Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Тиврівської селищної ради Вінницької області, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, згідно з сертифікатом серії ВН №0330272 від 28.08.1997, розміром 4,44 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Колюхівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (на даний час Тиврівської селищної ради Вінницького району), виданого на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач обґрунтовує свій позов такими обставинами. Так, [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , яка проживала в с. Канава Вінницького району. За життя [PERSON] 14.07.1992 склала заповіт, згідно з яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла онуку [PERSON] . Заповіт не було змінено і відмінено. Позивач прийняв спадщину, вступивши у володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою виконкому Колюхівської сільської ради. Також рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.09.2008 встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті бабусі та було визнано за ним право власності на будинок в с. Канава. Також до спадкової маси мала увійти земельна ділянка (пай), розміром 4,44 умовних кадастрових гектар на території Колюхівської сільської ради в КСП «Перемога», право на яку мала бабуся позивача згідно зі сертифікатом серії ВН №0330272 від 28.08.1997. Однак на зазначену ділянку донька померлої [PERSON] оформила свідоцтво про право на спадщину за законом та отримала державний акт про право власності на землю, оскільки вказаний сертифікат знаходився у неї. У подальшому вказане свідоцтво про право на спадщину, державний акт та усі наступні документи щодо земельної ділянки рішенням Тиврівського районного суду від 28.03.2024 визнані недійсними. Враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину, він звернувся до Тиврівської державної нотаріальної контори Вінницької області для отримання свідоцтва про право на спадщину за сертифікатом серії ВН №0330272, що належав [PERSON] . Розглянувши документи, державний нотаріус надала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку із відсутністю у спадкоємця оригінала правовстановлюючого документа. Сертифікат про право на земельну частку (пай) був використаний тіткою позивача для оформлення державного акту про право на землю та скоріш за все нею був і втрачений. Про втрату сертифікату позивач подав оголошення в газету. З цих причин позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 19.12.2024 матеріали позовної заяви [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків по сплаті судового збору. Після надання квитанції про оплату судового збору, ухвалою суду від 23.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, відповідачу визначено строк для подання відзиву, а також витребувано в Тиврівській державній нотаріальній конторі та в Державному нотаріальному архіві Вінницької області копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] . Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, подала заяву, у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов просить задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Тиврівської селищної ради у судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, за наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи фіксацію судового засідання відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З огляду на викладене та враховуючи визнанням позову відповідачем, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого. У судовому засіданні встановлено, що 13.12.1999 померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). Відповідно до заповіту від 14.07.1992, посвідченого секретарем виконкому Колюхівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, [PERSON] усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповіла онуку [PERSON] , номер в реєстрі 12 (а.с. 12) Згідно з відповіддю відділу Держгеокадастру у Тиврівському районі Вінницької області на адвокатський запит від 19.06.2016 № 29-28-99.3-1786/2-16 відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Колюхівської сільської ради, в КСП «Перемога» село Колюхів Зозулі Є.В. згідно з розпорядженням голови Тиврівської РДА від 15.07.1997 № 208-р видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0330272 від 28.08.1997, що зареєстрований в Книзі за №231 площею 4,44 умовних кадастрових гектар (а.с. 13). 20.09.2000 даний сертифікат переоформлено на прізвище [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 20.09.2000 за № 2835.землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на прізвище [PERSON] на території Відповідно до довідки виконавчого комітету Колюхівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 23.10.2007 № 336 [PERSON] дійсно до 6 місяців з дня смерті [PERSON] фактично прийняв спадщину, вступивши в управління нею, проводив ремонт будинку, поселив своїх родичів для проживання (а.с. 14). Державний нотаріус Тиврівської державної нотаріальної контори Вінницької області Зданевич С.А. відмовила позивачу [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.08.2024 №651/02-31 в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про право на земельну частку (пай) (а.с. 15). Також відповідно до постанови нотаріуса в Тиврівській державній нотаріальній конторі 20.09.2000 була заведена спадкова справа до майна [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємицею по даній справі була дочка померлої [PERSON] , котра надавала сертифікат на право на земельну частку пай та 20.09.2000 за реєстровим № 1835 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай). Позивачем розміщено оголошення до газети про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0330272 від 28.08.1997, виданого [PERSON] , площею 4,44 умовних кад. га, що підтверджується копією випуску газети «Ріа» від 04.12.2024, розділ «загубив-знайшов» (а.с. 16) Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.09.2008 позов [PERSON] задоволено, за ним визнано право власності на житловий будинок та господарські споруди, розташовані по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.17) Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 28.03.2024 позов [PERSON] задоволено частково, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.09.2000, що зареєстроване в реєстрі за №1835, відповідно до якого [PERSON] успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] право на земельну частку (пай) площею 4,44 в умовних кадастрових гектарах, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН №0330272 від 26.08.1997, визнано незаконним та скасовано рішення 18 сесії 3 скликання Колюхівської сільської ради від 22.03.2001 в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 4,44 га, що розташована на території Колюхівської сільської ради, визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН №003575, виданий Колюхівською сільською радою 23 жовтня 2001 року на ім`я [PERSON] , на земельну ділянку площею 4,44 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в межах згідно з планом, яка розташована на території Колюхівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (а.с. 18-21). З матеріалів витребуваної судом спадкової справи № 591-00 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 48-60) установлено, що 20.09.2000 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернулася [PERSON] , повідомивши, що інших спадкоємців не має (а.с. 50). Після чого [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.09.2000 на спадкове майно, а саме земельну частку (пай) розміром 4,44 умовних кадастрових гектарів, яка належала померлій на підставі сертифікату серії ВН № 0330727 від 26.08.1997. Водночас у спадковій справі міститься копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0330727 від 26.08.1997 виданого [PERSON] - члену КСП «Перемога», виданого на підставі рішення Тиврівської РДА від 15.07.1997 № 208-р, розміром 4,44 умовних кадастрових гектар, який зареєстровано 28.08.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 231 (а.с. 57). Отже, судом установлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є її онук [PERSON] . Суд зазначає, що оскільки [PERSON] , баба позивача, померла [INFO] , тому до правовідносин з приводу спадкування її майна слід застосовувати норми ЦК УРСР. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР\~1963\~року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР\~1963\~року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як визначено в ст.\~548\~ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За загальними приписами ст.\~549\~ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У силу приписів ст.\~553\~ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 549 цього Кодексу). Суд з`ясував, що [PERSON] за життя згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН №0330727, який зареєстрований 28.08.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 231, на підставі рішення Тиврівської РДА № 208-р від 15.07.1997 на ім`я [PERSON] , надано право на земельну частку (пай) розміром 4,44 умовних кадастрових гектари із земель КСП "Перемога" на території Колюхівської сільської ради. Також суд установив, що після смерті [PERSON] її онук [PERSON] фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, відповідно до заповіту, шляхом розпорядження майном померлої, протягом 6-ти місяців прийняв спадщину, проводив ремонт будинку, поселив своїх родичів для проживання, що також підтверджується довідкою виконавчого комітету Колюхівської сільської ради Тиврівського району та рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.09.2008, справа № 2-673/2008 рік. Тобто після смерті\~ [PERSON] ,\~на ім`я\~якої було\~видано сертифікат\~на право\~на земельну\~частку (пай)\~серії ВН\~№ 0330727,\~спадщину в\~силу п.\~1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року прийняв її онук - позивач [PERSON] , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки згідно з ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР 1963 року, був єдиним спадкоємцем за заповітом. При цьому, як установлено судом, 20.09.2000 з заявою про прийняття спадщини за законом, а саме земельної частки (паю), розміром 4,44 умовних кадастрових гектари, до Тиврівської державної нотаріальної контори звернулася донька померлої [PERSON] , надавши при цьому сертифікат серії ВН № 0330727 від 26.08.1997, вказавши, що інші спадкоємці відсутні. [PERSON] 20.09.2000 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме земельну частку (пай), яка належала [PERSON] , а в подальшому - Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН №003575. Водночас відповідно до інформації, яка міститься в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.08.2024 № 651/02-31 установлено, що в матеріалах спадкової справи були відсутні відомості про наявність заповіту [PERSON] , посвідченого секретарем виконкому Колюхівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області 14.07.1992 за реєстровим № 12, яким вона заповіла все своє майно позивачу [PERSON] . При цьому зазначено, що спадковий реєстр запрацював з 20.12.2000, а відомості про посвідчені заповіти сільські ради вносили лише в 2005 році. У подальшому наявність заповіту [PERSON] , який не був змінений чи скасований, стало підставою для прийняття рішення судом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом виданого [PERSON] та скасування державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №003575 та інших правовстановлюючих документів. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу\~України 1990\~року,\~Указу Президента\~України №720/95\~від 08.08.1995\~"Про\~порядок паювання\~земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. Згідно з п. 2 згаданого Указу Президента України право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 16.04.2004\~"Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених у п.п. 10, 11 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~№ 7 про те, що відповідно до ст.\~1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 зазначено, що у разі неможливості оформлення спадкових прав у нотаріуса особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи те, що позивач бажає оформити спадщину після смерті баби [PERSON] , але не має можливості реалізувати свої права, у зв`язку із неможливістю державної реєстрації права власності на земельну частку (пай) та відсутністю правовстановлюючих документів, це стало причиною для звернення до суду. Суд зауважує, що в силу вимог ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, а саме щодо прийняття ним спадщини після смерті баби за заповітом і які не оспорює відповідач, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved