Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

16.12.2024 позивач [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позову позивач [PERSON] вказує, що рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.03.2016 з відповідача [PERSON] на її користь стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 12.11.2015 на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] до їх повноліття. На даний момент сума аліментів в розмірі 1000 грн. на кожну дитину є замала для надання відповідного харчування, придбання одягу та взуття, першочергових засобів гігієни тощо. Діти відвідують платну школу, ряд гуртків, музичну школу, репетиторів з англійської мови та математики. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються щомісячно з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та дочки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~з твердої\~грошової суми\~1000\~грн.\~на тверду\~грошову суму\~ в\~розмірі 5000\~грн.\~на кожну\~дитину.\~ Позивач [PERSON] та її представник адвокат Гальченко Н.Г. в судове засідання не з`явились, надавши письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі, згодна на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.02.2025 постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.03.2016 з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 12.11.2015 на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] до їх повноліття. (а.с.28-30). Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7\~ст.7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В пункті 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що відповідно до\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~ \~ \~ \~Проте, відповідачем не надано жодних доказів наявності підстав, що унеможливлюють сплачувати ним аліменти у більшому розмірі ніж були присудженні рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.03.2016 у твердій\~грошовій сумі\~в розмірі\~1000\~грн. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3196 грн. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що аліменти у твердій грошовій\~сумі в1000 грн., на кожну дитину, є замалими для забезпечення інтересів дітей, а тому вважає необхідним позов задовольнити частково, збільшити їх розмір до 3200 грн. Відповідно до ч.2\~ст.432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Таким чином, у зв`язку з задоволенням позову частково та виданням на підставі даного судового рішення нового виконавчого листа, суд вважає необхідним визнати раніше виданий виконавчий лист Терніського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області №\~215/6013/15-ц\~ від\~01.03.2016\~таким,\~що не\~підлягає виконанню.\~ \~ Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн., то слід зазначити наступне. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі\~№922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.\~Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. \~ \~ \~ \~Як видно з Квитанції №11 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024, адвокатом Гальченко Н.Г. були надані позивачу послуги з правничої допомоги на суму 6000 грн., а саме: консультація перегляд судової практики для написання позовної заяви -1000 грн.; складання позовної заяви -3000 грн; участь у судових засіданнях; складання заяв пов`язаних з наданням правничої допомоги (а.с.10). \~ \~ \~ \~Чинне процесуальне законодавство встановило такі\~основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, за\~статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. У постановах Верховного Суду у\~справі №905/1795/18\~та у\~справі №922/2685/19 вказано, що\~суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial