Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 81,3 м2, житловою площею 71,3 м2, допоміжна площа 10,0 м2 з господарськими будівлями та спорудами, з яких право власності на 1/6 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членом колишнього колгоспного типу двору, право власності на 1/6 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/6 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 16 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 11 лютого 2025 року. Витребувано з Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) копію спадкової справи № 36/2024, яка зареєстрована після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та копію спадкової справи № 35/2024, яка зареєстрована після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, подала на адресу суду письмову заяву, у якій просила справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що при вирішення справи покладаються на думку суду, позову не заперечили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що заперечень щодо позовних вимог не має. Крім того нотаріусом на виконання вимог ухвали суду надіслано на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи № 36/2024, яка зареєстрована після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та копію спадкової справи № 35/2024, яка зареєстрована після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнав такі, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , народилася [INFO] у селі Туринка, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 01 листопада 1997 року. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане Туринківською сільською радою Жовківського району Львівської області 30 травня 1992 року, вбачається, що своє дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] позивач, [PERSON] , змінила внаслідок укладення шлюбу 30 травня 1992 року у Туринківській сільській раді із [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 30 травня 1992 року було зроблено запис за № 9. Тобто дошлюбним прізвищем позивача було [PERSON] . Батьком позивача є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується викладеним у свідоцтві про її народження серії [NUMBER] , яке видане 11 січня 1968 року. Факт реєстрації 19 жовтня 1956 року шлюбу між батьками позивача, [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яке видане 03 листопада 1956 року. З свідоцтва про право особистої власності на будівлі, яке видане виконкомом Туринківської сільської ради 07 лютого 1988 року на підставі рішення Нестерівського райвиконкому № 7 від 28 січня 1988 року та записаного в реєстрову книгу 07 лютого 1988 року під № 482, вбачається, що половина житлового будинку в [ADDRESS] належить до колгоспного типу двору [PERSON] на праві особистої власності. З свідоцтва про право власності на будівлі, яке видане виконкомом Туринківської сільської ради 25 липня 1996 року на підставі рішення виконкому Туринківської сільської ради № 15 від 11 липня 1996 року та записаного в реєстрову книгу під № 482, вбачається, що половина житлового будинку в [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. Викладеним у довідці № 2786, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 21 травня 2024 року, стверджується, що станом на 31 грудня 2012 року КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за: -1/2 частина будинку за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Туринківської сільради 07 лютого 1988 року на підставі рішення Нестеровського райвиконкому № 7 від 28 січня 1988 року; -1/2 частина будинку за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Туринківської сільради 25 липня 1996 року на підставі рішення сільради № 15 від 11 липня 1996 року про оформлення права власності на половину будинку, записано в реєстрову книгу за № 482. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Туринка належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області. Колишня вулиця Я. Галана в селі Туринка, Жовківського району Львівської області перейменована на вулицю Л. Українки рішенням дванадцятої сесії Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області від 16 червня 1993 року, що підтверджується довідкою № 892, яка видана 08 серпня 2024 року виконкомом Жовківської міської ради. Із довідки № 120, яка видана виконкомом Жовківської міської ради 19 січня 2024 року, вбачається, що станом на 30 червня 1990 року в половині житлового будинку [ADDRESS] членами колгоспного двору були: 1) [PERSON] , [INFO], голова колгоспного двору, 2) [PERSON] , [INFO], дружина, 3) [PERSON] , [INFO], дочка. Викладеним у довідці № 258, яка видана виконкомом Жовківської міської ради 05 лютого 2024 року, стверджується, що станом на 15 квітня 1991 року в половині житлового будинку [ADDRESS] членами колгоспного двору були: 1) [PERSON] , [INFO], голова колгоспного двору, 2) [PERSON] , [INFO], дружина, 3) [PERSON] , [INFO], дочка. Згідно із ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок, який станом на 30 червня 1990 року та на 15 квітня 1991 року належав до колгоспного типу двору, в половині житлового будинку головою колгоспного типу двору був [PERSON] , а членом двору [PERSON] та [PERSON] , які не втратили права на частку в дворі станом на 15.04.1991 року, з врахуванням рівності часток членів колишнього колгоспного типу двору, відповідно їм кожному належало по 1/3 від половини будинку, тобто по 1/6 частці даного двору (будинку). В іншій половині житлового будинку [ADDRESS] станом на 30 червня 1990 року та станом на 15 квітня 1991 року головою та єдиним членом колгоспного двору була [PERSON] , 1930 року народження, що підтверджується довідкою № 259, яка видана виконкомом Жовківської міської ради 05 лютого 2024 року, та довідкою № 119, яка видана виконкомом Жовківської міської ради 19 січня 2024 року. [PERSON] помер [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей 22 червня 2009 року було зроблено відповідний актовий запис за № 32, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане Туринківською сільською радою Жовківського району Львівської області 22 червня 2009 року. [PERSON] померла [INFO] , про що цього ж дня було складено відповідний актовий запис № 05, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області 18 лютого 2019 року. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина на право на земельні частки (паї). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Із заповіту, який посвідчений 25 травня 2009 року [PERSON] , секретарем виконкому Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 47, вбачається, що [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробив таке заповітне розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде належати йому на час його смерті і на що за законом матиме право заповів [PERSON] , тобто позивачеві. Заповіт не змінювався і не скасовувався, що підтверджується записом від 18 січня 2024 року старости села Туринка Л. Велика. З довідки № 253, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 05 лютого 2024 року, вбачається, що заповіт від імені громадянки [PERSON] у Туринківській сільській раді не посвідчувався. Не посвідчувався заповіт також і нотаріусом. Частиною 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач, [PERSON] , як дочка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті. Викладеним у довідці № 247, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 05 лютого 2024 року, стверджується, що [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня смерті, [INFO] , у [ADDRESS] . З довідки № 252, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 05 лютого 2024 року, вбачається, що [PERSON] була зареєстрована та проживала до дня смерті, [INFO] , у [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Викладеним у довідці № 248, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 05 лютого 2024 року, стверджується, що позивач, [PERSON] , була зареєстрована та проживала разом з батьком, [PERSON] до дня його смерті, [INFO] , в [ADDRESS] і вели спільне господарство. З довідки № 253, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 05 лютого 2024 року, вбачається, що позивач, [PERSON] , була зареєстрована та проживала разом з матір`ю, [PERSON] , до дня її смерті, [INFO] , в [ADDRESS] і вели спільне господарство. Факт реєстрації місця проживання позивача, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ще з 15 вересня 1988 року підтверджується штампом на сторінці № 11 паспорта громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 01 листопада 1997 року. Викладеним у довідці № 257, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 05 лютого 2024 року, стверджується, що на день смерті громадянки [PERSON] , яка померла [INFO] , в [ADDRESS] , був такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO], дочка, тобто позивач, [PERSON] , 1969 року народження, зять, [PERSON] , [INFO], онук, [PERSON] , [INFO], онука, [PERSON] , [INFO], правнук, [PERSON] , [INFO], правнука. Тобто позивач, [PERSON] , прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті свого батька [PERSON] та як спадкоємець за законом першої черги після смерті матері, [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки була зареєстрована та проживала з ними на день їх смерті, не відмовилася протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавців від прийняття спадщини. Внаслідок звернення позивача у Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області було зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON] № 36/2024, номер у Спадковому реєстрі 71899674, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75562425 від 25 січня 2024 року, та спадкову справу після смерті [PERSON] № 35/2024, номер у Спадковому реєстрі 75562139, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75562139 від 25 січня 2024 року. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 06 червня 2024 року у справі № 444/1505/24, провадження № 2/444/747/2024, яке набрало законної сили 09 липня 2024 року, позов [PERSON] задоволено повністю. Визнано за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай) площею 0,99 га умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташований на території села Туринка колишньої Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, право на який [PERSON] мав на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 159228, виданого Туринківською сільською радою 28 травня 1997 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 747. Також визнано за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) площею 1,75 га умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташований на території села Туринка колишньої Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області, а на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, право на який [PERSON] мала на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 159229, виданого Туринківською сільською радою 28 травня 1997 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 748. Згідно із ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Тобто зазначеним вище рішенням суду встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , а також спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , прийняла після їх смерті спадщину, успадкувала право на земельні частки (паї). Однак постановою № 100/01-16 від 26 січня 2024 року Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області відмовила позивачеві, [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що позивачем як заявником надано свідоцтво про право власності на половину будинку, з якого вбачається, що господарство в [ADDRESS] , головою якого був [PERSON] , відносилося до колгоспного типу двору. Крім нього були інші члени двору. У даній постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказано, що відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року (із змінами та доповненнями згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року), право власності на майно, яке належало до колгоспного двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в майні. Отже, всі члени двору мають право на частку. Частка померлих не визначена в майні двору. Суд бере до уваги, що позивач є також спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 09 серпня 2010 року Туринківською сільською радою Жовківського району Львівської області, яка була головою та єдиним членом в іншій половині колгоспного типу двору, в житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВРР № 587692, яке видане 03 травня 2012 року Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області та зареєстроване в реєстрі за № 1095, яке було видане у спадковій справі № 238/2012, яка зареєстрована 03 травня 2012 року у Жовківській державній нотаріальній конторі Львівської області, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 30336049 від 03 травня 2012 року. Позивачем в позасудовому нотаріальному порядку вирішується питання видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 14 травня 2024 року, та з довідки-характеристики № 2787, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 21 травня 2024 року, вбачається, що рік побудови житлового будинку 1963, загальна площа житлового будинку 81,3 м. кв., житлова площа 71,3 м. кв., допоміжна площа 10,0 м. кв., а саме санвузол площею 4,8 м. кв., коридор площею 5,2 м. кв. При будинку є господарські будівлі: 3 (три) сараї, господарська будівля з літньою кухнею, вбиральня, та споруди: колодязь, огорожі, ворота. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] , є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла після їх смерті спадщину, враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки була зареєстрована та постійно проживала зі спадкодавцями на час відкриття спадщини, тобто на день їх смерті, не відмовилася від прийняття спадщини, а навпаки успадкувала право на земельні частки (паї). Позивач єдиний спадкоємець за заповітом після смерті батька, [PERSON] , та єдиний спадкоємець за законом першої черги після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного проживання зі спадкодавцями немає. Так як [PERSON] належала на праві власності 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як голові та членові колгоспного типу двору, що підтверджується записами в погосподарській книзі, свідоцтвом про право власності на будівлі, крім того [PERSON] належала на праві власності 1/6 частина даного будинку, вони не втратили право на частку в майні двору станом на 15 квітня 1991 року, а тому право позивача на спадкування вказаного майна підлягає захисту в судовому порядку. Крім того, суд бере до уваги, що позивач, [PERSON] , була членом колишнього колгоспного типу двору [ADDRESS] та станом на 15 квітня 1991 року не втратила права на частку в майні колишнього колгоспного типу двору, а тому за нею як за членом колишньому колгоспного типу двору підлягає визнанню право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Зважаючи на наведене, є всі підстави для визнання за позивачем, [PERSON] , сумарно права власності на 3/6 частини, що дорівнює 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою Жовківського) району Львівської області. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved