Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УНІВЕРСАЛ БАНК» (надалі за текстом також - позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» або Банк) звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом також - відповідач або позичальник), в якому просить суд, -стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за Договором про надання банківських послуг monobank від 11.06.2020 станом на 26.03.2024 у розмірі 55 316, 92 гривень. Стислий виклад позиції позивача Вимоги позивача обґрунтовуються тим, що 11.06.2020 відповідач звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у Розрахунку заборгованості за Договором. Станом на 08.10.2021 у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положень 5.17 п.5 Розділу ІІ Умов, відбулося істотне порушення відповідачем зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. 08.10.2021 АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звертався до [PERSON] з повідомленням «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості, проте, відповідач на контакт не виходила та не вчинила жодних дій, направлених на сплату заборгованості Таким чином, як стверджує позивач, у порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, а тому позивач просить стягнути в судовому порядку заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 55 316,92 гривень. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач не визнає заявлені позовні вимоги, стверджує, що позивачем не надані до суду первинні банківські документи (виписки) по рахунках щодо надання відповідачу грошових коштів у розмірі 50 000,00 гривень; позивачем не доведені підстави для стягнення заявленої грошової суми, оскільки розрахунок заборгованості №б/н від 11.06.2020 станом на 26.03.2024, на який посилається позивач, на є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту. Окрім цього відповідач стверджує, що 18.04.2021 невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами відповідача у сумі 52 414,04 гривень з банківської карти monobank, внаслідок чого відкрите кримінальне провадження та здійснюється досудове розслідування. Відповідач виконала всі необхідні дії, передбачені Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням та повідомила позивача на «гарячу лінію», та в чат боті додатку «Telegram» про несанкціоноване зняття грошових коштів. У задоволенні позовних вимог АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про стягнення заборгованості просить відмовити повністю. Процесуальні дії у справі 23.08.2024 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О. 02.09.2024 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. 01.10.2024 до суду від відповідача надійшов відзив та клопотання про витребування доказів. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03.10.2024 клопотання відповідача було задоволено та витребувано в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ПрАТ «Київстар» відповідні докази. Фактичні обставини справи встановлені судом Позивач - АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» здійснює банківську діяльність на підставі банківської ліцензії №92 від 10.10.2011 виданої Національним банком України на право надання банківських послуг визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». 11.06.2020 відповідач звернулася до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. До вказаної Анкети-заяви додані світлини паспорта громадянина України та Картки платника податків - [PERSON] . Згідно виписки від 28.10.2024, наданої monobank, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про рух коштів по картці [NUMBER] , яка була видана [PERSON] суд встановив, що 18.04.2021, о 17 годині 14 хвилин була здійснена банківська операція з отримання кредиту в межах встановленого кредитного ліміту, у розмірі 35 000,00 гривень та о 17 годині 27 хвилин здійснена банківська операція з отримання кредиту у розмірі 15 000,00 гривень. Отримання кредиту відбувалося шляхом надання Банком відповідачу можливості розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором про надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Загальна сума кредиту, що була видана Банком, згідно умов випуску кредитної картки [NUMBER] протягом 18.04.2021 становить 50 000,00 гривень. В подальшому, у період з 30.05.2021 по 01.02.2022, Банк здійснював списання з банківського рахунку відповідача [NUMBER] процентів за користування кредитом та суму штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання. Згідно наданого позивачем Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 11.06.2020 укладеного між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та клієнтом - [PERSON] , станом на 26.03.2024 вбачається, що загальний розмір заборгованості відповідача перед Банком становить 55 316,92 гривень. Відповідно до паспорту споживчого кредиту Чорної картки мonobank пільгова процентна ставка становила 0,00001%; базова процентна ставка становили 3,1 % в місяця (37,2% річних). Окрім того, суд встановив, що відповідач зверталася до оператора служби підтримки monobank з повідомленням, про те, що вона отримала телефонний дзвінок від невідомих осіб з телефону за номером [NUMBER] , яким відповідач повідомила персональні дані що навали можливість здійснення банківської операції. Також відповідач 18.04.2021 о 18 годині 07 хвилин повідомила оператора служби підтримки monobank за телефоном [NUMBER] , що нею був здійснений переказ грошових коштів у розмірі 36 294 гривні та 16 000 за вказівками невідомих осіб, які представилися співробітниками Банку. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що на підставі звернення [PERSON] 20.05.2021 було зареєстроване кримінальне провадження: 12021100010001218 з правовою кваліфікацією за частиною 3 статті 190 КК України. Згідно постанови Голосіївського УП ГУНП від 20.09.2021 про визнання потерпілим [PERSON] була визнана потерпілою у кримінальному провадженні: 12021100010001218 від 20.05.2021. Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд Частиною першою статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини пов`язані із отримання кредиту. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з вимогами частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Суд встановив, що 11.06.2020 відповідач звернулася до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Положеннями пункту 1 Анкети-заяви визначено, що Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови Суд, на підставі виписки від 28.10.2024, наданої АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про рух коштів по картці [NUMBER] , встановив, що 18.04.2021 Банк надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором про надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] , у загальному розмірі 50 000,00 гривень. Також з виписки про рух коштів від 28.10.2024 вбачається, що [PERSON] були здійсненні операції з отримання грошових коштів з картки [NUMBER] : а саме, 18.04.2021 о 17 годині 23 хвилини у розмірі 36 294,04 гривень та 18.04.2021 о 17 годині 30 хвилин у розмірі 16 120,00 гривень. Суд звертає увагу, що виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність, а тому, може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 30.11.2022 № 214/6975/15-ц; від 25.11.2022 № 1512/2-214/11; від 21.09.2022 № 381/1647/21; від 01.08.2022 № 369/11694/15-ц; від 06.07.2022 № 128/2269/20; від 01.06.2022 № 172/35/16-ц; від 31.05.2022 № 194/329/15-ц; від 25.05.2022 № 219/7527/16; від 25.05.2022 № 645/59/16-ц; від 20.05.2022 № 336/4796/18; від 09.02.2022 № 161/5648/20; від 02.02.2022 № 205/7751/16-ц. Таким чином, суд встановив, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання відповідачу кредиту у розмірі 50 000,00 гривень. Як вбачається з розрахунку заборгованості №б/н від 11.06.2020, станом на 26.03.2024 [PERSON] має заборгованість перед Банком у розмірі 55 316,92 гривень. Дослідивши вказаний розрахунок вбачається, що борг у розмірі 55 316,92 гривень сформований у період з 18.04.2021 по 01.10.2021 із заборгованості по кредиту та нарахованих процентів на залишок поточної заборгованості за кредитом з урахуванням процентної ставки 37,2%. Водночас суд звертає увагу, що до позовної заяви Банк додав копію Умов та правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank / Universal Bank в редакції, яка була затверджена Протоколом Правління №46 від 24.11.2021 та яка набула чинності з 27.11.2021. Окрім цього з наявної в матеріалах справи копії паспорта споживчого кредитування не вбачається, що відповідач була ознайомлена з його умовами та здійснила його підпис власноручно чи за допомогою електронних цифрових засобів. Таким чином суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підставі яких можна встановити умови щодо вартості наданого кредиту (розмір процентної ставки), які діяли в банку станом на 18.04.2021 і на які погодилася відповідач. Отже за таких умов, суд дійшов до висновку про можливість стягнення з відповідача лише фактично отриманих грошових коштів, які були надані Банком як кредит, тобто в розмірі 50 000,00 гривень. Щодо тверджень відповідача проте, що грошові кошти були отримані не нею самою, а невідомими особами в результаті шахрайських дій суд вказує наступне. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону № 2346-III користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 (яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин), емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, суд зазначає, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 202/10128/14, від 13.09.2019 у справі № 501/4443/14, від 20.11.2019 у справі № 577/4224/16, від 17.06.2021 у справі № 759/4025/19, від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22 та інших. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2018 в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних банку». При дослідженні наявних у цій справі доказів, зокрема тих, які були витребувані згідно ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 03.10.2024, а саме аудіозапису від 18.04.2021 суд встановив, що на 30 секунді аудіозапису відповідач визнає факт передачі нею даних, які є необхідні для здійснення платіжної операції невідомим особам. Таким чином, суд встановив, що здійснення банківської операції з отримання кредиту у розмірі 50 000,00 гривень, стало можливим завдяки тому, що відповідач своїми діями сприяла втраті та незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що є підставою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, у виді покладення на неї зобов`язання зі сплати отриманого кредиту. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на те, що в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази того, що позивач надав відповідачу кредит у розмірі 50 000,00 гривень шляхом надання відповідачу можливості розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором про надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] , а також, враховуючи доведення того факту, що відповідач своїми діями сприяла втраті та незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованості за кредитом у розмірі 50 000,00 гривень. Судові витрати Згідно з пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №29869444127 від 31.07.2024 позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 гривень. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені у меншому розмірі (50 000,00 гривень), що становить 90.38% від заявлених (55 316,92 гривень), до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі (90.38% від числа 3028) = 2 736,71 гривень.

Outcome: partial