Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу Тиханська Світлана Ярославівна про усунення від права на спадкування. Позовні вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що вберезні 2022 року, помер син позивача [PERSON] , [INFO] . Відповідачка [PERSON] , яка є донькою померлого [PERSON] . Позивач посилається на те, що відповідач батька не відвідувала та ніякої допомоги йому не надавала. Усі витрати пов`язанні на утримання сина ніс позивач - [PERSON] та його донька [PERSON] , так як він був за життя особою з інвалідністю 2 групи та потребував медичного догляду та постійного піклування. З 26.12.2011 року відповідачка [PERSON] та колишня дружина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають. Позивач посилається, що його син часто лежав у різних лікарнях, відповідачка жодного разу не відвідувала батька у лікарні, коли він цього потребував, що підтверджується копіями виписки із історії хвороби. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що вберезні 2022 року, помер син позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.9). З матеріалів спадкової справи встановлено, що спадщину прийняли, шляхом подання заяв про прийняття спадщини до нотаріуса, [PERSON] - батько спадкодавця та [PERSON] донька спадкодавця. В обґрунтування позову позивачем посилається на те, спадкодавець за життя був особою з інвалідністю 2 групи та потребував медичного догляду та постійного піклування. Крім того, в обґрунтування позову позивач посилається на те, усі витрати пов`язанні з утриманням спадкодавця позивач - [PERSON] та його донька [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 359/9293/18, зауважив, що частиною п`ятою статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Також Верховний Суд наголосив, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Верховний Суд зазначив, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Суд, дослідивши докази за цивільною справою, приходить до висновку, що позивачем не доведено в судовому засіданні, що спадкоємець був у безпорадному стані та потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, та обставин того, що відповідач мав можливість виконання обов`язку та свідомо не виконував такий обов`язок. Так, обставин наявності у особи інвалідності 2 групи та надані позивачем до суду виписки з історії хвороби, у своїй сукупності не доводять обставини того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані. Свідок сторони позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що спадкодавець [PERSON] проживав один, спілкувався зі свідком та її сином. Свідок зазначила, що спадкодавець [PERSON] до свідка та її сина кожної суботи та неділі, мав намір помиритися з дітьми, часто приїзжав до сестри. Крім того сідок показала, що спадкодавець [PERSON] ходив з тростиною, був особою з інвалідністю, а саме мав проблеми з опорно-руховим апаратом. Одночасно, в позові позивач посилається на необхідність переїзду на постійне проживання спадкодавця до позивача з підстав введення воєнного стану в України та воєнних дій. Отже, суд приходить до висновку, що вищезазначеними обставинами спростовуються посилання позивача на те, що спадкодавець [PERSON] перебував у безпорадному стані. Крім того, посилання позивача на необхідність матеріального забезпечення спадкодавця [PERSON] спростовуються матеріалами спадкової справи, де свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.104) нотаріусом встановлена наявність заощаджень у спадкодавця [PERSON] о обсязі 66\~079,08 грн. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 357/6927/16-ц підкреслив, що частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Також Верховний Суд наголосив, за загальним правилом факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливості його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. За таких обставин ухилення характеризується умисною формою вини. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Верховний Суд зауважив, що вимога про усунення спадкодавця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач ухилявся від надання спадкодавцю [PERSON] допомоги при можливості її надання, спадкодавець перебував у безпорадному стані та потребував допомоги саме від відповідача. Матеріали справи не містять доказів, що спадкодавець мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку відповідача. На підставі визначеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість та відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed