Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 29.11.2024 надійшла позовна заява [PERSON] до Дніпровської міської ради, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07.04.2023 звернувся до відповідача з питання постановки на квартирний облік та отримав відмову Департаменту житлового господарства від 13.04.2023. 01.12.2023 постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду №160/24263/23 зобов`язано відповідача вжити заходи щодо прийняття та розгляду заяви позивача про взяття на облік громадян, які відповідно до законодавства, потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 14.05.2024 Державним виконавцем відкрите виконавче провадження ВП №75000793, що вручене 15.05.2024 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради. 03.07.2024 постановою Третього апеляційного адміністративного суду у справі № 160/24263/23 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2023 року було скасовано. 07.07.2024 позивач повторно подав документи до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради. Документи для постановки на облік були надіслані поштою. 15.09.2024 позивач звернувся до Міністерства соціальної політики з виконання п.10 ст.20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІ по відношенню до нього. 09.10.2024 від Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради позивач та Мінсоцполітики отримали відмову виконувати п.10 ст.20 Закону № 796-ХІ з причин відсутності у нього довідки про безпосередню участь в АТО, така довідка надавалась на ім`я сина - члена сім`ї. 30.09.2024 позивач звернувся до Мінветеранів та отримав відповідь від 31.10.2024 про підтвердження його права на позачергове забезпечення житлом та обслуговування в Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради та цей лист Мінветеранів спрямувало відповідачу. Але Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради від 14.11.2024 позивачу повторно відмовив в квартирному обліку. Листом від 15.10.2024 Мінсоцполітики України повідомило його про те, що не зважаючи на заперечення Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 09.10.2024 - думка Міністерства є незмінною. Такого саме висновку, за дорученням Міністерства, дійшла Національна соціальна сервісна служба України від 27.09.2024. З метою збирання документів до суду 11.11.2024 з запитом на отримання публічної інформації про виділення житла та компенсацію вартості житла іншим пільговикам позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики ДМР, що є підрозділом відповідача, та отримав відповідь. У зв`язку з викладеним просить суд визнати протиправною бездіяльність та активні дії Дніпровської міської ради щодо позачергового не забезпечення протягом року від дня подання заяви 07.04.2023, житловою площею сім`ї [PERSON] (три людини) за рахунок 15 відсотків усього забудованого житла та за рахунок коштів як державного, так і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством у відповідності до пункту 10 частини першої статті 20 та статті 63 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ. Зобов`язати Дніпровську міську раду позачергово забезпечити житловою площею сім`ю [PERSON] (три людини) з врахуванням додаткової житлової площі у вигляді окремої кімнати на кожну особу з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме у вигляді трикімнатної квартири в розмірі 13,65 х 3 + 2 х 10 = 60,95 м2 житлової площі та 35,22 м2 загальної площі на сім`ю за рахунок коштів як державного, так і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством у відповідності до пункту 10 частини першої статті 20 та статті 63 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ. Зобов`язати Дніпровську міську раду позачергово до 1 квітня поточного року подати запит на потребу в субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для [PERSON] на сім`ю з трьох осіб, двоє з яких є інвалідами, у відповідності до пункту 4 Порядку та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 № 280. Цю частину позовних вимог присудити до негайного виконання. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, жодних клопотань, заперечень до суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Як встановлено судом, 01.12.2023 постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/24263/23 було зобов`язано відповідача вжити заходи щодо прийняття та розгляду заяви [PERSON] про взяття на облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 14.05.2024 Державним виконавцем відкрите виконавче провадження ВП №75000793, що вручене 15.05.2024 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради. 03.07.2024 постановою Третього апеляційного адміністративного суду у справі № 160/24263/23 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2023 року було скасовано, оскільки справа не підлягала розгляду в порядку адміністративного судочинства. 09.10.2024 від Департаменту житлового господарства ДМР позивач та Мінсоцполітики отримали відмову виконувати п.10 ст.20 Закону № 796-ХІ з причин відсутності у нього довідки про безпосередню участь в АТО, така довідка надавалась на ім`я сина - члена сім`ї. З метою збирання документів до суду 11.11.2024 з запитом на отримання публічної інформації про виділення житла та компенсацію вартості житла іншим пільговикам позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики ДМР, що є підрозділом відповідача, та отримав відповідь про те, що на час надання відповіді потреба в наданні грошової компенсації по Постанові № 719 складає 24 особи, по Постанові № 280 складає 251 особу. Відтак, на думку позивача протиправність дій відповідача полягає у бездіяльності його підрозділів щодо взяття позивача із родиною на квартирний облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У частині першій\~статті\~2\~ЦПК\~України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею\~5\~ЦПК\~України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За частиною першою статті\~13\~ЦПК\~України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею\~15\~ЦК\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті\~4\~ЦПК\~України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначає порушене, невизнане чи оспорюване право або охоронюваний законом інтерес, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. При цьому, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 916/2040/20). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті\~16\~ЦК\~України. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Гарантоване статтею\~55\~Конституції України\~й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Судом не встановлено, яке саме право позивача порушено відповідачем, оскільки останній надав позивачу роз`яснення щодо існуючого порядку постановлення на квартирний облік та кількості осіб, які мають на це право на час звернення позивача. Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо надання певних відповідей, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Разом із цим, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження порушення певних прав (інтересів) позивача відповідями Дніпровської міської ради. За статтями\~12,\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття\~80\~ЦПК\~України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті\~89\~ЦПК\~України). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. ТНЕ UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, рішення ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року). Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2013 року). Щодо інших позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Відтак, твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, спростовуються вищевказаними обставинами та нічим об`єктивно не підтверджуються, а тому суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити, оскільки суду не надано та судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження доводів зазначених позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог та порушення його права. Згідно ч. 1\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed