Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

12.06.2024 року представник позивача звернувся до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з вказаним позовом. Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23.08.2024 року цивільний позов передано за підсудністю. 20.11.2024 року цивільний позов надійшов до Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20.11.2024 головуючою у справі визначено суддю Малихіну В.В. Ухвалою судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 25.11.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та витребувано з АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» 01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д наступну інформацію: чи було емітовано на ім?я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] )платіжну карту [NUMBER] ; надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 31.05.2023 року по 05.06.2023 року з відображенням часу зарахування коштів; надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою [NUMBER] в період з 31.05.2023року по 05.06.2023 року; надати інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до укладеного договору №230531-315-3 від 31.05.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (торгова марка «МОNЕТКА») та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн., строком на 150 днів, шляхом переказу на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» (далі - Правила), викладені для загального доступу в мережі Інтернет на сайті https://monetka.ua/uk/about_us або https://monetka.com.ua/uk/about_us. При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України. У відповідності до порядку визначеному ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач зареєструвався на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua, для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Кредитний договір був підписаний 31.05.2023 року о 10:06:54 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 104574 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua/. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 31.05.2023 на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «КБ «Приватбанк». Відповідно до п.1.2. кредитного договору первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк надання кредиту відповідно до п.1.3. кредитного договору становить 150 днів. Відповідно до п. п. 2.4.1. кредитного договору позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно з п.3.3. кредитного договору у разі порушення строків повернення кредиту встановлених п. 1.3. кредитного договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов кредитного договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за договором №230531-315-3 від 31.05.2023 станом на 27.05.2024 складає 28 450 гривень 00 копійок, з яких заборгованість за кредитом - 5000,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 Договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом у період з 31.05.2023 року по 28.10.2023 року включно - 23 450,00 гривень. Тому позивач просить суд задовольнити позовну заяву та стягнути заборгованість та судові витрати з відповідача. 10.02.2025 року через електронний суд до канцелярії суду надійшла заява та пояснення представника відповідача, в яких він зазначив, що відповідачка позовні вимоги не визнає в частині нарахування відсотків та зменшення виплати на правничу допомогу на 2 000,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до канцелярії суду надійшла заява представника ТОВ «ФК РІАЛЬТО» Руденко К.В., в якій просив справу розглянути без участі представника. В судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, але надали заяву в якій просили розглядати без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За приписом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст.83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті і докази, надані до суду. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору №230531-315-3 від 31.05.2023, 31.05.2023між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» та [PERSON] укладено вказаний договір у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (а.с. 11-13 зворот). Відповідно до п. 1.1. договору товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору, кредит надається не на споживчі цілі. Згідно з п. 1.2 договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3. цього договору. Відповідно до п. 1.3 договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 150 днів, але в будь - якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими в кредит не може становити менше 3 календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 1.4. договору невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» які розміщенні на сайті monetka.ua. Відповідно до п. 1.5. сума загального розміру кредиту та загальних витрат за кредитом зазначена в додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п.1.6. договору товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить позичальникові. Відповідно до п.п. 2.4.1. договору позичальник, зокрема, зобов`язується у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування. Згідно з п. 3.3. договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановленим п. 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1 277,50%) кредитом понад строк, зазначений у п.1.3. цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п.3.4. договору сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок товариства, зазначений у розділі 6 цього договору. Згідно з п.п.5.2.3 п. 5.2 договору підписуючи цей договір, позичальник, зокрема, засвідчує, що надав згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання електронного підпису в якості аналога власноручного підпису. Відповідно до п. 1, 2 додатку № 1 до договору №230531-315-3 від 31.05.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» та [PERSON] який містить таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за договором №230531-315-3 від 31.05.2023 року згідно затверджених Правил розрахунку банківських фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит №16 від 11.06.2021 року, сума платежу за розрахунковий період складе 31 250 грн.; проценти за користування кредитом складуть 26 250,00 грн.; реальна річна процента ставка складе 2 554 059,30% річних та загальна вартість кредиту складе 31 250,00 грн.(а.с.14). Кредитні кошти були відправлені відповідачу згідно договору №230531-315-3 від 31.05.2023 на умовах фінансового кредиту в сумі 5 000,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , яка належить останній (а.с.16). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] по договору №230531-315-3 від 31.05.2023, на суму 5 000,00 грн. з річним процентом 1 277,5 % та плановою датою закриття кредиту 02.07.2023 року. Станом на 27.05.2024 року загальна сума заборгованості відповідачки за договором №230531-315-3 від 31.05.2023 року становить 28 450,00 коп., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту становить 5 000,00 грн.; простроченої заборгованості по несплаченим процентам становить 23 450, 00 грн. (а.с.17). Відповідно до витягу з інформаційно - телекомунікаційної системи https://monetka.ua/, хронологія дій щодо укладення кредитного договору №230531-315-3 від 31.05.2023, зокрема, відповідачем 31.05.2023 о 10:07:15 було підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт), 31.05.2023 о 10:07:29 кредитні кошти перераховано на карту позичальника (а.с. 18). Згідно з витягом з інформаційно - телекомунікаційної системи https://monetka.ua/, анкета - заява на кредит №1287521 від 31.05.2023, відповідач звернулася із заявкою про намір отримати грошові кошти в сумі 5 000 грн, на строк 150 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 3,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, річна процентна ставка 1 277,5 %, які перерахувати на карту АТ «КБ «Приватанк» № [NUMBER] , яка була погоджена товариством (а.с. 19). Згідно з довідкою №120985 від 14.03.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» смс - повідомлення від альфа - імені «MONETKA» з текстом «Для подтверджения согласия с условиями договора введите 104574» було доставлено на номер [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 31.05.2023 о 10:06:54 год. (а.с. 20). Згідно відповіді супервайзера з обробки звернень клієнтів й держорганів ГО АТ КБ «Приватбанк» Косенко А.С. від 16.01.2025 №20.1.0.0.0/7-250110/5603-БТ, на [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] емітовано картку № [NUMBER] . Номер Телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за вказаною платіжною карткою в період з 31.05.2023 по 05.06.2023. Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» по рахунку [PERSON] від 31.05.2023 на картку № [NUMBER] нараховано 5000,00 грн. Таким чином, судом встановлено, що між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» 31.05.2023 укладено кредитний договір № [NUMBER] в електронній формі, відповідно до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» перераховано кредитні кошти в сумі 5 000,00 грн. на платіжну картку, що належить відповідачу. Як встановлено зі змісту договору, кредит був наданий позичальнику виключно за допомогою веб - сайту кредитодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором на реквізити платіжної картки вказаної клієнтом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень ч. 1, 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст.208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV від 22.05.2003 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 851-IV) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (який діяв на момент виникнення правовідносин) (далі - Закон №675-VIII) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 3 Закону електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У статті 11 Закону передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-IV електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» прийняла публічну пропозицію (оферту) та підписала договір (здійснила акцепт пропозиції товариства), тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності. [PERSON] , підписавши вказаний договір, надала згоду на отримання та повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених у договорі. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Враховуючи, що кошти фактично отримані відповідачем та в добровільному порядку кредитору не повернуті, позивач має право вимагати виконання договору в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку суми заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 5 000,00 грн. Крім того, за змістом ст.1065-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору №230531-315-3 від 31.05.2023, згідно з умовами якого строк дії договору становить 150 днів. Як було встановлено судом вище, згідно п. 1.2 договору, що підписаний позичальником, сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 3,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3. цього договору. Згідно з п. 3.3. договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановленим п. 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасного повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1 277,50%) кредитом понад строк, зазначений у п.1.3. цього договору, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 1 додатку № 1 до договору передбачено умови щодо строку на який надано кредит, суми кредиту, суми нарахованих процентів (графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість товару). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідача складається із заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 Договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом у період з 31.05.2023 по 02.07.2023 включно відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України - 23 450,00 гривень. Суд погоджується із даним розрахунком, вважає його таким, що відповідає волевиявленню сторін та ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами також підлягають до задоволення. Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Положеннями ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, розмір невиконаних зобов`язань підтверджується даними розрахунку заборгованості за кредитним договором, який не спростовано відповідачем, суд ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі. Щодо заявлених до стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір за подачу позову в сумі 2 422,40 грн. Враховуючи результат розгляду справи, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень. Крім того, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу . Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн надано: договір №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, акт приймання - передачі наданих послуг №207 від 12.01.2024 до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, платіжна інструкція №1104 від 12.01.2024 (а.с. 36-42). Суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується надання адвокатом Руденком К.В. правничої допомоги відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №207 до договору про надання юридичних послуг від 02.06.2022. Відповідно до ч. 9 ст. 139 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Суд враховує, що саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Сторона обвинувачення зазначає, що суд приходить до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи та мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. А тому, враховуючи, що вимоги позивача є обґрунтованими, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). На підставі викладеного,

Outcome: approved