Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позову позивач вказує, що 12 років проживав разом з відповідачкою без реєстрації шлюбу. Мають трьох неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які з травня 2018 року проживають разом із позивачем. 21 червня 2023 року Котовським міськрайонним судом Одеської області винесено Судовий Наказ, яким стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку доходу щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 16.06.2023 року. Державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 12 липня 2023 року було відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню вищевказаного судового наказу. Однак, [PERSON] ухиляється від сплати аліментів, у наслідок чого у неї станом на 01 липня 2024 року виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 68 019 грн. 05 коп. Як стверджує [PERSON] , відповідачка за шість років поки діти знаходяться з позивачем вела не здоровий спосіб життя, зловживала алкогольними напоями, дітьми не опікувалась, не проявляла до них жодного інтересу, тобто діти увесь цей час, постійно проживали разом з батьком та були на його утриманні. Матеріальної допомоги на утримання дітей відповідачка не надавала, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми взагалі, тобто не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, діти жодного разу не отримували від матері подарунків. Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, не цікавиться їх життям, не відвідує їх вдома та у школі, тому просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо трьох неповнолітніх дітей, з підстав ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 серпня 2024 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху й надано строк у десять днів з дня отримання копії ухвали для подання до суду документів про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн. на зазначений в ухвалі розрахунковий рахунок. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у загальному порядку. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 05 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Також судом вирішувалося клопотання позивача про виклик та допит двох свідків. Під час судового розгляду, у зв`язку з тим, що позивач не зміг забезпечити явку одного свідка, а саме [PERSON] , за клопотанням [PERSON] було вирішено допитати лише свідка [PERSON] , позивач не наполягав на допиті іншого свідка [PERSON] , просив суд не викликати його додатково та не допитувати. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2025 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Інших заяв та клопотань учасниками справи не подавались, а судом не вирішувалось. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім того, [PERSON] пояснив, що у 2000 році почав жити разом з відповідачкою за адресою [ADDRESS] , у 2007 році вони разом купили будинок за адресою [ADDRESS] , документи на вказаний будинок оформлено на відповідачку, усі четверо її дітей зареєстровані за вказаною адресою. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, до суду не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, у визначений судом строк відзив на позов не подала. Представник Органу опіки та піклування Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області в судове засіданні не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача, відповідачку також добре знає з народження. Приблизно перші два роки, як [PERSON] та [PERSON] зійшлися, вони жили добре. Відповідачка була доброю господинею, однак потім почала зловживати алкогольними напоями і перестала цікавитися дітьми, ніде не працює, аліменти на дітей не платить, та у своїх синів вимагає дати для неї частину їхньої стипендії. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого повторного Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серії [NUMBER] від 04 лютого 2023 року, матір`ю дитини є [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого повторного Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серії [NUMBER] від 04 лютого 2023 року, матір`ю дитини є [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого повторного Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серії [NUMBER] від 04 лютого 2023 року, матір`ю дитини є [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Згідно судового наказу, постановленого 21 червня 2023 року Котовським міськрайонним судом Одеської області у справі №505/2335/23, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку доходу щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 16 червня 2023 року до досягненнями [PERSON] повноліття, а з 30 квітня 2025 року у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку доходу щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця до досягнення [PERSON] повноліття, а з [INFO] року у розмірі частини з усіх видів заробітку доходу щомісячно, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму на одну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця. Постановою державного виконавця від 12 липня 2023 року було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання зазначеного судового наказу (ВП №72233016). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зробленим Подільським відділом державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 01 липня 2024 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі - 68 019 грн. 05 коп. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Куяльницької сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Куяльницької сільської ради від 30 липня 2024 року №166, [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не забезпечує належний догляд за дітьми, а тому є доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено що спеціалісти КЗ «Центр надання соціальних послуг Куяльницької сільської ради» та служби у справах дітей Куяльницької сільської ради неодноразово проводили з [PERSON] бесіди виховного характеру, при цьому не зазначено, чи надава [PERSON] пояснення та які саме. Відповідно до довідки про склад сім`ї №28-25/123 від 22 липня 2024 року виданої Куяльницьким сільським головою [PERSON] - [PERSON] [INFO] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою проживають, але не зареєстровані діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з зазначеної довідки [PERSON] , [INFO] зазначена як донька [PERSON] . Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В силу статті 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз`яснень, даних у пунктах 15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що проживання дитини разом із батьками в сім`ї відповідає якнайкращим її інтересам, оскільки дитина має право на особисте піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Розлучення дитини з батьками може бути обумовлене лише виключними обставинами, в тому числі неправомірною поведінкою батьків, яка призводить до грубого порушення економічних, соціальних і культурних прав дитини, створює загрози для безпечних умов її проживання та розвитку, перешкоджає належному матеріальному забезпеченню дитини. Позбавлення батьківських прав є одним із заходів сімейно-правової відповідальності, яка спрямована на захист прав та інтересів дитини, настає при винній поведінці батьків на підставах і у порядку, передбачених законом, та породжує настання невигідних для батьків наслідків, у тому числі втрату права, заснованого на спорідненості з дитиною. Однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Відповідно до положень статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Так, відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Точний час з якого сторони почали проживати разом встановити не вдалося, оскільки позивач в позовній заяві надав інформацію, відмінну від тієї, що він повідомив в судовому засіданні. За час спільного проживання у них народилося троє дітей, стосовно яких порушено питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Крім того, [PERSON] є також матір`ю [PERSON] , [INFO] . При цьому, вказуючи, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, [PERSON] не надав суду жодних доказів, які б підтверджували ці обставини. Фактично доводи позивача про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків базуються лише на його твердженнях. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їхнім вихованням і розвитком займається батьком, не свідчить про те, що мати дітей не бажає приймати участь у їхньому утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Судом не встановлено, що відповідачка є особою, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно її дітей. Посилання позивача як на підставу для позбавлення батьківських прав та ті обставини, що відповідачка має значну заборгованість зі сплати аліментів не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки [PERSON] , зі слів позивача та свідка, ніколи не працювала та не працює, разом з тим у серпні 2023 році вона сплатила аліменти в розмірі 8684,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів (а.с.16). Матеріали справи не містять доказів, що відповідачка злісно та умисно ухиляється від сплати аліментів. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між батьками дитини конфлікту, що може мати тимчасовий характер, також не є підставою для позбавлення цих прав. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Позивачем, не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що мати дітей особливо неблагонадійна і спілкування з нею буде суперечити інтересам дітей. З матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби, притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків, чи негативно впливає на духовний та фізичний розвиток дітей. Таким чином, надані позивачем та досліджені судом докази жодним чином не вказують на наявність в діях [PERSON] винної поведінки або свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, або жорстокого поводження з дитиною, які б давали підстави суду застосувати до неї крайній захід впливу у виді позбавлення батьківських прав. Також відсутні дані про негативний вплив [PERSON] на дітей. Оцінюючи в сукупності усі докази, наявні в матеріалах справи, суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування Куяльницької сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Куяльницької сільської ради від 30 липня 2024 року №166, згідно якого позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є доцільним. Даний висновок не містять достатнього обґрунтування щодо необхідності безумовного позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дітей, не містять даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка взагалі не здійснює своїх батьківських обов`язків. Вказаний висновок ґрунтуються лише на показаннях позивача [PERSON] , яким суд надав оцінку та визнав недостатніми для висновку про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Вказаний висновок оцінюються судом у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Згідно ст.12 Конвенції ООН «Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною у 1991 році, держави учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до положень ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні, суд заслухав думку неповнолітніх синів сторін [PERSON] та [PERSON] , а також малолітньої доньки [PERSON] , які підтримали позов щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. За словами дітей мати не бере участі у їхньому вихованні, не дарує подарунків, не цікавиться їхнім життям, здоров`ям, успіхами, не відвідує їх та не телефонує. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Позивачем, не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що мати дітей особливо неблагонадійна і спілкування з нею суперечить інтересам дитини. Таким чином, досліджені судом докази достовірно не свідчать про наявність в діях [PERSON] винної поведінки або свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, або жорстокого поводження з дітьми, які б давали підстави суду застосувати до неї крайній захід впливу у виді позбавлення батьківських прав. Також відсутні дані про негативний вплив [PERSON] на дітей. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Разом з тим, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Куяльницької сільської ради від 30 липня 2024 року, згідно якого позбавлення батьківських прав [PERSON] є доцільним, оскільки даний висновок не є достатньо обґрунтованим і не відповідає інтересам дітей, адже при наданні такого висновку орган опіки виходив зокрема, з відомостей, які були надані позивачем, який зацікавлений в розгляді справи. При цьому сама перевірка проведена формально, а орган опіки навіть не вжив заходів для надання [PERSON] пояснень. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх матері по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити, однак, враховуючи протиправну поведінку відповідачки щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до її дітей, [PERSON] слід попередити про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання дітей. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed