Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду, та, уточнивши, свої позовні вимоги мотивує тим, що перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумихімпром» та 31 жовтня 2024 року був звільнений на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України (невиконання роботодавцем законодавства про працю та умови колективного договору). При звільнені відповідачем не проведено розрахунок та не виплачена нарахована заробітна плата в сумі 57077,72 грн., яку і просить стягнути з відповідача. Посилаючись на ст.117 КЗпП України у зв`язку з непроведенням розрахунку при звільненні, просить також стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 2785,44 грн. Ухвалою суду від 22.11.2024 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, витребувано у відповідача докази. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений законом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні жодна зі сторін не подала. У поданому відзиві на позовну заяву відповідач у задоволенні позову просив відмовити, виходячи з наступного. Позивачем невірно розрахована сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за 12 календарних днів, а не робочих. Крім того позивачем неправильно визначено середньоденну заробітну плату. Надані позивачем докази, що вказані обставини позивачем не доведені в розумні ст.ст.76-80 ЦПК України, а заявлені вимоги необґрунтованими, тому у задоволенні позову просить відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на посаду контролера КПП, 1-го класу. Звільнений 31.10.2024 року за наказом №603 на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України (невиконання роботодавцем законодавства про працю та умови колективного договору), що підтверджується копією наказу та трудової книжки (а.с.8-10). З наданого позивачем розрахункового листа вбачається, що відповідач не виплатив заробітну плату [PERSON] станом на жовтень 2024 в сумі 55710,06 грн. (а.с.11). Згідно довідки, наданої ПАТ «Сумихімпром», заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01.12.2023 по 31.10.2024 року складає 57077,72 грн (а.с.56). В поданій до суду позовній заяві позивач повідомив, що жодних виплат від відповідача йому не надходило. Згідно ст. 115\~КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як передбачено ч.1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 цього кодексу. Частиною першою\~ст. 116 КЗпП України\~встановлені строк розрахунку при звільненні, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Судом встановлено, що працівникові при звільненні не було виплачено належну заробітну плату, сума якої станом на час розгляду справи становить 57077 грн. 72 коп. Такими діями відповідача порушено вимоги ст. 116 КЗпП України. На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. Надані позивачем докази підтверджують наявність заборгованості з виплати заробітної плати при його звільненні. Враховуючи зазначене, відсутність відомостей про виплату відповідачем заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу, з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 57077 грн. 72 коп. Судом встановлено, що при звільненні в порушення вимог\~ст.116 КЗпП\~роботодавцем не було проведено виплату усіх належних сум працівникові [PERSON] . Вказана обставина є підставою для застосування до роботодавця заходів, передбачених\~статтею 117 КЗпП: з відповідача необхідно стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.\~\~\~\~\~\~\~\~ При цьому для обчислення розміру середньої заробітної плати суд вважає необхідним взяти до уваги розмір середньої заробітної плати зазначений в довідці, яка надана відповідачем згідно ухвали суду про витребування доказів. З копії трудової книжки вбачається, що позивач звільнився 31 жовтня 2024 року, тому час розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у даній справі розпочався з 01 листопада 2024\~року. Відповідно до довідки про доходи середньоденна заробітна плата позивача складає 674,27 грн.(а.с.55) Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по дату ухвалення рішення складає 50570,25 грн. (674,27 грн. х 75 роб. днів) з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Разом з тим, суд зазначає, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Виходячи із принципів справедливості та співмірності, а також, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 57077 грн. 72 коп., за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 40000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити. На думку суду стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (50 570,25 грн) є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Отже, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 40 000 грн. При зверненні з позовом у позовній заяві позивачем [PERSON] було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн. Статтею 137 ЦПК України\~встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що 02 листопада 2024 року [PERSON] уклав договір про надання правової допомоги з фізичною особою-підприємцем [PERSON] та за п. 3.1. вказаного договору сторони погодили, що вартість послуг на етапі підготовки та направлення позовної заяви до суду про стягнення грошових коштів складає 1000 грн. Відповідно до акту прийму передачі виконаних робіт (послуг) від 11.11.2024 року [PERSON] отримано від [PERSON] 1000 грн. (а.с. 14-15). Інформація про [PERSON] в Єдиному державному реєстрі адвокатів відсутня. З наведеного слідує, що ФОП [PERSON] не є адвокатом, який здійснює професійну правничу допомогу. Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 757/13974/21-ц вказав, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надається саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті\~137, частини сьомої статті\~139\~та частини третьої статті\~141 ЦПК України\~(пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 провадження № 14-44цс21). Позивачем не надано суду доказів наявності витрат на правничу допомогу надану адвокатом, у зв`язку з розглядом даної справи в суді, тому у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити. Відповідно до\~ч.\~1,\~ п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. за вимогою про стягнення середнього заробітку. Враховуючи задоволення позову у цій частині вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. При зверненні до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення цієї позовної вимоги, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved