Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

заявник [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Чухраєва Н.С., 11.02.2025 звернулась в суд із заявою про видачу обмежувального припису щодо заінтересованої особи [PERSON] строком на шість місяців, із визначенням таких заходів тимчасового обмеження його прав: \~ \~ \~ \~- обмежити [PERSON] у спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] ; \~ \~ \~ \~- заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 500 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] та [PERSON] у притулку ГО «Центр «Жіночі\~перспективи» та, у разі зміни місця проживання (перебування) [PERSON] та [PERSON] , до будь-якого нового місця їх проживання (перебування); \~ \~ \~ \~- заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; \~ \~ \~ \~- заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви покликається на те, що із 2019 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який не протримався і року та був розірваний 08.10.2020. Причинами для розірвання шлюбу стало те, що майже з самого початку спільного проживання, ще до реєстрації шлюбу, [PERSON] поводив себе вкрай агресивно по відношенню до неї та систематично вчиняв відносно неї психологічне (словесні образи, нецензурна лайка, приниження, погрози фізичної розправи, залякування, контроль у пересуванні та спілкуванні) і фізичне (ляпаси, стусани, штовхання, шарпання за волосся, нанесення побоїв, кидання в неї різноманітних предметів, в тому числі, важких) домашнє насильство. Після розлучення [PERSON] дуже довго просив вибачення та обіцяв, що домашнього насильства по відношенню до [PERSON] більше не буде чинити, через що, бажаючи зберегти сім`ю, вона повернулась до нього. З 2020 року - початку 2024 року заявниця і кривдник спільно проживали як чоловіка і жінка, без реєстрації шлюбу. За цей час у них народились два сини: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Протягом цього часу він, як і раніше, систематично чинив відносно [PERSON] фізичне і психологічне домашнє насильство. Це відбувалось і під час вагітності заявниці і після народження дітей, зокрема, у їх присутності. Після кожного випадку домашнього насильства він казав, що це було востаннє, на деякий час вони примирялась, а потім знову кривдник чинив психологічне, фізичне домашнє насильство. З народженням дітей, кривдник почав чинити відносно заявниці ще й економічне домашнє насильство, зокрема, знаючи, що [PERSON] перебуває у декреті з двома зовсім малими дітьми, відповідно, не має змоги працювати та перебуває у повній фінансовій залежності від [PERSON] , останній міг не давати грошей на лікування та годування дітей, постійно шантажував заявницю тим, що якщо вона піде від нього, тоді він не буде допомагати дітям і «залишить її без копійки». Також коли заявниця казала йому, що йде від нього і втікала до своєї мами чи подруг - кривдник погрожував, що якщо вона не повернеться, він забере у неї дітей. Із самого початку спільного проживання кривдника та заявниці і по даний час [PERSON] всім спільними знайомим, людям у місті, органам поліції та органам опіки та піклування, няням, які були у дітей, розповідає про те, що вона психічно хвора і лікувалась у психіатричній лікарні, та потребує подальшого такого лікування, чим в черговий раз, систематично чинить відносно [PERSON] психологічне домашнє насильство. Декілька разів, після чергових випадків домашнього насильства, заявниця забирала дітей і тікала від кривдника, проте він наполягав на збереженні сім`ї заради дітей, маніпулював тим, що хлопчики мають зростати у повній сім`ї, застосовував погрози розправою та викраденням дітей, переслідував потерпілу. Переважна більшість випадків вчинення домашнього насильства відбувались, коли колишній чоловік заявниці перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки він має алкогольну залежність та декілька разів лікувався від неї у спеціалізованих установах. Окрім цього, заявниці відомо, що кривдник періодично вживав і продовжує вживати наркотичні та психотропні речовини. Коли почалося повномасштабне вторгнення, заявниця з кривдником і старшим сином тимчасово виїхали всі разом проживати на західну частину України. Там [PERSON] змусив заявницю підписати якийсь документ відносно старшого сина, пояснюючи це тим, що йому це необхідно для того, щоб його не забрали в армію. Під погрозами і примусом вона підписала ці документи. Як з`ясувалося пізніше, [PERSON] у серпні 2022 подав позовну заяву про визначення місця проживання старшого сина [PERSON] із ним, а той документ, який заявниця тоді підписала, була заява про розгляд цієї справи без її участі та про визнання позову. За наслідком цього, Києво-Святошинським районним судом Київської області було винесено рішення від 18.10.2022 у справі № 369/6763/22, яким визначено місце проживання малолітнього [PERSON] із батьком. Разом з тим, навіть після винесення зазначеного рішення, вони продовжували жити разом, і заявниця виховувала сина. До 19.12.2024 син [PERSON] проживав із заявницею і вона ним повністю опікувалась. 16.10.2023, після чергових погроз заявниці фізичною розправою, принижень та образ з боку колишнього чоловіка, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, [PERSON] , маючи реальні побоювання, що кривдник вб`є її, викликала поліцію та відносно нього склали адміністративний протокол за ст.173-2 КУпАП, матеріали було передано в суд. Надалі, кривдник погрозами змусив заявницю з`явитися в суд і повідомити, що вона не має до нього претензій, і що сторони помирились, щоб його не притягнули до адміністративної відповідальності, проте постановою Києво-Святошинського суду Київської області від 30.10.2023 у справі № 369/17540/23 [PERSON] все ж було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Після цього інциденту, заявниця також звернулась до Служби у справах дітей щодо вчинення кривдником домашнього насильства відносно неї в присутності малолітніх дітей, у зв`язку з чим її було скеровано в прихистку для постраждалих від домашнього насильства в Полтавській області, куди заявниця втекла разом з дітьми від [PERSON] . Однак вже через два дні кривдник дізнався де саме вона перебуває і незаконними шляхами створив для неї неможливі умови перебування у цьому закладі. Так, коли у неї захворів молодший син, у прихистку їй відмовили у наданні медичної допомоги, а також з нею поводились грубо, не дозволяли іншим жінкам допомагати їй з дітьми. Тим самим [PERSON] створив всі умови, щоб заявниця була вимушена повернутись до нього. Таким чином, у притулку для потерпілих від домашнього насильства вона перебувала з дітьми з 18.10.2023 по 25.10.2023, побоюючись за своє життя та життя своїх дітей. До початку квітня 2024 заявниця, кривдник та їхні діти проживали разом, однак 01.04.2024, коли колишній чоловік вчинив чергову сварку, погрожував заявниці розправою, вона знову викликала працівників поліцію, які склали відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення. Кривдник в черговий раз змусив її відправити в суд заяву про те, що вони помирились і що вона не має до нього претензій, у зв`язку з чим постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.04.2024 у справі № 369/4604/24 [PERSON] було звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Звернула увагу на те, що до таких висновків суд прийшов через те, що працівниками поліції було некоректно складено адміністративний протокол, на підставі якого не можна було дійти висновку про наявність складу адміністративного правопорушення саме за ч. 2 ст. 173-2 КУаАП, однак це не спростовує факту вчинення сварки та психологічного тиску на [PERSON] (психологічного домашнього насильства) 01.04.2024 зі сторони [PERSON] . Після цієї сварки, розуміючи, що кожен раз домашнє насильство лише збільшується у кількості випадків та стає все більш небезпечним для заявниці та дітей, на початку квітня вона забрала дітей та пішла від колишнього чоловіка на орендовану квартиру ( [ADDRESS] ). Із початку квітня 2024 року заявниця повністю припинила відносини із кривдником, як чоловіка та жінки, однак іноді, [PERSON] приходив до зазначеного житла, щоб провести час із синами, забрати їх до себе або привезти назад. Разом з тим, незважаючи на ці обставини, кривдник не змінив своєї поведінки, він продовжив вчиняти психологічне насильство (образи, нецензурна лайка, погрози розправою, психологічний тиск) у месенджері «Телеграм», а також під час того, як приїздив до дітей. Він постійно погрожував заявниці, що забере дітей та вивезе їх за кордон без її згоди, що забере їх на проживання із собою, продовжив звинувачувати заявницю у тому, що вона психічно хвора і має лежати в психіатричній лікарні. На початку грудня 2024 року, коли почались масові затримання ТЦК чоловіків у м. Боярка, колишній чоловік забрав старшого сина до себе на ночівлю, та після однієї із таких ночівель, почав казати заявниці, що син [PERSON] нібито йому сказав, що він боїться маму, так як мама його б`є. Вона для себе зрозуміла, що кривдник почав впливати на дитину і налаштовувати її проти матері, для реалізації свого наміру забрати сина, з метою уникнення мобілізації. 19.12.2024 кривдник приїхав до орендованої квартири, де заявниця проживала із дітьми, разом з працівниками поліції, та на підставі рішення суду про визначення місця проживання сина [PERSON] з батьком, забрав у неї сина. З цього часу кривдник чинить перешкоди у спілкуванні заявниці із сином, не дає можливості бачитись і проводити час разом. Таким чином, з початку квітня 2024 заявниця припинила фактичні шлюбні відносини з кривдником, проживає окремо від нього, але він продовжує чинити відносно неї домашнє насильство, може цілими вечорами перебувати під її будинком, переслідує, постійно погрожує їй в листуваннях, ображає та принижує. Окрім цього, кривдник неодноразово хотів примиритися із заявницею, щоб повернути свій повний контроль над нею, що підтверджується скріншотами листування. [PERSON] 06.02.2025 почав писати заявниці про те, що вона має відвести молодшого сина на якесь медичне обстеження, на що вона відмовилась, так як у молодшого сина немає проблем із здоров`ям. [PERSON] прибув під будинок, в якому заявниця орендує квартиру, і перебував там більше трьох годин, паралельно пишучи вкрай агресивні повідомлення у месенджері «Телеграм». Заявниця боялась, що кривдник забере у неї ще і молодшого сина і завдасть їй фізичного насильства, через те, що вона не відвела сина [PERSON] на обстеження, тому розуміла, що їй не можна залишатись вдома. Заявниця дочекалась поки кривдник поїде від її будинку, зібрала дитячі і свої речі та поїхала до няні дітей, де переночувала з 06.02.2025 - 07.02.2025. Надалі, розуміючи, що її життя та здоров`я, психологічне здоров`я молодшого сина перебувають під загрозою та є ризики, що [PERSON] знову чинитиме домашнє насильство, вона 07.02.2025 була вимушена поїхати до прихистку (шелтеру), де перебуває і наразі. На цьому [PERSON] овальчук [PERSON] не зупинився, а дізнавшись, що заявниця ночувала у няні [PERSON] , дзвонив до її зятя [PERSON] та кричав на нього, погрожував йому та його сім`ї, що підтверджується аудіозаписами розмов. Заявниця переконана, що кривдник не зупиниться, а буде шукати її, вона боїться за своє життя і здоров`я, психологічне здоров`я та благополуччя молодшого сина [PERSON] , оскільки [PERSON] вкрай агресивний, не тільки по відношенню до заявниці, а і до третіх осіб. Заявниця переживає, що він забере у неї ще і молодшого сина, відтак звертається із цією заявою про видачу обмежувального припису, оскільки вважає, що це єдиний спосіб захисти її життя та здоров`я, психологічне здоров`я малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою від 11.02.2025 прийнято дану заяву до розгляду та призначено судовий розгляд такої. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Чухраєва Н.С. заяву підтримали з підстав, що наведені в такій, просили заяву задовольнити в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви, надав пояснення про те, що обставини, зазначені у заяві [PERSON] , не відповідають дійсності, він не вчиняв відносно неї домашнього насильства. Зазначив, що його дії не становлять небезпеки для заявника та їх молодшого сина, оскільки у них виникали із заявницею непорозуміння лише щодо чинення йому перешкод у спілкуванні із сином [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Предметом доказування у даній справі є вчинення по відношенню до заявниці та малолітнього сина домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п.п.3, 7, 17 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство\~- це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство\~- це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно із ч.2 та ч.3\~ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Розділом\~IV\~глави\~13 ЦПК України\~визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до\~ст.350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Особа, яка постраждала від домашнього насильства\~особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник\~особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Враховуючи положення\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Як встановлено в ході розгляду заяви та не оспорюється учасниками справи, заявниця [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є колишнім подружжям. Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 08.10.2020. Встановлено, що після розірвання шлюбу, [PERSON] та [PERSON] проживали як подружжя, у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заявниця [PERSON] у заяві про видачу обмежувального припису зазначає, що її колишній чоловік [PERSON] систематично вчиняє відносно неї у присутності дітей дії, пов`язані з домашнім насильством фізичного та психологічного характеру, а саме здійснює різного роду погрози в агресивній формі, використовує нецензурну лексику образливого характеру. Окрім цього, вона з сином [PERSON] змушені перебувати у притулку ГО Центр «Жіночі перспективи» для захисту від домашнього насильства зі сторони колишнього чоловіка [PERSON] . На підтвердження зазначеного факту, заявником до заяви надано: -постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.10.2023 у справі №369/17540/23, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, зокрема за те, що 16.10.2023 на протязі дня за адресою: [ADDRESS] , колишній чоловік [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння вчинив сварку відносно [PERSON] , під час чого виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою; -лист Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Боярської міської ради від 20.01.2025 №01-10/21 у відповідь на адвокатський запит, про те, що 17.10.2023 КУ «Центр надання соціальних послуг» Боярської міської ради видав направлення для [PERSON] в прихисток для осіб, які постраждали від домашнього насильства. 18.10.2023 жінка разом з малолітніми дітьми була зарахована до вищезазначеного прихистку. 23.10.2023 [PERSON] виявила бажання повернутись в родину, про що свідчить її заява, аргументована тим, що вона не може впоратись з двома дітьми без допомоги нянь, рідних чи сторонніх осіб; -скріншоти телефонного листування між [PERSON] та [PERSON] через месенджер «Telegram»; -висновок експертного дослідження №81, складений лікарем судово-медичним експертом КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» М.Ніколайчук 24.12.2024, згідно з яким зі слів обстежуваної [PERSON] , [INFO] близько 18:15 год колишній чоловік [PERSON] один раз вдарив її дитячою металевою сковорідкою під ліве око, внаслідок чого у потерпілої був виявлений синець лівої очної ділянки, що відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я); -протоколи прийняття заяв [PERSON] про кримінальні правопорушення від 16.01.2025, 30.01.2025 Відділенням поліції №1 Фастівського РУП ГУНП в Київській області, які містять відомості заявника щодо вчинення відносно неї домашнього насильства [PERSON] ; -довідку ГО «Центр «Жіночі перспективи» №19 від 10.02.2025 про те, що [PERSON] вперше звернулась до громадської організації «Центр «Жіночі перспективи» у грудні 2024 року за допомогою у захисті від домашнього насильства, яке вчиняє її колишній чоловік [PERSON] . На даний час [PERSON] разом з сином [PERSON] перебуває у притулку з 07.02.2025. [PERSON] зараз отримує безоплатну психологічну та правничу допомогу. Окрім цього, заявницею в ході розгляду справи долучено флеш-носій із відеозаписами та аудіозаписами телефонних розмов між нею та [PERSON] , що, на її думку свідчить про те, що вона є потерпілою від домашнього насильства зі сторони кривдника [PERSON] . Згідно із висновком психолога ГО «Центр «Жіночі перспективи» [PERSON] від 10.02.2025, проведено діагностику [PERSON] , за результатами якої у останньої висока мотивація до унормування емоційного стану та захисту себе та дітей від можливих випадків домашнього насильства. Виявлено ознаки високого рівня тривоги та ознаки депресивного стану. У [PERSON] , внаслідок домашнього насильства зі сторони її колишнього чоловіка спостерігається значне зниження рівня якості життя, а саме: часта втома, фізичний дискомфорт, апатія, депресивні думки. Рекомендована подальша індивідуальна КПТ-терапія або ЕМДР-терапія в режимі 1 сесія (50 хв) у тиждень. Дослідивши та проаналізувавши зазначені вище докази, суд приходить до висновку, що заявник [PERSON] зазнавала зі сторони заінтересованої особи [PERSON] домашнього насильства, відтак потребує захисту у порядку, передбаченому законом, оскільки повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявника, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення у майбутньому кривдником\~ [PERSON] до заявника [PERSON] психологічного чи фізичного насильства. Згідно ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи викладене, з метою запобігання і протидії насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог заявника та видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , зазначених у заяві, строком на шість місяців. Разом з тим, вимоги заяви [PERSON] в частині видачі обмежувального припису по відношенні до малолітнього [PERSON] , задоволенню не підлягають з таких підстав. Згідно із ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або) заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. У Постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 753/8626/19, якою відмовлено у застосуванні обмежувального припису,\~міститься\~правовий висновок, згідно з яким під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства в будь-якому його прояві. Правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що сам факт неодноразового звернення до різних органів із підстав учинення щодо неї психологічного та фізичного домашнього насильства не підтверджує факту вчинення домашнього психологічного насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заявниця вказує, що її колишній чоловік [PERSON] є кривдником і по відношенні до їх малолітнього сина [PERSON] , оскільки вчинення домашнього насильства відносно неї відбувалось, зокрема, і у його присутності, однак належних та обґрунтованих доказів таким твердженням не надала. Таким чином, заявницею не доведено існування ризиків вчинення [PERSON] домашнього насильства чи загрози вчинення протиправних дій у майбутньому щодо малолітнього сина [PERSON] . З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що обмеження прав та покладення обов`язків на [PERSON] , про які зазначено заявником у заяві про видачу обмежувального припису відносно малолітнього [PERSON] , є неспівмірними та не можуть застосовуватися судом за даних фактичних обставин справи. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису у цій частині. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial