Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, у якому, зокрема, просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , зареєстрований 21 листопада 2020 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ), актовий запис №\~619. В обґрунтування вимог про розірвання шлюбу зазначала, що 21 листопада 2020 року вона і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ), актовий запис №\~619. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у неї із відповідачем не склалося, через різні погляди на життя, намагання зберегти сім`ю виявилися марними. Через постійні непорозуміння та сварки між сторонами втрачені почуття поваги, довіри і любові. Протягом останнього року сімейне життя подружжя поступово погіршувалося, що призвело до припинення ними шлюбних відносин. Фактично їхня сім`я припинила своє існування з листопада 2022 року. Кожен із подружжя живе своїм окремим життям та своїми інтересами, проживають вони окремо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Розлучення це єдиний вихід для сторін побудувати нове та щасливе життя. Надання судом строку для примирення подружжя вважає недоцільним. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Липявка І.В. у судовому засіданні позов у частині вимог про розірвання шлюбу підтримали, просили суд розірвати шлюб сторін, оскільки з 20 листопада 2022 року позивач і відповідач шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Пироженко С.О. у судовому засіданні до початку розгляду справи по суті позов [PERSON] у частині заявлених нею вимог про розірвання шлюбу визнали, просили ухвалити рішення про задоволення позову у цій частині вимог, оскільки сторони з 20 листопада 2022 року шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] у суді підтвердили та визнали той факт, що з 20 листопада 2022 року сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо. У ч. 3 ст. 259 ЦПК України визначено, що якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємопов`язаних самостійних вимог, суд може ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог. Якщо за вимогами, об`єднаними в одне провадження, відповідачем є одна особа, ухвалення часткового рішення не допускається у разі обґрунтованих заперечень з боку відповідача. Виходячи з положень ч. 3 ст. 259 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити у даній справі часткове рішення щодо позовної вимоги за первісним позовом про розірвання шлюбу сторін та продовжити судовий розгляд справи за первісним і зустрічним позовами в частині вимог про поділ спільного майна подружжя. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову в частині вимог про розірвання шлюбу закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити часткове рішення про задоволення первісного позову в частині вимог про розірвання шлюбу між сторонами. Судом встановлено, що 21 листопада 2020 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Київ), актовий запис №\~619. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. ч. 6, 9, 10 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2018 року у справі №\~569/458/18 зазначив, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Суд встановив, що з 20 листопада 2022 року сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, примиритися не бажають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України із державного бюджету підлягає поверненню 50\~% сплаченого згідно із платіжною інструкцією №\~0.0.3051618831.1 від 16 червня 2023 року судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп., така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved