Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

16.10.2024 в провадження Погребищенського районного суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 03.09.2018 з відповідача [PERSON] стягнуто на її (позивачки) користь, аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не мене 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.10.2018 і до їхнього повноліття. В добровільному порядку судове рішення відповідач виконувати відмовився, тому 04.10.2018 виконавчий лист №143/950/18 був надісланий для примусового виконання до Погребищенського районного відділу державної виконавчої служби. Вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати аліментів останній має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 202864,63 грн. У зв`язку з цим позивачка, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України, просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 202864,63 грн. Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 05.11.2024 позовну заяву залишено без руху. 13.11.2024 недоліки позовної заяви було усунуто та ухвалою суду від 20.11.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак 15.01.2025 через канцелярію суду подала заяву у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутності (а. с. 48). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився також, будучи належним чином і в установленому законом порядку повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 47, 52). Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. З`ясувавши позицію позивачки дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Беззаперечно встановлено, що позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 06.06.2013 був розірваний (а. с. 22). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданим 20.01.2011 Виконкомом Спичинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а. с.12). Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 03.09.2018 у справі №143/950/18, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не мене 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.10.2018 і до їхнього повноліття (а. с. 5). 04.10.2018 рішення Погребищенського районного суду Вінницької області у справі №143/950/18 набрало законної сили та його підставі був виданий виконавчий лист №143/950/18, який направлено на примусове виконання до Погребищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах ВП №57496900, наданого головним державним виконавцем Погребищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Коротуном Р. П., станом на 30.09.2024 [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 202864,63 грн. (а. с. 16-19). Оскільки законом передбачено нарахування неустойки за прострочення сплати аліментів, то позивачка просить стягнути з відповідача таку неустойку обчислену за період з січня 2019 року по вересень 2024 року в сумі 202864,63 грн. При цьому відповідачкою надано розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, за несвоєчасну сплату аліментів [PERSON] , згідно з яким сума неустойки з січня 2019 року по вересень 2024 року становить 2031203,78 грн.. Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Постановою Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №569/14819/19 роз`яснено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц та від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц. Крім того, Верховний Суд в постанові від 19.01.2022 у справі №711/679/21 сформував правову позицію щодо спірних питань, пов`язаних з порядком обчислення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів, та зазначив, що: при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток; при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України слід керуватися тим, що таке формулювання означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Отже, беручи до уваги вищезазначені висновки, в контексті обставин даної справи суд враховує, що розмір неустойки суттєво перевищує розмір заборгованості зі сплати аліментів, а відтак на підставі ч. 1 ст. 196 СК розмір неустойки слід обмежити загальним розміром заборгованості по аліментам 202864,63 грн. При цьому варто зазначити, що всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень щодо правомірності заявлених позивачкою вимог та доказів, які б підтверджували поважність причин, що перешкоджали відповідачу своєчасно сплачувати аліменти. За таких обставин, беручи до уваги, що відповідачем допущено прострочення виконання його обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення, а поважних причин, які б давали підстави для звільнення його від відповідальності за таке прострочення судом не встановлено, то заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при зверненні до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору.

Outcome: approved