Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

29 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати недійсним договір позики №1 від 21.01.2023 укладений між [PERSON] та [PERSON] та застосувати наслідки недійсності правочину. 04 квітня 2024 року представником позивача подано до суду клопотання про зміну предмету позову. Відповідно до поданої заяви позовні вимоги просить викласти в такій редакції: визнати неукладеним договір позики №1 від 21 січня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 05 квітня 2024 року прийнято до розгляду заяву представника позивача, адвоката Орловської Я.Б. про зміну предмету позову та постановлено в подальшому розглядати справу з урахуванням позовної заяви зі зміною предмету позову. Позов позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] дізнався, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з підстав існування розписки про отримання [PERSON] \~21 січня 2024 року від [PERSON] 3000,00 доларів США. Позивач впевнений, що будь-яких грошових коштів він від відповідача не отримував і між сторонами не виникли правовідносини за договором позики. Вказує, що з червня 2021 році неофіційно працював на ФОПа [PERSON] . 20 січня 2023 року в телеграмі [PERSON] повідомив позивача та ще кількох осіб, що до них застосовано штрафні санкції в розмір 1000 доларів США. У зв`язку з цим 21 січня 2023 року потрібно прибути у офіс та вирішити дане питання.\~На наступний день, в особистому кабінеті [PERSON] організував процедуру укладення договору позики на загальну суму 3 000 доларів США. В ході цієї події він вживав агресивні методи, спрямовані на психологічний тиск, що включав у себе голосні вигуки, образливі висловлювання та навіть погрози вогнепальною зброєю, шляхом її демонстрації, перезаряджанням, відтягуванням\~затвору.\~Після підписання усіма присутніми зазначеного договору, насправді кошти не були передані ні йому, ні будь-кому іншому, що свідчить про те, що зазначена угода фактично не була виконана. Важливо відзначити, що підписи під цими договорами були поставлені під час психологічного тиску, застосованого\~ [PERSON] .\~Подібна поведінка [PERSON] була спрямована на отримання покладених штрафних санкцій. Однак, він умисно завищив суму задля отримання особистої вигоди, використовуючи страх та тиск для досягнення власних цілей. Позивач в судовому засіданні 09.05.2024 поданий позов підтримав, просив задоволити. Вказав, що дійсно, неофіційно працював на [PERSON] в режимі он-лайн. В січні 2023 [PERSON] повідомив його та інших працівників про застосування відносно них штрафних санцій та про потребу з`явитися до офісу. Коли він разом з іншими особами прибули до офісу, то [PERSON] був агресивним, поводився зверхньо, в руках тримав пістолет. Під психологічним впливом та застосовуючи агресію заставив його та інших працівників укласти договори позики та підписати боргові розписки про отримання 3000 доларів США. Запевнив суд, що фактично жодних коштів не отримував, однак будучи під психологічним тиском з боку [PERSON] та при думці, що юридично це все не матиме сили, підписав документи, про які просив [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні 09.05.2024 у задоволенні позову просила відмовити. З посиланням на практику Верховного суду зазначила, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Факт внесення відомостей до ЄРДР не є доказом того, що [PERSON] , дійсно чинив тиск на позивача, зокрема з метою примусу до укладання договору позики. Крім того, просила звернути увагу суд на той факт, що до моменту подачі [PERSON] позову до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, ні позивач, ні інші особи, з якими були укладені аналогічні договори жодних претензій не заявляли. Ні позивач, ні свідок у судовому засіданні не могли однозначно відповісти, які ж форми примусу та насилля вживав [PERSON] відносно них змушуючи підписувати договір позики. Зважаючи на наведене, твердження позивача про неукладеність договору є надуманими, необгрунтованими, бездоказовими, а тому в позові необхідно відмовити. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначив, що також неофіційно працював на [PERSON] січні 2023 року, дійсно, [PERSON] зателефонував до нього та інших працівників та повідомив, що до них буде застосовано штрафні санкції за розповсюдження на сайті з яким працюють неправдивої інформації. Коли всі 21 січня 2023 прибули в офіс до [PERSON] , то останній був знервований, поводився агресивно. В наказовій формі запропонував деяким присутнім особам укласти договори позики на суму 3000,00 доларів США та підписати боргові розписки. Повідомив, що йому також відомо про справу в Рівненському міському суді за позовом [PERSON] до нього про стягнення грошових коштів за вищезазначеним договором позики. Запевнив суд, що жодних коштів за договором позики від [PERSON] не отримував. Вислухавши пояснення сторін, показання свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Наданими суду доказами встановлено, що з розписки, складеною 21 січня 2023 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 3000 доларів США зобов`язувався повернути у строк визначений договором позики. Розписку засвідчено підписом [PERSON] з його прізвищем, ініціалами. Зміст спірної боргової розписки не є суперечливим і достовірно підтверджує укладення договору позики між сторонами, тобто є належним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування. Позивачем суду не доведено, що ним, як позичальником грошові кошти від позикодавця, не були одержані, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором сума грошей, зазначена в розписці, написана ним власноруч, не надано достовірних доказів обставин, на які він посилається у своїй позовній заяві. Згідно спірного договору позики, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, позикодавець ( [PERSON] ) передав, а позичальник ( [PERSON] ) прийняв у власність грошові кошти в сумі 3000 доларів США, а позикодавець зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів у строк до 21.06.2023. З урахуванням позиції позивача у справі, суд приходить висновку про існування між сторонами спору щодо визнання неукладеним договору позики через заперечення позивачем факту отримання грошових коштів та вільності волі позивача на складення документу, який підтверджує факт передачі грошей. За змістом частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі\~статтею 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до положень\~статті 11 ЦК України\~за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей. В правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передання грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. У разі встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15 (провадження № 61-3741св19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) вказала, що у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) Велика Палата Верховного Суду також зробила правовий висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. Як убачається з позовної заяви, основною підставою позову є визнання оспорюваного договору позики неукладеним відповідно до вимог\~статті 1051 ЦК України, оскільки грошові кошти за цим договором позивачка не отримувала. Статтею 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 ЦК України\~(частина перша\~статті 215 ЦК України). З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі\~статтею 1051 ЦК України\~позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22). Як указано у висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2023 року у справі № 187/1017/19 (провадження № 61-4155 св 23) частина перша\~статті 1051 ЦК України, з метою доведення перед судом безгрошовості договору позики у письмовій формі, допускає застосування будь-яких доказів, в тому числі і свідчення свідків, однак лише за умови, коли особа, яка посилається на такий доказ (свідчення свідків) доведе, що договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Обставини укладення оспорюваного договору позики від під впливом психологічного тиску не знайшов свого підтвердження, а виходячи з положень\~статті 1051 ЦК України\~оспорювання договору позики та доведення, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, не може ґрунтуватись лише на свідченнях свідків. Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18 (провадження № 61-11630св19) дійшов висновку, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Також, необхідно вказати і про те, що сторонами не ініціювалося проведення комісійної почеркознавчої експертизи за спірним договором позики та борговою розпискою з постановкою перед експертами питання про наявність при укладенні договору та надання розписки якихось тимчасових збиваючих факторів природного характеру, до яких могли належати, як внутрішні (хвилювання, стрес, тощо/зокрема ймовірним виконанням даних почергових об`єктів під психологічним тиском або під диктовку), так і зовнішні (незручна поза пишучого, фізична/м`язова/втома, тощо). Позивач з січня 2023 року по день звернення до суду з цим позовом не заявляв претензій щодо передачі грошових коштів за договором позики, а також щодо формальних дефектів договору позики, а звернувся до суду з позовом у лютому 2024 року після того, як у вересні 2024 року [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рінвенської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. На даний час ухвалою суду від 20.03.2024 провадження у справі №569/17011/23 зупинено до набрання чинності судового рішення у справі, що розглядається. В судовому засіданні також встановлено, що у провадженні Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області на досудовому розслідуванні знаходиться кримінальне провадження №12024186010000350 від 08.03.2024 за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України внесеному до ЄРДР за заявою [PERSON] щодо протиправних дій [PERSON] .. З пояснень представників сторін вбачається, що у наведеному кримінальному провадженні, на час ухвалення судом рішення у цій справі, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. Покликання представниці позивача на письмові показання [PERSON] дані ним слідчому у кримінальному провадженні №12024186010000350 щодо обставин укладення спірної угоди, то суд вважає їх безпісдтавними, оскільки суд, з огляду на принцип безпосередності, його не допитував. Зазначаючи в позові про наявність 6 свідків, які можуть підтвердити, що спірний договір позики та боргова розписка були укладені під психологічним тиском [PERSON] , натомість позивач зміг забезпечити явку до суду лише одного свідка. Питання про виклик і допит інших свідків (очевидців укладення спірної угоди) сторона позивача перед судом не порушувалось, хоча таке право для представниці позивача судом роз`яснювалось. Посиланння позивача на безгрошовість договору та тиск зі сторони відповідача під час складення розписки, нетиповий психологічний стан позивача при укладенні договору є необгрунтованими та недоведеними, на підтвердження таких тверджень, не надано, жодних належних та допустимих доказів, зокрема висновку експерта про нездатність під час укладення розписки розуміти значення своїх дій та/або керувати ними. З урахуванням зазначеного, а саме встановлення дійсності укладення договору позики та отримання коштів за таким, те, що сам факт укладення договору позивачем не оскаржувався, відсутність будь-яких доказів про недійсність (не чинність, нікчемність) певних частин договору, відсутність відповідних висновків експертів та клопотань про їх призначення та проведення суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. За таких обставин суд стверджує, що позивачем не доведено належними доказами порушення його прав, свобод чи інтересів відповідачем та обставин, покладених ним в обґрунтування позову, що є підставою для відмови в задоволенні позову. З урахуванням положень\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачкою при зверненні з позовом судового збору, відмову в задоволенні позову, суд висновує про покладення на позивача судових витрат.

Outcome: dismissed