Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, після зміни підстав позову, просить усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою з кадастровим номером 3522585000:02:000:0243, яка розташована на території Миколаївської сільської ради, Кропивницького району Кіровоградської області шляхом повернення земельної ділянки відповідачем та відшкодувати понесені нею судові витрати за рахунок відповідача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником спірної земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Під час оформлення спадкових прав позивач дізналася, що земельна ділянка перебуває в оренді ФГ Ковалевського В.І. згідно договору про оренду землі від 21.07.2012. Позивач заперечує підписання [PERSON] укладення договору оренди землі у 2012 році з відповідачем, тому відповідач користується її земельною ділянкою безпідставно, чим чинить перешкоди позивачу у реалізації прав власника щодо користування та розпорядження земельною ділянкою. Договір оренди землі від 20.03.2012 є неукладеним, волевиявлення на його укладення відсутнє. [PERSON] , отримуючи від відповідача орендну плату по договору, який вона не підписувала, виключно для себе «легалізувала» орендні відносини з відповідачем у спосіб його виконання. Позивач не отримувала від відповідача орендну плату, з самого початку оформлення спадщини не визнавала існування договірних відносин з відповідачем. Орендні відносини щодо спірної земельної ділянки, які існували між [PERSON] та відповідачем, до позивача в порядку спадкування не перейшли, тому між сторонами спору відсутні договірні правовідносини щодо спірної земельної ділянки. Після направлення листа до відповідача з вимогою повернути земельну ділянку відповідь не надійшла, порушення її прав відповідач не усунув, тому вона звернулась в суд із даним позовом. У відзиві на позов представник відповідача голова ФГ Ковалевського В.І. зазначив, що позов не визнає, вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, оскільки ФГ Ковалевського В.І. використовує земельну ділянку на підставі договору оренди землі, який укладений між фермерським господарством та [PERSON] , право оренди за яким зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач належним чином виконує свої обов`язки за договором оренди, своєчасно з 2012 по 2020 року сплачував орендну плату та здійснював цільове використання земельної ділянки відповідно до умов договору, що передбачає наявність тривалих відносин та законних очікувань щодо подальшого використання земельної ділянки. [PERSON] завжди вчасно та в повному обсязі отримувала орендну плату впродовж 2012-2020 років, і жодного разу не зверталася до відповідача з вимогами чи претензіями, що свідчить про визнання чинності умов договору. Дії сторін договору оренди землі свідчать про їхні добровільні наміри та волевиявлення щодо укладення цього договору, отже такий договір є фактично укладений, про що додатково свідчить факт добровільної передачі [PERSON] спірної земельної ділянки в користування відповідачу шляхом передання йому копії державного акта. У зв`язку з чим відсутні підстави ставити під сумнів волевиявлення орендодавця на укладення договору. На підставі зазначеного представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. До відзиву долучив копії бухгалтерських документів. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що надані відповідачем відомості розрахунків за оренду паїв, видаткові касові ордери, списки видачі паїв за 2014-2020 не стосуються підстав позову, є неналежними доказами, оскільки не стосуються предмету доказування. Крім того, копії документів, які представник відповідача долучив до відзиву, не засвідчені належним чином. В письмових поясненнях представник відповідача зазначив, що позивач не надала доказів непідписання договору оренди землі [PERSON] або невиконання нею умов договору або порушення її прав. Навів щорічний розрахунок виплати орендної плати з 2012 по 2020 роки, що свідчить про виконання умов договору сторонами. Позивач впродовж 2018-2020 років отримувала належні за договором виплати та не висловлювала будь-яких зауважень щодо суми коштів. Не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Обставини, на які посилається позивач в позові, не відповідають дійсності. Докази порушення прав позивачки відсутні, у зв`язку з чим представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову через недоведеність і безпідставність. В судове засідання сторони не з`явилися, від представника позивача адвоката Романяка Я.М. до суду надійшла письмова заява, в якій він просить провести судове засідання без його участі, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач ФГ [PERSON] , його представник адвокат Ковальчук Ю.М. в судове засідання не з`явилися, про дату місце і час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку згідно довідок про доставку електронних документів. Клопотання про відкладення розгляду справи сторона відповідача не подала. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Суд установив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.06.2021, виданого приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Томаз В.І., [PERSON] належить земельна ділянка площею 7,1159 га, кадастровий номер 3522585000:02:000:0243, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія IV-КР № 028193 (т.1 а.с.16). З витягу № 263102571 від 24.06.2021 та інформаційної довідки № 277256256 від 29.09.2021 вбачається, що 24.06.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 3522585000:02:000:0243 (т.1 а.с.17-22). В договорі оренди землі від 21.07.2012 зазначено, що [PERSON] уклала цей договір з ФГ Ковалевського В.І., згідно якого вона передала в оренду земельну ділянку площею 7,12 га на 15 років. Договір зареєстрований в управлінні Держкомзему у Кіровоградській області, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 16.11.2012 вчинено запис реєстраційний номер 352250004005169. В договорі зазначено, що розмір орендної плати за кожен рік використання земельної ділянки складає 3 відсотки від вартості орендованої земельної ділянки, визначеної відповідно до вимог законодавства. Станом на 21.12.2012 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 178535,00 грн. Земельну ділянку передано за актом приймання-передачі об`єкта оренди (т.1 а.с.28-31, 176-185). Відповідно до нарахування коштів за оренду землі від 01.12.2014 за земельну ділянку з кадастровим номером 3522585000:02:000:0243, нормативно-грошова оцінка якої становить 182325,33 грн, відсоток виплати становить 3, сума орендної плати [PERSON] 5469,75 грн (т.1 а.с.90). Згідно відомості розрахунків за оренду паїв за 2014 рік ФГ [PERSON] [PERSON] отримала грошові кошти в загальній сумі 6400 грн (т.1 а.с.75). Відповідно до нарахування коштів за оренду землі від 01.12.2015 за земельну ділянку з кадастровим номером 3522585000:02:000:0243, нормативно-грошова оцінка якої становить 227724,33 грн, відсоток виплати становить 3, сума орендної плати [PERSON] 6831,73 грн (т.1 а.с.91). З відомостей розрахунків за оренду паїв за 2015 рік ФГ [PERSON] за 2015, вбачається, що [PERSON] отримала 8150 грн (т.1 а.с.76-77). Відповідно до нарахування коштів за оренду землі від 01.12.2016 за земельну ділянку з кадастровим номером 3522585000:02:000:0243, нормативно-грошова оцінка якої становить 273269,2 грн, відсоток виплати становить 3, сума орендної плати [PERSON] 8198,08 грн (т.1 а.с.92). Відповідно до відомості розрахунків за оренду паїв ФГ [PERSON] за 2016 рік [PERSON] отримала грошові кошти в загальній сумі 11000 грн (т.1 а.с.78). Відповідно до нарахування коштів за оренду землі від 01.12.2017 за земельну ділянку з кадастровим номером 3522585000:02:000:0243, нормативно-грошова оцінка якої становить 273269,2 грн, відсоток виплати становить 3, сума орендної плати [PERSON] 8198,08 грн (т.1 а.с.90). Згідно відомості розрахунків за оренду паїв за 2017 рік ФГ [PERSON] [PERSON] отримала 13400 грн (т.1 а.с.79). Відповідно до нарахування коштів за оренду землі від 01.12.2018 за земельну ділянку з кадастровим номером 3522585000:02:000:0243, нормативно-грошова оцінка якої становить 273269,2 грн, відсоток виплати становить 3, сума орендної плати [PERSON] 8198,08 грн (т.1 а.с.94). Відповідно до відомостей розрахунків за оренду паїв за 2018 рік ФГ [PERSON] [PERSON] отримала 22600грн (т.1 а.с.80-82). Відповідно до нарахування коштів за оренду землі від 01.12.2019 за земельні ділянку з кадастровим номером 3522585000:02:000:0243, нормативно-грошова оцінка якої становить 273269,2 грн, відсоток виплати становить 3, сума орендної плати [PERSON] 8198,08 грн (т.1 а.с.95). З видаткового касового ордера від 06.04.2019 та списків видачі паїв за 2019 рік вбачається, що [PERSON] отримала від ФГ Ковалевського В.І. 5000 грн (т.1 а.с.83-85). Відповідно до довіреності від 03.06.2019 [PERSON] уповноважила [PERSON] одержати належну їй продукцію та кошти за земельний пай за 2019 рік у фермерського господарства [PERSON] , для цього зокрема надала [PERSON] право підпису. Довіреність посвідчена секретарем Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, скріплена гербовою печаткою сільської ради та зареєстрована в реєстрі за № 87 (т.1 а.с.88). З відомості на виплату готівки № 9 від 09.12.2019 з додатками вбачається, що ФГ Ковалевського В.І. виплатило 8600,03 грн [PERSON] , які отримала [PERSON] , яка діє дорученням (т.1 а.с.86-87). Відповідно до нарахування коштів за оренду землі від 01.12.2020 за земельну ділянку з кадастровим номером 3522585000:02:000:0243, нормативно-грошова оцінка якої становить 273269,2 грн, відсоток виплати становить 3, сума орендної плати [PERSON] 8198,08 грн (т.1 а.с.96). Із заяви про витребування земельної ділянки від 24.09.2021 вбачається, що [PERSON] звернулася до ФГ Ковалевського В.І. та зазначила, що [PERSON] за життя договір оренди від 21.07.2012 не підписувала, тому [PERSON] вимагала повернути негайно земельну ділянку з кадастровим номером 3522585000:02:000:0243 (т.1 а.с.23). Позивачем оскаржується неправомірність використання її земельної ділянки відповідачем на підставі договору оренди землі від 21.07.2012 року, між [PERSON] (орендодавцем) та ФГ Ковалевського В.І. (орендарем) строком на 15 років, згідно якого орендодавець передав орендарю в строкове платне користування земельну ділянку, належну [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії КР № 028193. Підставою для звернення до суду з даним позовом є відсутність волевиявлення [PERSON] на підписання договору оренди землі від 21.07.2012 та відсутність орендних правовідносин між ФГ Ковалевського В.І. та позивачем. За клопотанням сторони позивача судом було призначено судово-почеркознавчу експертизу, яку виконано Кіровоградським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром. Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № СЕ-19/112-24/4664-ПЧ від 09.05.2024, підпис в графі «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» в договорі оренди землі від 21 липня 2012 року, укладеному між [PERSON] та ФГ Ковалевського В.І., зареєстрованому в управління Держкомзему у Кіровоградській області 16.11.2012 реєстраційний номер 352250004005169 виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] . Досліджуваний підпис, розташований в графі «Орендодавець» акту приймання-передачі об`єкта оренди від 21 липня 2012 (Додаток № 2 до договору оренди землі від 21 липня 2012 року, укладеного між [PERSON] та ФГ Ковалевського В.І., зареєстрованому в управління Держкомзему у Кіровоградській області 16.11.2012 реєстраційний номер 352250004005169 виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] (т.2 а.с.48-59). Згідно з частиною першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї самої статті). У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У частині першій статті 627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічне визначення права оренди земельної ділянки закріплено і статтею 1 Закону України «Про оренду землі», яким також урегульовано процедуру укладення, вимоги та припинення договору оренди землі. У статті 6 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з частиною першою статті 14 указаного Закону договір оренди землі укладається в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Згідно із частиною першою статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] не підписувала договір оренди земельної ділянки від 21.07.2012, на підставі якого ФГ [PERSON] користується її земельною ділянкою, площею 7,12 га, кадастровий номер 3522585000:02:000:0243, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Разом з тим, з аналізу поданої стороною позивача позовної заяви, після змін підстав позову вбачається, що позивач визнає факт виконання [PERSON] та ФГ Ковалевського В.І. як сторонами умов договору оренди від 21.07.2012, зокрема, факт користування ФГ Ковалевського В.І. спірною земельною ділянкою, а також факт отримання [PERSON] орендної плати впродовж 2012-2019 років. Вказане свідчить про те, що до пред`явлення позову сторони договору [PERSON] та ФГ Ковалевського В.І. виконували досягнуті між ними домовленості, зафіксовані в договорі оренди землі від 21.07.2012, зокрема відповідач користувався земельною ділянкою та сплачував за неї орендарю орендну плату, що не заперечується позивачем. Суд відхиляє твердження представника позивача щодо ненадання відповідачем оригіналів розрахункових документів на підтвердження отримання [PERSON] орендної плати, оскільки вони частково спростовуються наданими оригіналами цих документів (за 2016 та за 2019 роки), які надані представником позивача та досліджені судом. Крім того, на ухвалу суду від 17.10.2022 представник відповідача повідомив, що про неможливість надати оригінали відомостей розрахунків за оренду паїв за 2014-2018 роки, відомість на виплату готівки за 2019 рік, видатковий касовий ордер від 06.04.2019, відомість на виплату готівки за 2020, оскільки оригінали цих документів за ухвалою суду надані суду для проведення судово-почеркознавчої в цивільній справі № 390/1478/21. Згідно ухвал Кропивницького апеляційного суду, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, оригінали наступних документів: -відомості розрахунків за оренду паїв за 2014 рік «ФГ [PERSON] »; -відомості розрахунків за оренду паїв за 2015 рік «ФГ [PERSON] »; -відомості розрахунків за оренду паїв за 2016 рік «ФГ [PERSON] »; -відомості розрахунків за оренду паїв за 2017 рік «ФГ [PERSON] »; -відомості розрахунків за оренду паїв за 2018 рік «ФГ [PERSON] »; -відомості розрахунків за оренду паїв за 2019 рік «ФГ [PERSON] »; -видатковий касовий ордер від 06.04.2019 року; -відомості на виплату готівки за 2019 рік «ФГ [PERSON] »; -відомості на виплату готівки за 2020 рік «ФГ [PERSON] », після проведення почеркознавчої експертизи у справі 390/1478/21 направити до Кропивницького апеляційного суду для проведення почеркознавчої експертизи у справі № 390/1440/20. На даний час провадження у справах № 390/1478/21, 390/1440/20 зупинені до закінчення перегляду Верховним судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду цивільної справи ЄУН 390/25/22 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору емфітевзису, скасування державної реєстрації права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц вказано, що: «6.15. Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. 6.16. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. 6.17. Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням. 6.18. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. 6.19. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. 6.20. Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків. 6.21. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли». Крім того, у вищевказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне: «6.37. Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату. 6.38. У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). 6.39. Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено». Згідно пункту 3.4 договору оренди землі від 21.07.2012 у разі смерті орендодавця права та обов`язки за цим договором переходять до його спадкоємців. Аналогічний пункт договору передбачений ч.1 ст.7 Закону України «Про оренду землі», згідно якої право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. У постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 567/1437/19 Верховний Суд погодився з судами попередніх інстанцій у цій справі про відмову у задоволенні позову про визнання договорів оренди землі недійсними, у тому числі, з тих підстав, що орендар користувався спірними земельними ділянками і виконував свої зобов`язання за договором в частині сплати орендної плати. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії позивача, яка не оспорює факт отримання орендної плати [PERSON] за умовами договору, при цьому стверджує, що договір між сторонами є неукладеним та просить усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, суперечать попередній поведінці орендаря. З урахуванням усіх обставин справи, суд вважає, що відсутні підстави для усунення перешкод позивачу в користуванні спірною земельною ділянкою в обраний нею спосіб, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 07 лютого 2024 року у справі № 629/3016/21 та від 06 лютого 2024 року у справі № 931/190/23. Надаючи оцінку аргументам сторони позивача, що підставою для задоволення позову є факти, того, що вона не отримувала орендну плату від відповідача, суд зазначає наступне. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20). Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст.203, 407, 627, 638 ЦК України, ст.ст. 93 ЗК України, ст. 6, 7, 13, 19 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: dismissed