Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Позивач, який діє в інтересах держави в особі Таращанської міської ради, Державної екологічної інспекції Столичного округу звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просить суд: стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно, на користь державного бюджету України, обласного бюджету Київської області, місцевого бюджету Таращанської міської ради 1\~211\~184 грн 95 коп. шкоди, завданої кримінальним правопорушенням внаслідок порушення законодавства у сфері охорони та раціонального використання лісових ресурсів на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області за реквізитами: номер рахунку UA338999980333189331000010850, отримувач: ГУК у Київській області/Таращанська міська рада, ЄДРПОУ отримувача 40289376, банк отримувача: Казначейство України, код платежу 24062100 «грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності». Обґрунтування позиції позивача Позивач в обґрунтування позовної заяви зазначає, що Білоцерківською окружною прокуратурою за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження № 12022111030002132 від 03.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, встановлено порушення майнових інтересів держави, що спричинені внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища та, як наслідок, наявність підстав для представництва інтересів держави органами прокуратури. Так, вироком Таращанського районного суду від 10.04.2024 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України. Згідно з вироком суду [PERSON] спільно з [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи в 38 кварталі 2 виділу Таращанського агролісництва Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», що знаходиться в адміністративних межах села Лісовичі Таращанської міської територіальної громади Білоцерківського району Київської області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх діянь, тобто без передбаченого законом дозволу, який засвідчує законність здійснення порубки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів, в порушення вимог ст. 69 Лісового кодексу України, ст.ст. 12, 38, 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 9, 10 Закону України «Про рослинний світ», здійснили незаконну порубку 152 сиророслих та 9 сухостійних дерев породи верба, клен, бузина, берест, ясен до ступеню припинення їх росту шляхом їх повного відокремлення від кореня способом спилювання, внаслідок чого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» та висновку судової інженерно-екологічної експертизи № 1564/22-23 від 25.05.2023, завдано шкоди державі в особі Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області на загальну суму 1 211 184 грн 95 коп. Вирок Таращанського районного суду від 10.04.2024 набрав законної сили 13.05.2024. Станом на день звернення до суду з позовною заявою, відповідачами у добровільному порядку збитки, завдані навколишньому природному середовищу не відшкодовано, у зв`язку з чим прокуратура вимушена звернутися з позовом до суду про їх стягнення в примусовому порядку. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 24.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Прокурор Бузинний В.С. у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити, не заперечував стосовно ухвалення судом заочного рішення. Представник Таращанської міської ради Кудрицька І.О. у судовому засіданні позовну заяву підтримала та прохала її задовольнити. Представник Державної екологічної інспекції Столичного округу у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. Відповідач [PERSON] у судові засідання 11.12.2024, 21.01.2025, 17.02.2025 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив, будь-які клопотання відсутні. Відповідач [PERSON] у судові засідання 11.12.2024, 21.01.2025, 17.02.2025 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив, будь-які клопотання відсутні. Крім того, 11.12.2024, 21.01.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Босенка Ю.А., на електронну пошту суду, надійшли заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому провадженні, а також, в зв`язку із захворюванням та перебуванням на амбулаторному лікуванні. Проте, вказані заяви були не були підписані кваліфікованим ЕЦП. Заяви, які подані в електронному вигляді без ЕЦП до уваги не беруться, оскільки не можливо ідентифікувати особу. Верховний Суд в постанові від 22 березня 2023 року у справі № 755/1549/22 (провадження № 61-6415св22) наголосив, що, отримавши процесуальні документи в електронній формі, суд має здійснити перевірку, чи містить такий документ електронний підпис. Доступ до перевірки електронного підпису є відкритим, а тому суд має можливість та зобов`язаний достовірно встановити, що особа, яка подає процесуальний документ до суду, підписала його електронним підписом, який прирівнюється до власноручного. Відповідач [PERSON] у судові засідання 11.12.2024, 21.01.2025, 17.02.2025 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суд не повідомив, будь-які клопотання відсутні. За положенням ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Стаття 280 ЦПК України\~визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачі тричі в судові засідання не з`явилися, будучи належно повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали, водночас, сторона позивача не заперечує щодо заочного вирішення справи, - є всі передбачені законом підстави для проведення заочного розгляду даної справи. Ухвалою суду від 17.02.2025, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено,\~що вироком\~Таращанського районного\~суду Київської\~області від\~10.04.2024\~у справі\~ЄУН №\~379/366/24,\~який набрав\~законної сили\~13.05.2024\~(а.с.20-25)\~затверджено угоди\~про визнання\~винуватості,\~укладену 25.03.2024\~між прокурором\~Клочко Ю.А.,\~та обвинуваченими\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~за участю\~захисника Босенка\~Ю.Г.,\~у кримінальному\~провадженні №\~12022111030002132.\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~визнано винуватими\~у вчиненні\~злочину,\~передбаченого ч.\~4\~ст.\~246\~КК\~України,\~та призначено\~узгоджене сторонами\~покарання у\~виді 5\~(п`яти)\~років позбавлення волі кожному. На підставі статтей 75, 76 КК України [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки з покладенням обов`язків. Згідно вироку, [PERSON] в невстановлені дату та час, маючи злочинний намір, направлений на незаконну порубку дерев, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою здійснення незаконної порубки дерев, усвідомлюючи, що самостійно він не має фізичної можливості реалізувати свій злочинний умисел, але бажаючи його реалізації, перебуваючи разом з [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з якими за фактичної відсутності спеціального дозволу на здійснення порубки за попередньою змовою здійснили порубку дерев в 38 кварталі 2 виділу Таращанського агролісництва Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», що знаходиться в адміністративних межах села Лісовичі Таращанської міської територіальної громади Білоцерківського району Київської області. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на здійснення незаконної порубки дерев, 02 вересня 2022 року в ранковий час, за попередньою змовою з [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи в 38 кварталі 2 виділу Таращанського агролісництва Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», що знаходиться в адміністративних межах села Лісовичі Таращанської міської територіальної громади Білоцерківського району Київської області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх діянь, тобто без передбаченого законом дозволу (лісорубним квитком, ордером), який засвідчує законність здійснення порубки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів - бензопил марки «STIHL М3361» із серійним номером 190082068, марки «STIHL М3361» із серійним номером 190273874, марки «STIHL М3361» із серійним номером 19125589, в порушення вимог ст. 69 Лісового кодексу України, ст.ст. 12, 38, 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 9, 10 Закону України «Про рослинний світ» здійснили незаконну порубку 152 сиророслих та 9 сухостійних дерев породи верба, клен, бузина, берест, ясен до ступеню припинення їх росту шляхом їх повного відокремлення від кореня способом спилювання. Внаслідок незаконної\~порубки дереввчиненої за попередньою змовою групою осіб у складі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на території 38 кварталу 2 виділу Таращанського агролісництва Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», що знаходиться в адміністративних межах села Лісовичі Таращанської міської територіальної громади Білоцерківського району Київської області, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» та висновку судової інженерно-екологічної експертизи, завдано матеріальної шкоди державі в особі Таращанської міської ради Білоцерківського району Київської області на загальну суму 1 211 184 грн 95 коп., що в шістдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є тяжкими наслідками. 25.04.2024 між прокурором Клочко Ю.А. та обвинуваченими [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за участю захисника Босенка Ю.Г., укладені угоди про визнання винуватості, згідно яких сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин справи вказаного кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 246 КК України. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] беззастережно визнали свою винуватість у інкримінованому діянні, в скоєному щиро покаялися, із запропонованим видом та мірою покарання погодилися. Крім того, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи у кримінальному провадженні № 12022111030002132 від 25.05.2023 № 1564/22-23, розмір шкоди заподіяної внаслідок незаконної порубки дерев в адміністративних межах с. Лісовичі Білоцерківського району Київської області між полями за координатами 49.28.25.43N 30.26.46Е, відповідно до протоколу огляду від 02.09.2022 становить 1\~211\~184 (один мільйон двісті одинадцять тисяч сто вісімдесят чотири) гривні 95 копійок (а.с.28-32). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Статтею 13 Конституції України\~визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Положеннями\~статті 66 Конституції України\~визначено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі. Статтею 3 Лісового кодексу України визначено, що лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», цим Кодексом, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до частини першої статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Частиною другою статті 68 цього Закону встановлено перелік порушень законодавства про охорону навколишнього природного середовища, за які може наступати відповідальність. Згідно з частиною третьою, четвертою статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Частиною першою статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди. Відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення екологічного законодавства, здійснюється у спосіб відновлення майнового стану суб`єктів екологічних правовідносин за рахунок інших суб`єктів, правопорушників вимог екологічного законодавства і має компенсаційний характер, а також застосовується як вид майнової відповідальності. Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 Цивільного кодексу України). Пунктом 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди. Згідно зі статтею 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вироком Таращанського районного суду від 10.04.2024 встановлено факт протиправної поведінки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , їх вини та шкоди внаслідок порушення природоохоронного законодавства, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями та завданою шкодою. Розмір шкоди, заподіяної порушенням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок вчинення кримінального правопорушення, встановлений висновком судової інженерно-екологічної експертизи № 1564/22-23 від 25.05.2023. Безпосередній причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] полягає в тому, що спричинена шкода виступає об`єктивним наслідком дій останніх через порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Вина [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] полягає в умисних діях - незаконній порубці дерев у лісах, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки. З огляду на вищевикладене, у діях [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] наявний склад усіх необхідних елементів, визначних ст. 1166 Цивільного кодексу України. При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Щодо представництва прокурором інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та органу місцевого самоврядування, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок: а) частини екологічного податку згідно із законом; б) частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством; в) цільових та інших добровільних внесків підприємств, установ, організацій та громадян. Згідно з ч. 6 ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» кошти місцевих, Автономної Республіки Крим і Державного фондів охорони навколишнього природного середовища можуть використовуватися тільки для фінансового забезпечення здійснення природоохоронних заходів, включаючи захист від шкідливої дії вод сільських населених пунктів та сільськогосподарських угідь, ресурсозберігаючих заходів, у тому числі наукових досліджень з цих питань, ведення державного кадастру територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також заходів для зниження забруднення навколишнього природного середовища та дотримання екологічних нормативів і нормативів екологічної безпеки, для зниження впливу забруднення навколишнього природного середовища на здоров`я населення. Отже, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, грошові стягнення за шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища зараховуються до спецфондів Державного, обласних та місцевих (сільського, селищного, міського) бюджетів за місцем скоєння правопорушення (30 % - Державний бюджет України, 50 % - до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, 20 % - обласний бюджет). У главі 4 Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 р. № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2013 за № 291/22823, передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік розподіляються між державним та місцевими бюджетами головними управліннями Державного казначейства України за встановленими нормативами між державним бюджетом та відповідними місцевими бюджетами. Відповідно до абзацу 6 п. 2.2. Розділу II даного Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, органи Казначейства здійснюють в автоматизованому режимі розподіл платежів між загальним та спеціальним фондами державного бюджету, між державним і місцевими бюджетами відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, та перераховують розподілені кошти за належністю. Зазначені норми означають, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби у подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні. Підсумовуючи викладене, всі кошти за заподіяну екологічну шкоду стягуються за місцем заподіяння шкоди на один казначейський рахунок спеціального фонду охорони навколишнього природного середовища, відкритого на відповідну раду. Так, на даний час наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 № 11 «Про бюджетну класифікацію» затверджено код класифікації доходів бюджету для грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності - 24062100. Даний рахунок відкривається за балансовим рахунком, який називається: кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами та згідно коду бюджетної класифікації 24062100: грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природнього середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Сума зараховується в повному обсязі на один рахунок місцевої ради, а потім йде автоматичне відсоткове розмежування між рівнями бюджету відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України. Оскільки порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища відбулось в межах Таращанської міської територіальної громади, платежі щодо відшкодування завданої навколишньому природному середовищу шкоди зараховуються на спеціальний рахунок міської ради. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною 2 зазначеної статті способами захисту цивільних прав та інтересів серед іншого можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Враховуючи викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та органу місцевого самоврядування, згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 131-1 Конституції України, є несплата відповідачами вищевказаної шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що значно ослаблює економічні основи держави та потребує прокурорського реагування. Так, статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Пункт 4 рішення Конституційного Суду України у справі № 3-рп/99 від 08.04.1999 передбачає, що інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в її діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин. Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17). Згідно з частинами другою та третьою статті 1, частиною першою та другою статті 7 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Виходячи із змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 3-рп/99 від 08.04.1999 поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст.ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Статтею 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища тощо. Відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища. Згідно з Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Одними з основних завдань Держекоінспекції є: реалізація державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів; здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо охорони, захисту, використання і відтворення лісів. Таким чином, функції щодо додержання вимог природоохоронного законодавства на території Київської області покладено на Державну екологічну інспекцію Столичного округу. Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію Столичного округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 20.02.2023 № 18 «Про затвердження Положення про Державну екологічну інспекції Столичного округу (нова редакція)», Інспекція в межах своїх повноважень здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами-нерезидентами вимог законодавства, серед іншого, про охорону, захист, використання та відтворення лісів, зокрема щодо здійснення комплексу необхідних заходів захисту для забезпечення охорони лісів від незаконних рубок. Також вищевказаним Положенням закріплено право Інспекції розраховувати розмір шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до и компетенції, звертатися до суду з відповідними позовами. Вищевикладені норми законодавчих актів підтверджують, що саме Державна екологічна інспекція Столичного округу уповноважена здійснювати державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, а тому є належним позивачем у даній справі. Порушення інтересів держави в даному випадку полягають у ненадходженні протягом тривалого часу до спеціального фонду місцевих бюджетів грошових стягнень за шкоду, заподіяну відповідачами державі внаслідок порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, у тому числі лісів, в результаті незаконних порубок дерев на землях лісогосподарського призначення. Відповідно до статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Водночас, Державною екологічною інспекцією Столичного округу за наявності достатніх підстав до цього часу не вжито дієвих заходів щодо захисту інтересів держави в частині відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями відповідачів, тобто" уповноважені органи фактично визнають неможливість самостійного належного захисту майнових інтересів держави, що свідчить про бездіяльність органу, уповноваженого державою та органу місцевого самоврядування. Даний факт підтверджується відповіддю Державної екологічної інспекції Столичного округу № 9/6/2-30/1670 від 21.06.2024 на запит Білоцерківської окружної прокуратури № 50-4830вих-24 від 15.05.2024. Відтак, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу. Згідно з положеннями ст. 142 Конституції України державною гарантією місцевого самоврядування є участь держави у формуванні доходної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування. Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб (ст. 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету. Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). До делегованих повноважень органів місцевого самоврядування згідно з вимогами п. б, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Статтею 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Статтею 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Разом з цим, внаслідок несплати винними особами шкоди, заподіяної незаконною порубкою лісу, до бюджетів усіх рівнів не надходять кошти, що не може залишатися без реагування органів прокуратури. Згідно з інформацією Таращанської міської ради № 770/03-04вих-24 від 17.05.2024 міською радою заходи щодо стягнення збитків, завданих незаконною порубкою дерев у кварталі 38 виділу 2 Таращанського агролісництва Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», у сумі 1 211 184 грн 95 коп., не вживались у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору. При цьому, Таращанська міська рада повідомила, що не заперечує проти подання Білоцерківською окружною прокуратурою відповідної позовної заяви до суду. Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 10.07.2018 у справі № 812/1689/16. Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор, однак, з підстав викладених вище, щоби інтереси держави не залишились не захищеними з урахуванням обмежених строків позовної давності, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідних суб`єктів владних повноважень, які всупереч закону не здійснюють захисту інтересів держави. Аналіз ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва. Саме така правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17. Таким чином, Білоцерківська окружна прокуратура Київської області звернулася з даним позовом до суду на захист інтересів держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах та органу місцевого самоврядування до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, в порядку ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з нездійсненням Державною екологічною інспекцією Столичного округу та Таращанською міською радою захисту інтересів держави в суді, як суб`єктами, до компетенції яких віднесено відповідні повноваження. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку що наявні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів солідарно на користь державного бюджету України, обласного бюджету Київської області, місцевого бюджету Таращанської міської ради 1\~211\~184,95 грн шкоди, завданої кримінальним правопорушенням внаслідок порушення законодавства у сфері охорони та раціонального використання лісових ресурсів. Розподіл судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 6 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях\~звільняються:\~позивачі -\~у справах\~про відшкодування\~матеріальних збитків,\~завданих внаслідок\~вчинення кримінального\~правопорушення. Виходячи з цього, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі ((1\~211\~184,95*1,5%)/3) 6\~055,92 грн з кожного. За таких обставин,

Outcome: approved