Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилається на те, що 23.07.2012 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, за актовим записом №06. Від шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що протягом останніх двох років стосунки між ними розладились. Наразі сімейне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та спільних поглядів на життя та шлюб. Крім того, позивач вважає, що шлюб між ними та відповідачкою є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер. Сторони дійшли спільної згоди мін ними з питань участі батьків у вихованні та утриманні дітей. Донька [PERSON] , [INFO] , залишилась проживати з батьком, який сам і опікується та доглядає за нею. Спір про майно між сторонами відсутній. Зазначає, що він виховує та утримує доньку [PERSON] , 2021 р.н., забезпечує всі її життєві потреби та розвиток без участі матері, так як вона не приймає участі у вихованні та фінансовому забезпеченні доньки, не надає коштів на її утримання та не цікавиться розвитком дитини. З метою захисту прав дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховуються тільки одним із батьків, переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, та стягнення аліментів на утримання дитини, виникла потреба у юридичній фіксації зазначеного факту його самостійно виховання та утримання дитини. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам, просить суд розірвати шлюб, стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2021 р.н., у розмірі по 1800 грн. щомісячно та встановити факт самостійного виховання і утримання ним дитини. У судове засідання позивач не з`явився, проте подав до суду заяву у якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, однак до суду надійшла її письмова заява у якій вказує про визнання позову, та просить розгляд справи проводити у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 10.06.1992 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , зареєстрований виконкомом Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, за актовим записом №06, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 23.07.2012 року. За період проживання у зареєстрованому шлюбі у сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З обставин позовної заяви, які визнаються відповідачкою судом встановлено, що на протязі останніх двох років сімейні стосунки сторонами нами погіршились через різні погляди на життя, цінності, зникло взаєморозуміння і взаємоповага один до одного, стали частими сварки. Шлюб між ними розпався та існує лише формально, оскільки особисті відносини між позивачем та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування. Сторони не ведуть спільне сімейне господарство та спільний побут, тривалий час проживають окремо один від одного та не мають наміру в подальшому проживати разом як чоловік та дружина, наміру на примирення не мають та не бажають продовжувати шлюбні стосунки без почуття любові та довіри. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам сторін. Спір про майно між нами відсутній. Донька [PERSON] , [INFO] , залишився проживати зі позивачем, який сам нею опікується та доглядає, так як між сторонами досягнуто згоди стосовно місця проживання дитини, участі у її вихованні та утриманні. Позивач самостійно виховує та утримую доньку, яка проживає з ним та перебуває на його утриманні та вихованні. Позивач здійснює належний догляд за нею, забезпечує всі її життєві потреби та розвиток, оскільки мати дитини не приймає участі у вихованні та фінансовому забезпеченні доньки, не надає коштів на її утримання та не цікавиться розвитком дитини. З метою захисту прав дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховуються тільки одним із батьків, переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, та можливості отримання аліментів а утримання дитини, виникла потреба у юридичній фіксації зазначеного факту самостійно одноособового виховання та утримання дитини батьком. Положенням статті 1 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до п. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. В силу ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного Кодексу України). Оскільки я наполягаю на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За змістом ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У відповідності до ст.ст.104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Таким чином заява про розірвання шлюбу відповідає волі сторін та після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті і майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Статтею 180\~Сімейного кодексу\~України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. В даній справі від встановлення факту самостійно виховання та утримання дитини виникає право як позивача на отримання аліментів. Оскільки відповідачка не надає жодної матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON] , суд дійшов висновку за доцільне стягнути з неї на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі по 1800 грн. щомісячно. Саме такий розмір аліментів буде достатній для забезпечення належного виконання батьківського обов`язку по утриманню дітей. При встановленні розміру аліментів суд бере до уваги визнання відповідачкою позову, відсутності постійної роботи у відповідача та за станом її здоров`я, який дає можливість утримувати себе і дитину. Відповідно до ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1 ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів. На підставі вище наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Outcome: approved