Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2025 року позов задовольнено частково: стягнуто зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики в розмірі 5500, 00 грн. та 814, 28 грн. судового збору. В задоволені решти вимог відмовлено. 07 лютого 2025 року представник відповідача подала до суду заяву про винесення додаткового рішення, в якій просила стягнути з позивача на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 5112, 80 грн. 12 лютого 2025 року на адресу суду надійшли заперечення сторони позивача на вказану заяву, в яких представник позивача просить відмовити в задоволенні вимог, вказує на необґрунтованість заяви та неспівмірність суми заявлених витрат складності справи. Представник відповідача у письмових запереченнях від 12 лютого 2025 року вказала про безпідставність доводів сторони позивача. Враховуючи положення ст. 270 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути питання щодо винесення додаткового рішення без участі сторін. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що слід ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат наступного змісту. Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3 ст. 259 ЦПК України визначено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Суд зауважує, що вимоги позивача було задоволено частково, вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу представником позивача не заявлено. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В даному випадку сторона відповідача виконала свій процесуальний обов`язок передбачений у ч.1 ст.134 ЦПК України, у відзиві на позов навела попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с.102), який відповідає розміру судових витрат, вказаному у заяві про ухвалення додаткового рішення, із заявою про ухвалення додаткового рішення звернулась у визначений законом строк. Отже, відповідачем дотримано процесуальний порядок вирішення питання про відшкодування понесених судових витрат. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такі правові висновок сформовано у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 року (справа № 372/1010/16-ц) , від 27 липня 2021 року (справа № 671/1957/20). Заявлений відповідачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 7000 грн. підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги № 25/11Ф від 17.01.2025 року, актом прийому-передачі послуг від 17.01.2025 року з відповідним описом наданих юридичних послуг (усна консультація 1000 грн., написання відзиву 6000 грн.), а також копією квитанції до прибуткового касового ордеру. У Постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року в справі № 757/36628/16ц (провадження № 61-19062св21) вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної робот, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Вирішуючи питання\~про відшкодування\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу при\~розгляді справи,\~суд бере\~до уваги\~обставини справи,\~співмірність винагороди\~за надані\~юридичні послуги\~зі складністю\~справи, цінами на ринку адвокатських послуг щодо справ розглядуваної категорії, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, їх фінансовий стан та можливості. Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних, не потребує значного часу для формування правових позицій, відтак, зважаючи на принцип розумності та справедливості, вбачається необхідність зменшення загального розміру витрат на правову допомогу сторони відповідача на суму 5000 грн. З матеріалів справи слідує, що судом задоволено 26,89 % вимог позивача (5500 грн. х 100% / 20452,53 грн.). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, до стягнення з позивача на користь відповідача підлягає 73,11 % (розмір вимог в яких відмовлено) від 5000 грн., що становить 3655,50 грн. (5000 грн. х 0,7304). З огляду на вказане, вимоги відповідача щодо розподілу судових витрат є такими, що підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial