Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

31.10.2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивачки та відповідачки [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 7,30 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4822080400:08:000:0297, розташованої на території Білоусівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Маючи намір реалізувати свої спадкові права позивачка звернулася до Новоодеської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримала роз`яснення про неможливість видачі такого свідоцтва, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно. Тому, посилаючись на викладене позивачка просила суд про визнання за нею та за відповідачкою по частці спірного майна в порядку спадкування за законом. 09.09.2024 року, ухвалою суду, позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 31.10.2024 року від позивачки до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій остання просила про встановлення факту належності правовстановлюючих документів покійній [PERSON] , а саме договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 26.11.1996 року № 723 та державного акта на право приватної власності на землю площею 0,23 га серії МК № 6157 від 22.05.1996 року, а також про визнання за позивачкою та відповідачкою по частці права власності земельної ділянки 0,23 га, з яких 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, а 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії МК № 6157 від 22.05.1996 року. 26.11.2024 року від сторін по справі до суду надійшла мирова угода, а також заява, в якій [PERSON] та [PERSON] просила суд затвердити вказану мирову угоду і закрити провадження у справі. 16.12.2024 року від позивача до суду надійшли: заява про залишення мирової угоди без розгляду та заява про збільшення позовних вимог. У своїй заяві про збільшення позовних вимог позивачка просила про встановлення факту належності правовстановлюючих документів покійній [PERSON] , а саме договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 26.11.1996 року № 723 та державного акта на право приватної власності на землю площею 0,23 га серії МК № 6157 від 22.05.1996 року; визнання за позивачкою права власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,23 га, з яких 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, а 0,16 га для ведення особистого селянського господарства, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії МК № 6157 від 22.05.1996 року, а за відповідачкою права власності на земельну ділянку площею 7,30 га в межах території Білоусівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4822080400:08:000:0297. 19.12.2024 року, ухвалою суду, в задоволення клопотання представника позивачки [PERSON] адвоката Ярмуша В.В., до участі у справі, в якості співвідповідача залучено [PERSON] , як спадкоємця майна покійної [PERSON] за заповітом. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але від її представника адвоката Ярмуша В.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надавши до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Вказав, що йому відомо про існування заповіту на його ім`я, однак із заявою про прийняття спадщини він не звертався, оскільки наміру приймати спадщину не має, та вважає, що спадкове майно після смерті [PERSON] підлягає розподілу між її доньками [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, в тому числі заяви про збільшення позовних вимог, і \~матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Щодо встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Розділом IV ЦПК України визначено положення окремого провадження, в порядку якого, в тому числі, розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, справою про встановлення факту, що має юридичне значення, серед інших, є справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. У зв`язку із викладеним суд вважає за можливе та необхідне розглянути вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення, у порядку позовного провадження, оскільки у даному випадку вбачається спір про право. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.10.2021 року Новоодеським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка є спадкодавцем у виниклих спірних правовідносинах. Відповідно до договору-купівлі продажу, посвідченого Новоодеською нотаріальною конторою, 26.11.1979 року Мужчинська Женя Миколаївна купила у [PERSON] житловий будинок з прибудовами, що знаходиться в [ADDRESS] , житловою площею 34,7 кв.м., розміщений на земельній ділянці розміром 1500,00 кв.м. 27.05.1996 року Вознесенським бюро технічної інвентаризації здійснено реєстровий напис № 1078 на вказаному договорі купівлі-продажу, відповідно до якого право власності на вказаний у Договорі будинок зареєстровано за [PERSON] . Крім того, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії МК № 6157, виданого на ім`я [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,23 га, розташовану в межах Новоодеської міської ради. Вказану землю передано для обслуговування будинку 0,07 га та ведення особистого підсобного господарства 0,16 га. Як роз`яснено в п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи з викладеного суд вважає, що вказані вище договір купівлі продажу житлового будинку та державний акт на право приватної власності на землю серії МК № 6157, як правовстановлюючі документи, належать покійні [PERSON] , яка померла [INFO] , а відтак позовна вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню. Щодо визнання права власності. Окрім зазначеного вище, [PERSON] , за життя, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 744394, належала земельна ділянка площею 7,30 га в межах території Білоусівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4822080400:08:000:0297. Відповідно до витребуваної судом копії спадкової справи № 183/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , останньою, 13.04.2015 року було складено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Філіпенком Д.В., та за яким [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] , [INFO] . 29.11.2016 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Філіпенком Д.В., та за яким [PERSON] заповіла [PERSON] , [INFO] , належну їй земельну ділянку площею 7,30 га в межах території Білоусівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4822080400:08:000:0297. 14.12.2021 року [PERSON] звернулася до Новоодеської державної нотаріальної контори із заявою, якою відмовилася від прийняття спадщини, як за заповітом, так і за законом, яка залишилася після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що сторони по справі є спадкоємцями майна померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , де [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] », а також свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , де [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] », свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , де [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Крім того [PERSON] 14.12.2021 року звернулася до Новоодеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] . Інші особи до органів нотаріату із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталися, будь-які свідоцтва про право на спадщину за законом чи заповітом, відповідно до матеріалів спадкової справи, не видавалися. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1268-1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги і в частині визнання за позивачкою і відповідачкою права власності на спірне спадкове майно.

Outcome: approved