Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.02.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачкою, за актовим записом № 13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видано повторно 03.10.2024. Від даного шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Протягом 10 років позивач та відповідач спільно будували міцну сім`ю, виховували доньку, вели спільний побут, наразі шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, шлюб існує лише формально, спільне господарство вже не ведеться, між сторонами постійно виникають конфлікти, зникла повага та взаєморозуміння. Несумісність поглядів на життя та характерів створюють неможливість подальшого проживання однією сім`єю, у зв`язку з чим, позивач просить розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, та зазначила, що їх неповнолітня донька складно переживає розлучення сторін, тому їй необхідно відвідувати психолога, у зв`язку з чим просить не розривати шлюб між ними, однак проживати разом із позивачем не бажає. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , виданого повторно 03.10.2024 Тульчинським відділом ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), сторони зареєстрували шлюб 16.02.2013, за актовим записом № 13. При реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 5). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 03.10.2024 Тульчинським відділом ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 9). Відповідно до талону повідомлення Єдиного обліку № 703 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, відповідач 25.02.2017 зверталась до Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, оскільки [PERSON] вчиняв сімейну сварку (а.с. 51). Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 07.11.2024, який складений головою будинку, за адресою: [ADDRESS] , за ініціативою власниці квартири [ADDRESS] , складено акт про те, що [PERSON] , 1990 року народження, який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , фактично не проживає за вищевказаною адресою з 09.09.2024 по теперішній час (а.с. 53). Спільне життя сторін не склалось. Фактичні взаємини не відображають їхнього прагнення щодо збереження шлюбу та сім`ї. Причинами розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння. Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст. 110-113 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, наміру зберегти сім`ю не має, посилання відповідача на бажання зберегти шлюб не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, окрім того, судом відповідно до ст. 111 СК України були вжиті заходи щодо примирення подружжя, а саме надано строк для примирення сторін, який не призвів до їх примирення, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім`ї неможливе, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а отже вимога відповідача про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища без змін є законною та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач у позовних вимогах просить понесені судові витрати залишити за ним. На підставі викладеного,

Outcome: approved