Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

09.12.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Південноукраїнської міської ради Миколаївської області, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він отримав для проживання квартиру [ADDRESS] . У 2010 році приватизував дану квартиру, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло. 3 06.01.2011 року позивач зареєстрував право власності на частку даної квартири у розмірі 220/1000 від загальної площі квартири. Так як, [PERSON] та [PERSON] технічний паспорт та свідоцтво про право власності видані Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради на 630/1000 частки (по 315/1000 кожній), про що зроблено запис та було видано Витяг з реєстру прав власності від 05.07.2012 року. Однак, під час проживання в квартирі з`ясувалося, що частина квартири залишилася неприватизованою, що обмежує право користування даним житлом, а саме її відчудження в порядку дарування. Тобто, розміри квартири, зазначені в технічному паспорті відповідача - 48,4 кв. м. не відповідають реальному розміру квартири, про що, зазначено відповідачем у відповіді на його лист. Дійсний розмір квартири складає 50,1 кв. м. Таким чином, частка 150/1000 квартири залишається неприватизованою, що змусило позивача звернутися до відповідача з заявою про доприватизації житла. Відповідач надав відповідь на лист позивача від 08.10.2024 року за №15/01-34/2775 від 16.10.2024 року, у якому вказано, що було виявлено помилковість відомостей, викладених в наданих позивачу раніше Свідоцтві про право власності на житло та Технічному паспорті. Додає, що відповідач після «Вивчення документів, ними було виявлено помилки при видачі технічного паспорту та Свідоцтві про право власності [PERSON] : не вірно вказана загальна площа квартири, по факту загальна площа складає: 50,1 м. кв.: не вірно порахована частка власника. Розрахунок часток проводиться виходячи з загальної площі, яка належить власнику та загальній площі всієї квартири. Шляхом математичних розрахунків, частка [PERSON] складає 370/1000 від загальної площі квартири (11,5 м. кв. житлова кімната та по 1/3 від всіх допоміжних приміщень). Також, співвласники квартири, [PERSON] та [PERSON] ніяких претензій до відповідача не мають. Визнавши помилковість наданих позивачу документів про право власності, відповідач зазначає, що в даних умовах він не може внести виправлення в документи, видані в 2010 році, так як Орган приватизації житла, який видав оскаржувані документи, тому як Орган приватизації житла, видавши оскаржувані документи, ліквідований рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 09.11.2011 року №403. На підставі вищевикладеного, відповідач в своєму листі роз`яснив, що вони не мають право вносити виправлення в дані документи, та рекомендували позивачу звернутися до суду. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом про визнання недійсним вищевказаного розпорядження органу приватизації та скасування свідоцтва про право власності, а також визнання право власності на дане нерухоме майно на частку квартири, що стосуються позивача. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак надіслав до суду заяву, у якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надала до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнають та просить розглянути справу без уповноваженого представника. Треті особи [PERSON] та [PERSON] також у судове засідання не з`явилися, однак надали до суду заяви, у яких вказано, що позовні вимоги визнають та просить розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що у 2010 році [PERSON] приватизував квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує Свідоцтво про право власності на житло від 23.11.2010 року № [NUMBER] . Згідно Витягу №28605800 КНП Бюро технічної інвентаризації м. Южноукраїнськ від 06.01.2011 року про державну реєстрацію прав [PERSON] , зареєстрував право власності на частку даної квартири у розмірі 220/1000 від загальної площі квартири. Позивач зазначає, що співвласникам [PERSON] та [PERSON] технічний паспорт та свідоцтво про право власності видані Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради на 630/1000 частки (по 315/1000 кожній), про що зроблено запис та було видано Витяг з реєстру прав власності від 05.07.2012 року. Відповідно до\~ст. 345 ЦК України\~фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно ст. ст.\~317,\~328 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст.\~1, ч. 1 ст.\~2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно ч.1\~ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Згідно з нормами статей\~1,\~6,\~9,\~61 ЖК України,\~статті 29 ЦК України\~місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені\~статтею 64 ЖК України\~права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»\~передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Згідно з п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого\~наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56, що діяло станом на 16.08.2018 року, громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Згідно з п. 19 вказаного Порядку довідка про реєстрацію місця проживання видається органом реєстрації відповідно до вимог Правил реєстрації місця проживання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207\~(із змінами). На час ухвалення оскарженого вищезазначеного рішення місцевої влади про державну реєстрацію, приватизація здійснювалась у відповідності до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~та положень\~наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян»\~(із змінами, внесеними згідно з\~наказом Держжитлокомунгоспу від 05.08.1994 року № 72). Беручи до уваги вищевказані обставини, на переконання позивача слід визнати, що приватизацію цієї квартири було проведено з порушенням діючого законодавства щодо вільного волевиявлення позивача стосовно реалізації його права на приватизацію. Отже, після ухвалення рішення про скасування вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, право позивача на приватизацію житла буде відновлено. Згідно з ч. 2\~ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Порядок приватизації квартир, визначений «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затверджений Наказом Міністерства ЖКХ України № 396 від 16.12.09 року. Згідно п.п. 17, 18, 20 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Враховуючи викладене та беручи до уваги, що свідоцтво про право власності на житло від 23.11.2010 року, що було видане Органом приватизації житла Южноукраїнського міськвиконкому підлягає скасуванню, позивач має бути визнаний таким, що не використав свого права на приватизацію державного житлового фонду. Так, відповідно до ч.1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1, 4\~ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, для поновлення права позивача на приватизацію житла за його зверненням, слід визнати недійсним Свідоцтво органу приватизації житла відповідача від 23.11.2010 року про право власності на долю 220/1000 за вищевказану квартиру, та скасувати розпорядження органу державної реєстрації відповідача від 23.11.2010 року № 13671, про реєстрацію права власності позивача, та технічного паспорту на частку квартири 220/1000, за адресою: квартира [ADDRESS] , та визнати позивачу право власності на 370/1000 долі квартири за даною адресою. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти та обставини, належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та визнання позову відповідачем і третіми особами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до\~ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не ставиться питання про відшкодування судового збору, то судовий збір сплачений ним при зверненні до суду в сумі 1211,20 грн., відшкодуванню на його користь не підлягає.

Outcome: approved