Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

25.10.2024 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області від представника позивача, адвоката Олени Петренко, надійшла позовна заява в інтересах [PERSON] доТовариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Олена Василівна про визнання виконавчого напису №15621 від 18.05.2021 року таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у вересні 2024 року позивачу [PERSON] стало відомо, що 26.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим\~А.Д. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №66270626 на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про примусове виконання виконавчого напису №15621 вчиненого 18.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк\~О.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за період з 23.12.2020 року по 26.04.2021 року в сумі 35754,14 грн. Ознайомившись з виконавчим написом, який був витребуваний адвокатом, було з`ясовано, що він вчинений за зобов`язанням за кредитним договором №2100/4471ECLK2TT2, укладеним 20.12.2016 року між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк». Вважає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з грубим порушенням вимог ст.\~78, 88 ЗУ «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, оскільки вчиняючи виконавчий напис нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, виконавчий напис зроблено без урахування думки та позиції позивача і жоден наданий нотаріусу документ не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. На час вчинення оскаржуваного напису Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затверджений постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.06.1999\~року №1172 передбачав можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, при наявності безспірної заборгованості перед стягувачем, а нотаріусом не було дотримано вказаних вимог, позивач просила про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку. Крім того просила стягнути з відповідача судові витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11000,00 грн. Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25.10.2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме для сплати судового збору. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 08.11.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 16.12.2024 року за заявою представника позивача, адвоката Олени Петренко, до участі у справі у якості співвідповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс». 13.01.2025 року від представника відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погодився із позовними вимогами [PERSON] , вважав, що виконавчий напис №15621 від 18.05.2021 року вчинений нотаріусом відповідно до норм діючого законодавства, зокрема ч.2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.06.1999\~року №1172 та підлягає виконанню. На момент звернення відповідача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису існувала безспірна заборгованість позивачки перед відповідачем. Позивачка не надала суду будь-яких доказів, які б свідчили про погашення нею боргу за кредитним договором, альтернативного розрахунку. В даних правовідносинах, ТОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником права вимоги виконання боргу від первісного кредитора та є новим кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги, який було надано приватному нотаріусу при вчиненні виконавчого напису, що підтверджує статус нового кредитора у даних кредитних зобов`язаннях. Приватним нотаріусом було перевірено такий договір та статус стягувача, як нового кредитора. Кредитний договір є чинним на даний час та позивачем не надано доказів щодо його недійсності, отже, твердження про неправомірність, неправильність нарахування кредитором розміру заборгованості є безпідставним. Посилаючись на положення п.\~10 Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, п.13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 року №2, постанову ВС України від 20.05.2015 року у справі №6-158цс15 вважав, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити. Крім того, представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся з клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу, вважаючи суму таких витрат 11000,00 грн. необґрунтованою за відсутності їх документального підтвердження. Також враховуючи незначну складність справи, визнаної малозначною, й те, що доводи, наведені в позовній заяві ґрунтуються на загальновідомих висновках, які зазначені в постановах Верховного Суду, а практику за цією категорією справ слід вважати установленою, гонорар адвоката в такому розмірі не відповідає критеріям співмірності. Просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. 15.01.2025 року від представника відповідача ТОВ «Дебт Форс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погодився із позовними вимогами Бабченко\~Н.І., вважав, що виконавчий напис №15621 від 18.05.2021 року вчинений нотаріусом відповідно до норм діючого законодавства, зокрема Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.06.1999\~року №1172 та підлягає виконанню. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, представник відповідача ТОВ «Дебт Форс» звернувся з клопотанням про зменшення витрат на правничу допомогу, з огляду на за відсутність їх документального підтвердження, а також вважав, що розмір витрат 11000,00 грн. не відповідає складності справи, яка не має значної складності і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження і заявлені витрати є значно завищеними у співвідношенні до категорії справи та вже сформованої судової практики по такій категорії справ. Просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу в повному обсязі. Від представника позивача, адвоката Петренко\~О.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі [PERSON] , у якій адвокат позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Дебт Форс», треті особи приватний виконавець Баришніков\~А.Д., приватний нотаріус Грисюк\~О.В. в судові засідання не з`явились, про їх час і місце повідомлені належно. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, зробив висновок, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №15621, про звернення стягнення з [PERSON] , яка є Боржником за Кредитним договором №2100/4471ECLKС2TT2 від 20.12.2016 року, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 1 від 01.09.2017 року є ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 20180730 від 30.07.2018 року є ТОВ «ФК «Європейська Агенція з повернення боргів», правонаступником якого на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 23-12/20 від 23.12.2020 року, є ТОВ «Вердикт Капітал» (надалі Кредитор). Строк платежу за Кредитним договором №2100/4471ECLKС2TT2 від 20.12.2016 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 23.12.2020 року по 26.04.2021 року. Сума заборгованості складає 39104,14 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 25055,84 грн., прострочена заборгованість за комісією становить - 0,00 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 12617,87 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 грн., строкова заборгованість за комісією становить - 0,00 грн., строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 1430,43\~грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 0,00\~грн.. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31\~Закону України\~«Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, в розмірі 650,00 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню 39754,14 грн. 26.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим\~А.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66270626 з примусового виконання цього виконавчого напису. За інформацією Міністерства юстиції України №88087/ПІ-О-2649/37.5 від 26.09.2022 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк\~О.В. наказом Міністерства юстиції України від 01.11.2021 року №3897/5 на підставі рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 25.10.2021 року №4 у зв`язку із неодноразовим порушення нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, що завдало шкоди фізичним та юридичним особам, та набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні нею нотаріальних дій та неодноразовим порушенням нотаріусом правил професійної етики, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 07.11.2005 року за №6014 на ім`я [PERSON] анульовано. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області у справі №467/1336/24 від 23.10.2024 року за заявою ТОВ «Дебт Форс» замінено вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на правонаступника ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому провадженні №66270626, відкритому на підставі виконавчого напису №15621 вчиненого 18.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк\~О.В. про стягнення боргу з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідно до ст.\~15, 16 ЦК України, ст.\~4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.\~12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.\~3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.\~626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст.\~610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст.\~1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 18\~ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.\~87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст.\~88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При цьому, ст.\~50\~Закону «Про\~нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Порядок вчинення виконавчих написів передбачений главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №296/5 (далі - Порядок). Згідно з п.\~1.1 вказаної глави розділу ІІ Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пп. 2.1 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (пп. 2.3 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з п. 3.1 вказаної глави розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Окрім того, пп. 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.06.1999\~року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Так, постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.06.1999\~року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року №622 Перелік документів доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включений п. 2 в редакції: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття\~Постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині доповнення Переліку новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» Також вказаним судовим рішенням зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною\~постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662, в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону «Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц. Перевіряючи доводи позивача суд встановив, що 18.05.2021 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. при вчиненні нотаріальної дії - вчинення оспорюваного виконавчого напису, керувалася статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172. В той же час, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22.02.2017 року визнаний не чинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 18.05.2021 року - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про незаконність вчинення приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. виконавчого напису 18.05.2021 року по кредитному договору у простій письмовій формі на підставі положень Переліку, які судовим рішенням визнанні не чинними. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Крім того, як зазначає позивач у позові, та його доводи не спростовані відповідачем, позивач не отримував вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань, не отримував повідомлень про зміну кредитора за кредитним договором або вимог про погашення заборгованості від правонаступників, а тому не мав можливості подати свої заперечення стосовно розміру заборгованості. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису №15621 від 18.05.2021 року таким, що не підлягає виконанню, є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки приватним нотаріусом не встановлено безспірність суми, що стягується. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідачів, викладені у відзивах на позов, оскільки вони не спростовують фактично встановлених обставин справи та не впливають на вищевказані висновки суду. Разом із цим, з досліджених в судовому засіданні доказів, а саме ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області у справі №467/1336/24 від 23.10.2024 року встановлено, що ТОВ «Дебт Форс» на даний час має статус нового стягувача та є правонаступником стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» за виконавчим написом нотаріуса №15621 від 18.05.2021 року, що є предметом розгляду даної справи, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню лише щодо належного відповідача ТОВ «Дебт Форс». У задоволенні позовних вимог до ТОВ «Вердикт Капітал» як до неналежного відповідача необхідно відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами у зв`язку з розглядом справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст.\~133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по оплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. У своїх клопотаннях про зменшення витрат на правничу допомогу представники відповідачів просили відмовити у стягненні цих витрат. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 11000,00 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу надано наступні документи. Ордер Серія АХ №1211958 від 18.10.2024 року на надання правничої допомоги [PERSON] на підставі договору про надання правничої допомоги №59 від 19.09.2024 року у Арбузинському районному суді Миколаївської області у справі щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню адвокатом Петренко Оленою Миколаївною. Договір №59 на надання юридичних послуг від 19.09.2024 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Петренко\~О.М., відповідно до п.4.1 якого за надані Виконавцем послуги Замовник виплачує гонорар і відшкодовує фактичні витрати, понесені Виконавцем, пов`язані з виконанням доручення. Сума гонорару визначається сторонами за взаємною згодою та складає 11000,00 грн. Акт виконаних робіт від 23.01.2025 року, підписаний сторонами, за яким адвокатом Петренко\~О.М. надано наступні послуги: усна консультація з вивченням документів та витребуванням документів 2 години 00 хв. 2000,00 грн.; аналіз судової практики з розгляду типових справ 1 година 00 хв. 1500,00 грн.; складання позовної заяви та комплектування пакетів документів до суду 3 години 00 хв. 2500,00 грн.; вивчення відзиву на позовну заяву 2 години 00 хв. 2000,00 грн.; підготовка пояснення на відзив на позовну заяву 1 година 00 хв. 1500,00 грн. Квитанція до прибуткового касового ордера №59 від 19.09.2025 року про сплату [PERSON] адвокату Петренко\~О.М. 11000,00 грн. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу та часу, витраченого представником позивача, а отже, є визначеним. Адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару іншими письмовими доказами, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Водночас, суд враховує правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), відповідно до якого з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Такий же правовий висновок сформовано Верховним Судом в додатковій постанові від 31 серпня 2023 року у справі № 824/20/23 (провадження № 61-6611ав23). У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial