Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 07.10.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3205053, згідно умов якого ТОВ «Лінеура Україна» надало позичальникові [PERSON] грошові кошти в сумі 7000 грн., а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами. Договір підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису шляхом введення коду одноразового ідентифікатора. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, однак відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконано. 13.09.2023 р. до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором факторингу № ККЛУ-13092023, укладеним між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Лінеура Україна» перейшло право вимоги до відповідачки по кредитному договору №3205053 від 07.10.2022 року. Позивач просив стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором\~ у розмірі 37828,27 грн., з яких: 6425,05 грн. заборгованість за тілом кредиту; 31403,22 грн. заборгованість за відсотками. Відповідачка [PERSON] позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» не визнала. Її представник [PERSON] подав суду відзив, у якому заперечив укладення між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» кредитного договору №3205053 від 07.10.2022 року, оскільки надана позивачем копія кредитного договору не містить підписів сторін договору, в тому числі електронних. Зазначав, що наявна в матеріалах справи паперова копія спірного кредитного договору не може вважатися електронним документом, оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та є неналежним доказом укладення договору між відповідачкою та позивачем. Представник відповідачки також заперечив факт отримання грошових коштів відповідно до кредитного договору. Зазначив, що лист ТОВ «Пейтек Україна» від 04.03.2024 року не підтверджує факт перерахування грошових коштів відповідачці за кредитним договором. Також зазначив, що позивачем не надано достатніх доказів, які засвідчують факт набуття прав вимоги за кредитним договором. Просив відмовити у задоволенні позову. Представником позивача надано суду відповідь на відзив, в якому виклав свої заперечення та пояснення щодо відзиву. Представником відповідача надано суду заперечення на відзив, в якому виклав свої аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень та заперечень. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. В судове засідання відповідачка та її представник не з`явилися, повідомлялись належним чином, заяв та клопотань не надали. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін, без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви по суті справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ Судом встановлено, що 07.10.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] \~ в електронній формі було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3205053, згідно умов якого ТОВ «Лінеура Україна» надало позичальникові [PERSON] грошові кошти в сумі 7000 грн., а відповідач зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами. Порядок укладення договору регламентований чинним законодавством України. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Закон України від 03.09.2015 р. № 675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон), визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 цього Закону зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно з ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи, зокрема відповідно до реквізитів кредитного договору, вбачається, що відповідачка вчинила ряд дій, спрямованих на укладення кредитного договору, і підписала вищевказаний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором «P347», відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 та статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Аналогічна інформація зазначена в додатку №1 до кредитного договору, паспорті споживчого кредиту, які підписані відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором «P347», а також в довідці про ідентифікацію. Судом прийнято до уваги, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між кредитодавцем та відповідачкою не був би укладений. Відповідно, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки, цей правочин відповідно до закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, судом встановлено, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3205053 07.10.2022 року укладено між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронній формі, його сторонами було погоджено усі істотні умови цього договору. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 7000,00 гривень. Оскільки ТОВ «Лінеура Україна» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідачки відбулось через систему paytech.com.ua, на підставі укладеного договору про переказ коштів №210222-1 від 21.02.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Пейтек Україна», що підтверджується листом директора ТОВ «Пейтек Україна» від 04.03.2024 року. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості станом на 13.09.2023 р., відповідачка має заборгованість за кредитним договором в розмірі 37828,27 грн., з яких: 6425,05 грн. заборгованість за тілом кредиту; 31403,22 грн. заборгованість за відсотками, право вимоги за якими перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором факторингу № ККЛУ-13092023, укладеним між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Лінеура Україна» 13.09.2023 р. Доводи представника відповідачки викладені ним у відзиві, суд оцінює критично, оскільки на їх підтвердження представником відповідачки до відзиву не долучено жодного належного та допустимого доказу. Відповідачкою не надано суду доказів проте, що номер телефону та номер карткового рахунку вказані у договорі та на який позивачем було перераховано кредитні кошти їй не належать. Представник відповідачки, окрім іншого стверджує, що позивачем не надано суду доказів щодо перерахування коштів відповідачці, проте такі твердження спростовуються долученою до матеріалів справи відповіддю ТОВ «Пейтек Україна» від 04.03.2024 року, в якій зазначено: номер транзакції, дата проведення платежу, призначення платежу, сума платежу, валюта платежу, картка/рахунок, що відповідає умовам кредитного договору. Таким чином, обставини на які відповідачка посилається як на підставу своїх заперечень у справі, не є доведеними, що є безпосереднім порушенням обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 81 ЦПК України, оскільки відповідачкою не долучено жодних банківських виписок на підтвердження того, що такого перерахування коштів не було, та/або не долучено доказів, що могли б слугувати підтвердженням вчинення щодо неї шахрайських дій. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про підтвердження факту отримання відповідачкою грошових коштів в розмірі 7000 гривень за кредитним договором №3205053 від 07.10.2022 року, а наданий позивачем розрахунок заборгованості, який узгоджується з умовами кредитного договору, є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості\~ [PERSON] \~ за цим договором. Таким чином суд прийшов до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6425,05 гривень. Також позивач просив суд стягнути із відповідачки заборгованість за відсотками в розмірі 31403,22 гривень. У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами кредитного договору, і порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами (п.п.1.4.-1.7., розділ 3 кредитного договору). Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Суд прийшов до висновку, що заборгованість відповідачки по відсотках за користування кредитом за договором №3205053 від 07.10.2022 року, станом на 13.09.2023 р. становить 31403,22 грн. Відповідачкою не спростовано розмір заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, заявлений стороною позивача. Також нею не було надано контррозрахунок таких вимог. Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсотках за кредитним договором №3205053 від 07.10.2022 року в сумі 31403,22 гривень. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. На підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором до позивача ним надані відповідні докази. В матеріалах справи відсутні докази, які спростовують презумпцію правомірності договору факторингу, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги, а отже він є правомірним. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010. За таких обставин, зважаючи на те, що [PERSON] не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту, укладеним між нею та ТОВ «Лінеура Україна» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №3205053 від 07.10.2022 року\~ у розмірі 37828,27 грн., з яких: 6425,05 грн. заборгованість за тілом кредиту; 31403,22 грн. заборгованість за відсотками. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №9636 від 27 грудня 2024 року. Враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422,40 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (100 %). Враховуючи наведене,

Outcome: approved