Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, у якому просив: -позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на його користь, на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 19 липня 2019 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Ще до укладення шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON] [INFO] . Однак, мати дитини, [PERSON] пішла з сім`ї, залишивши дитину позивачу. Як стверджує позивач він намагався тривалий час відновити сім`ю, однак це не принесло жодного результату, відповідач ані ним, ані дитиною не цікавилась кілька років. В результаті рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2024 року шлюб було розірвано. Наразі син зареєстрований та проживає з батьком. Позивачу не відоме місце знаходження відповідача. Як стверджує позивач, він протягом тривалого часу намагався вмовити колишню дружину піклуватись про дитину на рівні з ним, надавати кошти на її утримання, а також піклуватись про здоров`я дитини. Намагався виправити поведінку матері по відношенню до дитини. Однак усі спроби виявились марними. [PERSON] свої обов`язки, як мати, не виконує тривалий час, грошові кошти на утримання дитини не надає. Піклування за дитиною, а також догляд за її здоров`ям здійснює позивач. За весь час окремого проживання позивача з відповідачкою, мати дитини нічим не допомагала, участі в утриманні дитини не брала, участі в піклуванні про здоров`я дитини, її фізичному, духовному та моральному розвитку не приймає. На спроби позивача залучити матір до виховання дитини, вона завжди огризалась, лаялась та відмовлялась робити будь-що. Крім того мати дитини активно зайнялась кар`єрою, тож їй запропонували роботу в прифронтовому місті. Не маючи іншого виходу, діючи насамперед в інтересах дитини позивач був змушений звернутись до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Крім того, враховуючи, що відповідач не приймала і не приймає жодної участі в утриманні дитини, позивач вважає не обхідне стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше 10 таких прожиткових мінімумів, на утримання сина, [PERSON] , [INFO] та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 14 листопада 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 28). Позивач в судовому засіданні позов підтримав та надав детальні пояснення по суті позову. Наполягає на позбавленні відповідачки батьківських прав відносно дитини та стягненні на його користь аліментів на утримання дитини. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася. Надала суду заяву в якій повідомляє, що позовні вимоги визнає, оскільки не бажає займатись вихованням дитини. Крім того на сьогоднішній день не має можливості забезпечувати дитину. Бути присутньою в судовому засіданні не може та не бажає і просить розгляд справи здійснювати без її участі (а.с.38). Представник третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської радив судове засідання не з`явилась.Звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі та надала відповідний висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки (а.с. 33-36). Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. 19 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 254, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 13). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2024 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 15). [INFO] у позивача та відповідача народився син [PERSON] , на підтвердження чого позивачем надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 14). До матеріалів справи позивачем долучено копію паспорта громадянина України [PERSON] , [INFO] з відміткою про реєстрацію за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 10). Також згідно Витягу з реєстру Новомосковської територіальної громади [PERSON] , [INFO] також зареєстрований за вищевказаною адресою (а.с. 16). Позивачем додана Декларація № 0001-1Н97-19А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] , [INFO] , де законним представником пацієнта зазначено батька [PERSON] (а.с.17). Згідно характеристики від 24.06.2024, наданої Головою квартального комітету № 12 [PERSON] , [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Прописаний і проживає на теперішній час з сином [PERSON] - [INFO]. Зауважень від сусідів і мешканців мікрорайону «Решкут» не надходило. Самостійно займається вихованням сина [PERSON] . Сім`я охайна, трудолюбива. Вихованням дитини мати не займається, за вказаною адресою не проживає (а.с. 18). Згідно довідки від 14.06.2024 № 01-28/32 [PERSON] , [INFO] відвідує КЗ ЗДО (ясла-садок) № 6 «Калинка» м. Новомосковська з 06.09.2021 року. З 24.02.2022 року в закладі дистанційна форма навчання (онлайн) на освітній платформі Classrom (а.с. 19). Згідно довідок КНП «НЦМЛ`НМР» № 103 від 24.06.2024 та № 47 від 24.06.2024 [PERSON] , [INFO] на обліку у психіатра та нарколога не перебуває (а.с. 20-21). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.10.2021 позивачем було придбано будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де він планує проживати разом із сином (а.с. 22-23). Суд переконався, що згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ України, [PERSON] , [INFO] на території України станом на 19.08.2024 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 24). Аналіз всіх поданих письмових доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу позбавлення батьківських прав, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] є батьком малолітньої дитини, а тому має право на звернення до суду з таким позовом. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків з виховання сина, визначених ст. 150 СК України. Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконкому Новомосковської міської ради, з бесіди з [PERSON] встановлено, що фактично з початку 2022 року батько разом з малолітнім сином проживають окремо від матері дитини за адресою: [ADDRESS] . З бесіди з [PERSON] встановлено, що про матір хлопчик не захотів розповідати, не пам`ятає коли бачився з нею. Батько з розумінням ставиться до індивідуальних проблем та особливостей сина, враховує їх, цікавиться його внутрішнім життям, користується у хлопчика авторитетом. [PERSON] прив`язаний лише до батька. Стосунки із батьком дружні, люб`язні. Натомість відповідач по справі з 2022 року повністю переклала виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дитини, збереженні її здоров`я на [PERSON] , що підтверджується скіншотами листування між батьками малолітнього. [PERSON] було запрошено на засідання Комісії з питань захисту прав дитини для з`ясування думки щодо доцільності позбавлення її батьківських прав, однак відповідачка по справі не з`явилася. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] , які надані нею до голови Комісії, вона ознайомлена з матеріалами справи про позбавлення її батьківських прав. В поясненні зазначає, що проживає окремо від сина [PERSON] з 2022 року, не має постійного прибутку та житла, із сином не спілкується. Зазначає, що свідомо не виконує батьківські обов`язки. Підтверджує, що дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні [PERSON] . Розглянувши матеріали справи, документи, які надані службами та установами, що займаються проблемами дітей, члени Комісії з питань захисту прав дитини дійшли висновку, що свідоме ухилення відповідача по справі від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , [INFO] , створює умови, які шкодять інтересам дитини, позбавляють можливості жити в повноцінній сім`ї. Тому Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 34-36). За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд має врахувати низку визначених у нормі права обставин. Проте, матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей стану здоров`я дітей, що б зумовлювало збільшення судом розміру аліментів, ніж це передбачено загальними нормами сімейного законодавство, учасниками справи не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків суду не надані. Інших обставин, що мають істотне значення, судом під час розгляду справи не встановлено. Крім того, як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено. Вказаною нормою передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлено 04.10.2024 (а.с.2). Також суд враховує, що за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тому, враховуючи доведеність тієї обставини, що дитина перебуває на утриманні у батька [PERSON] , суд на підставі наведених вище норм, у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 04.10.2024, до досягнення дитиною повноліття. Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання дітей. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів, необхідний для їх утримання та виховання, підлягає захисту та має бути достатнім. Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає його законним інтересам. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. На підставі викладено та

Outcome: approved