаївського району Миколаївської області,. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі право на наступне нерухоме майно: житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, та на земельну ділянку, площею 9,38 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Жовтневого району Миколаївської області. А також на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] (тепер територія Миколаївського району тієї ж області). Норми ч.ч.1-3 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини (часу смерті спадкодавці) або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 21 березня 2007 року секретарем Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, відповідно до якого, на випадок своєї смерті, заповіла зазначену земельну ділянку, площею 9,38 га, в рівних частках позивачці [PERSON] та відповідачці [PERSON] . Відповідно спадкової справи № 107/2016, заведеної 28 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Вітовського нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П. після смерті [PERSON] , одночасно в той же день заяви про прийняття спадщини (як за законом, так і за заповітом) подали [PERSON] та [PERSON] , які в подальшому оформили свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку по 1/2 кожна. В той же час, заповітом спадкодавиці [PERSON] не був охоплений спадковий будинок, розташований по [ADDRESS] , тому згідно зі ст. 1223 ЦК України він спадкується за законом. Згідно зі ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги відносяться діти, дружина та батьки померлого. Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради Жовтневого району миколаївської області від 13 грудня 2012 року, яка міститься в спадковій справі, заведеній після смерті [PERSON] , з нею проживали із осіб, які визначені законом спадкоємцями першої черги дочка [PERSON] , тобто позивачка. При цьому, при відкритті спадкової справи після смерті [PERSON] нотаріусом було складено заяву про прийняття спадщини [PERSON] із зазначенням того, що вона дає свою згоду на подачу [PERSON] заяви про прийняття спадщини. За домовленістю між спадкодавицею та спадкоємцями, як про це в своєму позові зазначила позивачка, спадковий будинок повинна в цілому успадкувати тільки вона. З врахуванням заяви відповідачки [PERSON] суд не вважає, що її відмова від цієї спадщини не відповідає її волі. Таке волевиявлення не порушує ні її права ні права інших осіб, тому суд не вбачає підстав для відмови в її задоволенні. Однак згідно письмового роз`яснення нотаріуса Сапеги О.П. від 23 листопада 2023 року позивачка не має можливості оформити в порядку спадкування на будинок, оскільки не представила належним чином оформленого правовстановлюючого документу на будинок. За пунктами 1.2, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує обставини стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а у разі якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього: у випадку відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Слід відмітити, що постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області був перейменований на Вітовський, а відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-ІХ у Миколаївській області було утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) до складу якого увійшла також Шевченківська сільська територіальна громада, і с. Новогригорівка в її складі, а також ліквідовано у Миколаївській області старі районні територіальні утворення, зокрема й Вітовський район. З матеріалів справи вбачається, що у позивачки відсутня можливість отримати правовстановлюючі документи у позасудовому порядку. Так, первісний власник будинку [PERSON] побудувала його за свого життя. Згідно технічного паспорту на будинок, складеного комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» в 2023 році, житловий будинок по [ADDRESS] має житлову площу 30,8 кв.м., загальну площу 60,9 кв.м., рік побудови 1972. Такі ж дані вказані і в довідці цього підприємства від 09 листопада 2023 року, в якій також зазначено, що право власності на будинок не зареєстровано. Відповідно до копії погосподарської книги Шевченківської сільської ради Миколаївської області цей житловий будинок існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON] , в тому числі і на час її смерті. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Відповідно до положень цих нормативних актів, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Це свідчить про те, що [PERSON] за свого життя мала у власності будинок і всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на нього та зареєструвати його, але цього не реалізувала. Однак це не скасовує належність їй будинку на праві власності. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок належав за життя [PERSON] , а після її смерті входить до складу спадщини і в порядку спадкування повинен відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі, з врахуванням заяви іншої спадкоємиці [PERSON] . Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачка не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування. За викладеного,

Outcome: approved