Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2019 у справі № 202/3058/19 встановлено, що у вересні 1978 року сім`я [PERSON] (наймач) у складі п`яти осіб: чоловіка [PERSON] , доньки [PERSON] , сина [PERSON] та\~\~доньки [PERSON] була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . З 06 травня 1993 року [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05\~\~жовтня 2016 року в справі № 202/4992/16-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення порядку користування вищевказаною квартирою та зміну договору найму. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року в справі № 202/1799/17 визнано безвісно відсутнім [PERSON] з 01 січня 2016 року. Станом на 30 червня 2017 року в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані позивач [PERSON] , третя особа [PERSON] та неповнолітній син позивача [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 23 серпня 2017 року № 309 «Про надання дозволу на зміну договору найму жилих приміщень» надано дозвіл Комунальному виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству Індустріального району на зміну договору найму квартири [ADDRESS] на [PERSON] у складі сім`ї: [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), у зв`язку зі смертю наймача [PERSON] . Водночас 22 лютого 2018 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради проведено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 березня 2001 року виконкомом міської Ради народних депутатів міста Дніпропетровська згідно з розпорядженням (наказом) від 26 березня 2001 року №1/1821/01. 23 квітня 2018 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу відчужила цю квартиру [PERSON] . Відповідно до листів Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 02 квітня 2018 року та від 10 квітня 2018 року, інформація щодо приватизації квартири\~ [ADDRESS] відсутня,\~свідоцтво про право власності на цю квартиру органом приватизації не видавалось. За заявою [PERSON] щодо перевірки законності приватизації нерухомого майна Дніпропетровською місцевою прокуратурою № 1 Дніпропетровської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за\~\~№ 42018042630000115 від 03 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України. Згідно з листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради листом від 10 квітня 2019 року № 5/5-66, 23 квітня 2018 року [PERSON] , [PERSON] знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , за заявою нового власника. Вказаним рішенням суду визнано недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане 26 березня 2001 року виконкомом міської Ради народних депутатів на ім`я [PERSON] про приватизацію житла за адресою: [ADDRESS] ; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири\~ [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та\~\~ [PERSON] , посвідчений 23 квітня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І. Ю.\~та\~\~припинено право власності [PERSON] , зареєстроване на підставі цього договору; скасовано\~державні реєстрації\~права власності на\~цю\~квартиру за\~\~ [PERSON] , проведену на підставі свідоцтва про право власності, виданого\~26 березня\~2001 року\~виконкомом\~міської Ради народних депутатів, та\~за [PERSON] , проведену на підставі договору купівлі-продажу, рішення про державну\~реєстрацію прав та їх обтяжень\~№ 40771742. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] не набула у встановленому законом порядку право власності на спірну квартиру, оскільки рішення про приватизацію квартири Дніпровською міською радою чи уповноваженим нею органом не\~\~приймалось, тому не мала права відчужувати цю квартиру на користь [PERSON] . За результатами апеляційного перегляду вказаного рішення, постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2021 року рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 грудня 2019\~\~року\~в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності, припинення права власності скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог. В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Змінено розподіл судових витрат. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру органом приватизації не видавалось, не\~\~є правочином, тому підстав для визнання його недійсним немає, як\~\~і\~\~немає підстав для задоволення позовної вимоги про припинення права власності [PERSON] на квартиру, оскільки це є неефективним способом захисту. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.02.2023 рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24\~\~грудня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26\~\~січня 2021 року в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування державної реєстрації\~залишити без змін. Отже, у даній справі, відповідно до ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню той факт, що договір купівлі-продажу квартири\~ [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та\~\~ [PERSON] , посвідчений 23 квітня 2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І. Ю.\~є недійсним, а також те, що право власності [PERSON] на вказану квартиру, зареєстроване на підставі цього договору припинено. Крім того, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2024 року по справі №202/5746/23 (набрало законної сили 20.02.2024р.) було визнано за [PERSON] право на реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] як наймача житлового приміщення та визнано за [PERSON] право на реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , як члена сім`ї наймача житлового приміщення. В той же час, відповідно до відомостей, викладених у листах Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 29 листопада 2021 року за №6/5-3030 та за №6/5-3022, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Підставою для реєстрації вказаних осіб у житловому приміщенні був договір купівлі-продажу від 23.04.2018р. на ім`я [PERSON] , посвідчений 23.04.2018 приватним нотаріусом ДМНО Шатковською І.Ю. за реєстром №566, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року по справі №202/3058/19 визнано недійсним. Суду не надано доказів, що відповідачі по справі є членами сім`ї [PERSON] , яка є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України закріплено можливість громадян користуватися об`єктами права державної та комунальної власності для задоволення своїх потреб, однак, відповідно до закону. Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Згідно ст. 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За змістом ч.1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. З наведеної норми права можливо зробити висновок, що особа, яка самоправно, тобто без належних підстав та всупереч волі власника (наймача) житла зайняла житлове приміщення, підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Це відбувається не у зв`язку із припиненням права на житло, оскільки воно не виникло, а у зв`язку із законодавчою відмовою у визнанні права на зайняте приміщення. Особа, яка самовільно вселилася у житло, підлягає виселенню і норми житлового законодавства не вимагають їх повідомлення заздалегідь про таке виселення. Такою, що самоуправно зайняла жиле приміщення, вважається особа, яка вселилася в нього самовільно без будь-яких підстав або незважаючи на заборону про вселення. Виселення цієї особи пов`язано з відсутністю у неї законних підстав для зайняття жилої площі. В даній справі судом встановлено, що відповідачі без будь-яких правових підстав вселилися до квартири за адресою: [ADDRESS] , а відтак підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення, а отже позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1\~211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією, а відтак з відповідачів у відповідних частках на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Outcome: approved