Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

03.07.2024 року заявник [PERSON] звернувся до суду з цією заявою та просить постановити судове рішення, яким встановити факт того, що його мати [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м.Ярцево, Смоленської області Російської Федерації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем за законом та за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] у м.Ярцево, Смоленської області Російської Федерації. Заповіт був складений матір`ю 27 серпня 2018 року в Червоноармійській сільській раді. На момент смерті мати постійно проживала у рідної сестри заявника на території Російської Федерації. Мати хворіла та потребувала постійного догляду з кінця 2018 року, тому сестра забрала її до себе. Він, заявник своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але не має на даний час підтвердження про смерть матері на території Російської Федерації. Встановлення даного юридичного факту смерті необхідно заявнику для оформлення спадкових прав, тому він звертається до суду з цією заявою. Ухвалою судді від 08.07.2024 року відкрито провадження по справі. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] , яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1377057 від 01.07.2024 року (а.с.12) надала 12.02.2025 року заяву про розгляд справи у відсутності заявника, вимоги зазначені в заяві підтримує та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Болградської міської ради Одеської області - Арнаутов М.І., який здійснює свої повноваження на підставі довіреності, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 04.11.2024 року через систему «Електронний суд» надав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника міської ради, заперечень з приводу заявлених вимог не висловив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , яке видане повтороно 04 квітня 2024 року виконавчим комітетом Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області на підставі актового запису №15 від 15 лютого 1968 року (а.с.10). Як вбачається з довідки секретаря виконавчого комітету Кубейської сільської ради Бальжик Т. за вих.03-01-11/239 від 08.05.2024, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] по день смерті [INFO] (а.с.8), за цією адресою також зареєстрований та проживає заявник [PERSON] , що підтверджується довідкою секретаря виконавчого комітету Кубейської сільської ради Бальжик Т. за вих.03-01-11/240 від 08.05.2024 (а.с.9). [PERSON] 27 серпня 2018 року склала заповіт, в якому розпорядилася щодо усього свого майна, заповівши його [PERSON] , [INFO] , заявникові. Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області Болгаровою І.А. та зареєстровано в реєстрі за №314 (а.с.7), доказів скасування цього заповіту суду не надано. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 11 березня 2024 року відділом запису актів цивільного стану Адміністрації муніципальної громади «Ярцевський район» Смоленської області (а.с.6), відповідно до якого [PERSON] померла [INFO] в м.Ярцево, Ярцевського району Смоленської області Російської Федерації(а. с. 6). На підтвердження факту смерті суду також надано фотокопію з місця поховання [PERSON] на табличці вказано дату народження « [INFO] » та дату смерті « [INFO] ». Доказами наявності майна після смерті [PERSON] є: - свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане 24 вересня 2008 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями [PERSON] , який помер [INFO] . Свідоцтво підтверджує право спадкоємців на земельну частку пай в землях колективної власності КСП «Кубей» Болградського району, розміром 2,0 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату серії ОД №0173916; - державний акт на право на земельну ділянку, що виданий 11 жовтня 2005 року на ім`я [PERSON] та підтверджує її право власності на земельну ділянку площею 1,00 га, розташованої на території Червоноармійської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто майно розташоване на території Болградського району. Статтею 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право". Положенням ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545. Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину. Положенням п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Ключове значення, яке має встановлення факту смерті або народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Цивільний процесуальний кодекс України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Відповідно статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. 23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з Російською федерацією та Республікою Білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.1993 та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.1997 та вихід України з Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.1997. Так, дія Конвенції від 22.01.1993 р. та Протоколу від 28.03.1997 р. зупинені з 29.12.2023 року. Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування. Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Так, Верховний Суд у постанові від 15.08.2024 у справі № 643/8133/23 «погодився з рішенням судів про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту смерті на території іноземної держави, виснувавши, що станом на день розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації. Установивши, що свідоцтво про смерть видане на підставі законодавства іноземної держави, на території якої померла мати заявника, підстав для встановлення факту смерті немає». Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. Такк, відповідно до письмових матеріалів справи, факт смерті [PERSON] , [INFO] на території Російської федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. Відділ запису актів громадянського стану адміністрації Ярцевського району Смоленської області склав актовий запис про смерть [PERSON] № 170239670002500596005 від 27 вересня 2023 року та видав відповідне свідоцтво № 612264, копія якого є у заявника, тобто свідоцтво видано на території Російської Федерації після повномасштабного вторгнення та зупинення дії вищевказаних документів. Таким чином, суд вважає, що заявником обґрунтовано підставу звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті, яка настала на території іноземної держави на території Російської Федерації, а відтак такий факт не може бути підтверджений в іншій спосіб ніж за рішенням суду. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту смерті матері заявника дає йому змогу реалізувати свої спадкові права. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.09.2021 по справі №367/2656/20 дійшов висновку, що Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає можливості встановлення судом факту смерті особи на території іноземної держави, однак така невизначеність норм процесуального права не може тлумачитись проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для проведення державної реєстрації смерті компетентним органом виконавчої влади України, отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка та вирішення в подальшому питання щодо оформлення спадкових прав. Враховуючи викладене вище, а також те, що на даний час між Україною та Російською Федерацією (на території якої настала смерть [PERSON] ) розірвано усі дипломатичні відносини, встановлення факту смерті померлої дозволить оформити заявнику в справі його спадкові права. Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту (факту смерті) знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому заява обґрунтована і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved