Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.11.2023 постановою Валківського районного суду Харківської області у справі № 615/2248/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. 14.02.2024 вказану постанову Валківським районним судом Харківської області направлено для примусового виконання до Лебединського відділу ДВС, де 21.02.2024 старшим державним виконавцем Радьковим О.М. відкрито виконавче провадження за № 74224113 по стягненню штрафу в розмірі 34 000,00 грн. з [PERSON] та 22.02.2024 накладено арешт на грошові кошти [PERSON] , що містяться на відкритих рахунках. 26.02.2024 позивачем подано державному виконавцю Радькову О.М. заяву про зняття арешту з грошових коштів, розміщених на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» та повідомлено, що ним оскаржується відповідна постанова Валківського районного суду Харківської області в апеляційному порядку. 28.02.2024 старшим державним виконавцем Лебединського відділу ДВС Радьковим О.М. стягнуто з позивача та розподілено в порядку ЗУ «Про виконавче провадження» 37 698,64 грн., а саме витрати виконавчого провадження в сумі 298,64 грн., виконавчий збір в сумі 3 400,00 грн. та штраф в сумі 34 000,00 грн., після чого знято арешт з усіх рахунків, що належать позивачу. 29.02.2024 позивачем подано до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області апеляційну скаргу на постанову від 21.11.2023 у справі № 615/2248/23, якою останнього визнано винним та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. 06.03.2024 Валківським районним судом Харківської області направлено сповіщення до Лебединського відділу ДВС про те, що справа № 615/2248/23 направлена до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою позивача на відповідну постанову суду першої інстанції. Відповідно до відмітки Лебединського відділу ДВС вказане сповіщення отримано 19.03.2024. Постановою Харківського апеляційного суду від 08.05.2024 у справі № 615/2248/23 апеляційну скаргу позивача задоволено та скасовано постанову Валківського районного суду Харківської області, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. 13.05.2024 позивачем подано заяву до Лебединського відділу ДВС про повернення відповідних грошових коштів, які були стягнуті з нього за постановою, яка скасована Харківським апеляційним судом. Листом від 04.06.2024 № 24440-2512 позивачу відмовлено в поверненні грошових коштів та рекомендовано звернутися до суду. Тому представник позивача звернулася до суду та просила стягнути з\~Державного бюджету\~України на\~користь позивача\~безпідставно набуті\~грошові кошти\~у сумі\~34\~000\~грн.,\~кошти на\~відшкодування моральної\~шкоди у\~розмірі 25\~000\~грн.та понесені судові витрати. Позивач та його представник в підготовчому та судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, представник звернула увагу на ту обставину, що діями державного виконавця Романьку М.М. спричинено матеріальну та моральну шкоду, яка полягала в душевних переживаннях, моральних стражданнях, необхідності звертатись за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник відповідача - Лебединського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, в наданому суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що стягнення коштів у виконавчому провадженні № 74224113 з [PERSON] державним виконавцем здійснено до скасування рішення Валківського райсуду судом апеляційної інстанції. Представник відповідача - Головного Управління Державної казначейської служби України в Харківській області в судове засідання не з`явилася, в наданому суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог теж заперечив, мотивуючи це тим, що Головне управління не мало стосунків з позивачем і своїми діями не порушувало його прав та законних інтересів. З ордеру, договору (а.с. 8, 12-13), досліджених в судовому засіданні вбачається, що у справі за позовом адвоката Берестовської С.О., яка діє в інтересах [PERSON] до Держави Україна в особі Лебединського ВДВС 20.06.2024 року між адвокатом Берестовською С.О. та позивачем [PERSON] було укладено договір, яким врегулювано об`єм, порядок надання, вартість професійної правничої допомоги. З квитанції (а.с. 8), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що 20.06.2024 року позивач [PERSON] отримав від адвоката Берестовської С.О. послуги у виді правової допомоги на суму 7 000 грн. та оплатив їх в повному обсязі. З картки, паспорта (а.с. 9, 14), досліджених в судовому засіданні вбачається, що позивачем є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . З заяви, листа (а.с. 9-11), досліджених в судовому засіданні вбачається, що листом від 04.06.2024 року № 24440-25.12 Лебединським відділом ВДВС було відмовлено [PERSON] в задоволенні його заяви про повернення грошових коштів в сумі 37\~400 грн. 00 коп. на його особовий рахунок в АТ КБ «Приватбанк» та рекомендовано звернутися до суду з метою повернення з Державного бюджету України відповідних коштів. З постанов, листа (а.с. 15, 17-18, 30), досліджених в судовому засіданні вбачається, що при примусовому виконанні отриманої Лебединським ВДВС 20.02.2024 року постанови Валківського районного суду Харківської області від 21.11.2023 року у справі № 615/2248/23, якою [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 17\~000 грн., старшим державним виконавцем Лебединського ВДВС у Сумському районі Сумської області Радьковим О.М. 21.02.2024 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 74224113, а 22.02.2024 року постанова про арешт коштів боржника. З постанови, заяви, довідки (а.с. 16, 20-21), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 26.02.2024 року [PERSON] , звернувся до Лебединського ВДВС у Сумському районі Сумської області з заявою про зняття арешту з банківської картки, призначеної для виплати заробітної плати, на підставі якої старшим державним виконавцем Лебединського ВДВС у Сумському районі Сумської області Радьковим О.М. 28.02.2024 року була винесена постанова (ВП № 74224113) про зняття арешту з коштів. З посвідчення (а.с. 19, 31), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. З апеляційної скарги, постанови (а.с. 22-25, 28-29), досліджених в судовому засіданні вбачається, що постановою Харківського апеляційного суду від 08.05.2024 року у справі № 615/2248/23 апеляційну скаргу [PERSON] від 29.02.2024 року було задоволено та скасовано постанову Валківського районного суду Харківської області від 21.11.2023 року. З платіжних інструкцій (а.с. 26, 48), досліджених в судовому засіданні вбачається, що згідно платіжних інструкцій № 2432 від 28.02.2024 року та № 2431 від 28.02.2024 року Лебединським відділом ДВС у Сумському районі Сумської області було відповідно стягнуто з [PERSON] на користь держави грошові кошти в сумі 34\~000 грн. 00 коп. та виконавчий збір в сумі 3\~400 грн. 00 коп. З листа (а.с. 27), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що листом від 06.03.2024 року № 615/2248/23/2236/2024 Валківський районний суд Харківської області повідомив Лебединський відділ державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Вх. № 1842/25.12-28 від 19.03.2024 року) про подання [PERSON] апеляційної скарги на постанову суду від 21.11.2023 року. Вислухавши позивача\~та його\~представника,\~вивчивши матеріали\~справи,\~суд вважає,\~що позовна\~заява обґрунтована,\~між особами,\~які беруть\~участь в\~справі мають\~місце правовідносини,\~які регулюються\~Цивільним Кодексом України, а позовні вимоги підлягають до задоволення частково, так як в судовому засіданні було встановлено, що 21.11.2023 постановою Валківського районного суду Харківської області по справі №615/2248/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. 14.02.2024 вказану постанову Валківським районним судом Харківської області направлено для примусового виконання до Лебединського відділу ДВС, де 21.02.2024 старшим державним виконавцем Радьковим О.М. відкрито виконавче провадження за № 74224113 по стягненню штрафу в розмірі 34 000,00 грн. з [PERSON] та 22.02.2024 накладено арешт на грошові кошти [PERSON] , що містяться на відкритих рахунках. 26.02.2024 позивачем подано державному виконавцю Радькову О.М. заяву про зняття арешту з грошових коштів, розміщених на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» та повідомлено, що ним оскаржується відповідна постанова Валківського районного суду Харківської області в апеляційному порядку. 28.02.2024 старшим державним виконавцем Лебединського відділу ДВС Радьковим О.М. стягнуто з позивача та розподілено в порядку ЗУ «Про виконавче провадження» 37 698,64 грн., а саме витрати виконавчого провадження в сумі 298,64 грн., виконавчий збір в сумі 3 400,00 грн. та штраф в сумі 34 000,00 грн., після чого знято арешт з усіх рахунків, що належать позивачу. 29.02.2024 позивачем подано до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області апеляційну скаргу на постанову від 21.11.2023 у справі № 615/2248/23, якою останнього визнано винним та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. 06.03.2024 Валківським районним судом Харківської області направлено сповіщення до Лебединського відділу ДВС про те, що справа № 615/2248/23 направлена до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою позивача на відповідну постанову суду першої інстанції. Відповідно до відмітки Лебединського відділу ДВС вказане сповіщення отримано 19.03.2024. Постановою Харківського апеляційного суду від 08.05.2024 по справі №615/2248/23 апеляційну скаргу позивача задоволено та скасовано постанову Валківського районного суду Харківської області, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. 13.05.2024 позивачем подано заяву до Лебединського відділу ДВС про повернення відповідних грошових коштів, які були стягнуті з нього за постановою, яка скасована Харківським апеляційним судом. Листом від 04.06.2024 № 24440-2512 позивачу відмовлено в поверненні грошових коштів та рекомендовано звернутися до суду. Таким чином, діями державного виконавця Романьку М.М. спричинено матеріальну та моральну шкоду, яка полягала в душевних переживаннях, моральних стражданнях, необхідності звертатись за захистом своїх прав та законних інтересів. Вказані обставини стверджуються матеріалами справи та не були оспорені в судовому засіданні. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно ст. 174 ЦК України держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення. Згідно ст.\~177\~ЦК України\~об`єктами цивільних\~прав є\~речі,\~гроші,\~цінні папери,\~цифрові речі,\~майнові права,\~роботи та\~послуги,\~результати інтелектуальної,\~творчої діяльності,\~інформація,\~а також\~інші матеріальні\~та нематеріальні\~блага. Об`єкти цивільних прав можуть існувати у матеріальному світі та/або цифровому середовищі, що обумовлює форму об`єктів, особливості набуття, здійснення та припинення цивільних прав і обов`язків щодо них. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї\~глави застосовуються\~також до\~вимог про: 1)\~повернення виконаного\~за недійсним\~правочином; 2)\~витребування майна\~власником із\~чужого незаконного\~володіння; 3)\~повернення виконаного\~однією із\~сторін у\~зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Відповідно до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Грошові кошти, стягнуті до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Відповідно до\~ Постанови Верховного Суду у справі № 910/13271/18 від 06.02.2020 об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі N 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі N 918/47/18, від 01.04.2019 у справі N 904/2444/18. Крім того, відповідно позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у Постанові від 08.08.2023 по справі № 910/5880/23 держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України). Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України). З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій (частина друга статті 45 БК України у редакції, чинній на час звернення до суду). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала. Велика Палата Верховного Суду вважає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі N 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі N 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі N 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі N 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц (пункт 109)). Суд бере\~до уваги,\~що згідно\~вимог ст.ст.\~12,\~81\~ЦПК України цивільне\~судочинство \~здійснюються на\~засадах змагальності\~сторін і\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог чи\~заперечень та\~вважає,\~що в\~судовому засіданніне були спростовані доводи представника позивача про те, що саме Лебединським відділом ДВС відкрито виконавче провадження по стягненню з [PERSON] штрафу, накладено арешт на його грошові кошти (який в подальшому скасовано), примусово стягнуто з позивача грошові кошти на виконання відповідної постанови та в подальшому перераховано їх в державний бюджет, що вочевидь свідчить про здійснення Лебединським відділом ДВС контролю за справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету 24060300, а також беручи до уваги положення Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 16.02.2011 у взаємозв`язку із позицією Великої Палати Верховного Суду, що на думку суду свідчить про те, що позивачем пред`явлено позов до належного відповідача, а саме Держави Україна в особі Лебединського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Також на думку суду під час розгляду позову було доведено, що до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем доцільно застосувати саме вимоги ст. 1212 ЦК України, оскільки наявні всі необхідні умови, визначені відповідною статтею закону та деталізовані Верховним Судом в постанові по справі № 910/13271/18 від 06.02.2020 і оскільки на момент стягнення грошових коштів з позивача відповідна правова підстава у виді Постанови Валківського районного суду Харківської області по справі № 615/2248/23 від 21.11.2023, яка набрала законної сили, існувала положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України підлягають застосуванню, оскільки така підстава відпала в подальшому після скасування постанови суду першої інстанції Харківським апеляційним судом. Зважаючи на викладене вище, позивач має право на повернення своїх грошових коштів, шляхом стягнення їх з державного бюджету як безпідставно набутих. Крім того, суд бере до уваги, що недобросовісні та неправомірні дії відповідача працівника державної виконавчої служби призвели до того, що позивач тривалий час перебував у депресивному стані, постійній нервовій та психологічній напрузі. Цей стан підсилювався та обтяжувався тим, що стягнення було накладено на позивача без його присутності та належного повідомлення. [PERSON] був вимушений звертатись до суду щоб повернути свої кошти, які він заробляв відстоюючи суверенітет, територіальну цілісність та незалежність держави зі зброєю в руках та які протиправно та безпідставно стягнуто з нього представниками держави у відповідному органі. Зазначене призвело до постійних хвилювань, пригніченого стану та необхідності до щоденного намагання відновити свої порушені права. Як і зазначалося позивачем державному виконавцю про існування такої постанови, за якою з останнього було стягнуто штраф, ще й у подвійному розмірі [PERSON] не було відомо до моменту накладання арешту на його грошові кошти, розміщені на рахунку в банку. Після того як позивач виявив відповідний факт, він звернувся за правовою допомогою до адвоката для скасування арешту з грошових коштів та відстоювання своєї невинуватості. При подачі заяви про зняття арешту з грошових коштів, позивачем повідомлено державному виконавцю, що ним буде оскаржуватися постанова Валківського районного суду Харківської області від 21.11.2023, оскільки вона ухвалена без його участі, а обставини викладені в ній не відповідають дійсності. Зазначене підтверджується в тому числі матеріалами апеляційної скарги, згідно яких позивач просив поновити строк на апеляційне оскарження оскільки він не знав про існування відповідної постанови суду першої інстанції. Незважаючи на викладене, в день зняття арешту з грошових коштів позивача, державним виконавцем здійснено стягнення з нього грошових коштів, на виконання оскарженої постанови суду першої інстанції, що підтверджується платіжною інструкцією №2432 від 28.02.2024. Зазначене особливо обурює позивача та спричиняє відповідні душевні страждання. Час який витрачається позивачем для того, щоб повернути безпідставно стягнуті з нього грошові кошти, міг би бути витрачений на сім`ю та власні потреби. У зв`язку з цим у позивача погіршилося самопочуття, він був змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану моральну шкоду, позивач оцінює в 25 000,00 грн. Суд, визначаючи розмір моральної шкоди виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин справи та характеру спірних правовідносин, тривалості моральних страждань у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо відновлення порушених прав, глибини та ступеню моральних страждань, яких зазнала позивачка, враховуючи ступінь вини відповідача. З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення заявленого розміру моральної шкоди в сумі 10 000 гривень, що є достатнім та співмірним із тривалістю порушених прав та характером завданої позивачці немайнової шкоди і буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду. Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, враховує інтереси сторін, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільства. Щодо стягнення коштів на відшкодування правової допомоги суд враховує наступне: Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визнає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Всі негативні моральні, психічні переживання і негативні емоції негативно впливають на стан здоров`я будь-якої людини, зокрема на стан здоров`я позивача. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20) у разі встановлення гонорару адвоката у договорі в твердій сумі детальний розрахунок витрат не потрібен, з огляду на те, що гонорар адвоката не змінюється не зважаючи на час, витрачений адвокатом на надання правової допомоги. Зазначений розмір гонорару відповідає критеріям з огляду на складність, об`єм справи, кількість процесуальних документів, важливість справи для позивача та інших істотних обставин, що впливали на розмір гонорару. Також, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові по справі №873/244/21 від 16.06.2022, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору. Суд враховує,\~що узв`язку із необхідністю звернення позивача до суду, останній був вимушений звернутися до адвоката, для належного представлення його інтересів. Відповідно до положень укладеного між позивачем та адвокатським бюро договору гонорар адвоката за виконання обов`язків, передбачених п.п.1.1. цього Договору, становить 7000,00 (сім тисяч) гривень, тобто є визначеним в твердій грошовій сумі та не залежить від кількості часу, витраченого адвокатом для вирішення справи, кількості процесуальних документів, складених адвокатом чи інших чинників. Витрати на правову допомогу оплачені позивачем на користь адвокатського бюро в розмірі 7000,00 грн., що підтверджується квитанцією від 20.06.2024. При цьому, варто звернути увагу суду на постанову Верховного Суду по справі №727/4597/19 від 16.04.2020, де колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон № 265/95-ВР, Положення № 13 та Положення № 148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Суд враховує, що питання розподілу\~судових витрат,\~у тому\~числі і\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката,\~вирішується за\~наслідками розгляду\~справи і\~враховує доводи\~представника позивача\~щодо необхідності\~стягнення коштів\~на оплату\~правничої допомоги,\~так як\~останнім на\~обґрунтування своїх\~вимог до\~суду поданодоговір про надання правової допомоги від 06.03.2024 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер адвоката, опис та акт наданих послуг, рахунок фактуру, з яких вбачається, що вартість наданої позивачу професійної правничої допомоги становить 7 000, 00 грн. Доказів про надання позивачу професійної правничої допомоги на іншу суму суду не надано. При цьому\~з матеріалів\~справи вбачається,\~що представником\~позивача під\~час розгляду\~спору було\~поданопозовну заяву, представник витрачала свій час на ознайомлення з матеріалами судового провадження, брала участь в судових засіданнях. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому суд враховує і доводи представника відповідача в тій частині, що розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із:\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг);\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг);\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт;\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи,\~проте вважає\~необхіднимстягнути з відповідача на користь позивачки на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу 7 000 грн., так як саме ця сума відповідає рівню адвокатських витрат, що мають бути присуджені ї є обґрунтованою. Тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з державного бюджету на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у сумі 34 000,00 гривень, кошти на відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу адвоката, у розмірі 7000,00 грн., а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved