Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вимогою до відповідача [PERSON] щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей за період з 16.08.2022 по 29.09.2024 у сумі 52 710,35 грн. Вимоги обґрунтовано тим, що 15.09.2001 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, від якого мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 23.12.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 10.06.2021 року визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . У відповідності до судового наказу від 17.08.2018 по справі № 754/11061/18 позивач отримує 33 % заробітку (доходу) платника [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.03.2021 стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , котрий продовжує навчання у розмірі 17 % від усіх видів заробітку з 24.12.2020 і до досягнення останнім 23 років. Зазначає, що відповідач окрім аліментних зобов`язань, інших витрат, пов`язаних зі станом здоров`я та розвитку дітей не несе. Окрім вказаного, всі діти мають статус дітей, що потерпіли від Чорнобильської катастрофи, при цьому потребують медичного спостереження, регулярних обстежень, лікування та реабілітації. Зазначає, що амбулаторні та стаціонарні лікування дітей з 16.08.2022 по 29.09.2024 року здійснювались виключно за рахунок неї, як матері. Троє дітей мають перелік захворювань та потребують додаткових витрат. Позивачка включає в суму позову додаткові витрати тільки на неповнолітніх дітей. Відтак, в жовтні 2022 року, дочка [PERSON] , 2008 р.н., визнана дитиною з інвалідністю з генетичним захворюванням - целіакія. В листопаді 2023 року син, [PERSON] , 2016 р.н., визнаний дитиною з інвалідністю в зв`язку з генетичним захворюванням - целіакія. [PERSON] перебуває під постійним диспансерним спостереженням дитячого лікаря-гастроентеролога, лікаря-невролога, лікаря-кардіоревматолога внаслідок пренатальної та пологової гіпоксії; лікаря-офтальмолога, лікаря ендокринолога дяитчого. Дитина потребує планових госпіталізацій в гастроентерологічне відділення стаціонару, відповідних дорого вартісних лікарських засобів та лабораторних обстежень, які не гарантовані програмою медичних гарантій, безглютенового та безлактозного спеціального харчування. [PERSON] має залізофолієводефіцитну анемію в зв`язку з целіакією та синдромом мальабсорції, яка потребує постійного прийому препаратів заліза, фолєвої кислоти та дефіцит вітаміну Д. Крім того дочка має складну ортодонтичну патологію та знаходиться на довготривалому лікуванні у лікаря-ортодонта. Молодший син, [PERSON] , має гастроентерологічну патологію, синдром мальабсорції, рецидивуючі ацетонемічні стани, в зв`язку з чим проходив стаціонарне та амбулаторне лікування, остеопенію, вегетативну дисфункцію, потребує постійної медикаментозної корекції та медичних обстежень, безглютенового та безлактозного спеціального харчування. З 01.01.2018 року Відповідач, [PERSON] , жодного разу не поцікавився станом здоров`я дітей, їх успіхами в навчанні, дозвіллям, організацією відпочинку, розміром щомісячних внесків в фонди навчальних закладів. Інформацію про стан здоров`я дітей та місце їх навчання він отримує виключно зі змісту позовних заяв. Також зазначає, що з 24.02.2022 року - початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, навіть під час ракетних обстрілів міста Києва, масової евакуації дітей, в тому числі багатодітних родин, дітей з інвалідністю за межі території військових дій, батько, який володіє транспортним засобом, жодного разу не поцікавився станом та потребами трьох дітей. Зазначає, що за період 2019-2024 років [PERSON] жодного разу не придбав подарунків до свят та днів народження дітей. У зв`язку зі станом здоров`я дочки, вона навчається на сімейній формі навчання з дистанційними елементами, тому для виконання домашніх завдань та комунікації з педагогами на початку навчального року виникла потреба в придбанні для доньки, [PERSON] ноутбука. Зазначає, що Відповідачем подавався до суду позов про оспорення батьківства, однак згідно висновку експерта вірогідність батьківства встановлено на рівні 99,99 %. Оскільки, Відповідач є особою працездатного віку, має регулярний дохід, офіційно працевлаштований, отримує стабільну заробітну плату, Позивач просить стягнути на її користь 50% додаткових витрат на дітей понесених нею (105 420,69 грн.) у сумі 52 710 грн.,35 коп. за період з 16.08.2022 по 29.09.2024 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.10.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного без виклику (повідомлення) сторін. 05.11.2024 року Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у відповідності до якого частково заперечує щодо позовних вимог. Зазначає про те, що Позивачкою всупереч вимогам чинного законодавства, протизаконно включені до суми позову наступні додаткові витрати на дітей: ноутбук на суму 14 999 грн., оскільки матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] навчається на сімейній формі навчання; витрати на проведення досліджень у платних медичних лабораторія та у приватних медичних спеціалістів, оскільки вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що медичні лабораторії державних (комунальних) закладів охорони здоров`я та медичні фахівці відповідного напряму не проводять відповідні аналізи та обстеження безоплатно за направленням сімейного лікаря (педіатра). Також Позивачка включила до складу суми позовних вимог додаткові витрати на придбання продуктів харчування, що не містять глютену на суму 29 746,80 грн. Вказані виписки з медичних карток стаціонарних хворих [PERSON] та [PERSON] не містять медичних висновків, рекомендацій в частині нагальної необхідності придбання вищезазначених продуктів харчування з лікувальною (терапевтичною) метою. Матеріали справи не містять даних про те, що продукти харчування придбані Позивачкою та витрати на які включені до складу позовних вимог у якості додаткових, є лікувальним харчуванням, мають лікувальний (терапевтичний) ефект при лікуванні дітей, хворих на целіакію. Щодо прибання ліків Позивачкою зазначає, що закупівля окремих з них здійснена за завищеними цінами, а також не узгоджувалась із Відповідачем. Також просить суд врахувати те, що окремі копії чеків наданих Позивачкою є вкрай низької якості, що унеможливлює перевірку правильності нарахування суми позовних вимог. Також вказує, що згідно отриманих ним розрахункових листів та довідки про доходи №12/36-749 від 15.10.2024 р. з нього за період з 01.03.2024 р. по 01.10.2024 було стягнуто за виконавчими документами 83 023,91 грн. при загальному доході 165 126,53 грн., що складає 50,3% та доводить, що станом на 01.10.2024 р. переплата по аліментам залишається більшою, ніж 14 553,52 грн. Враховуючи наявність факту переплати по аліментам, а також витрат, які протизаконно включені до суми позову Позивачка може розраховувати на компенсацію за даним позовом у розмірі 2 599,02 грн. 07.11.2024 від Позивачки до суду надійшла відповідь на відзив у якій заперечує проти усіх тверджень Відповідача та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 28.11.2024 року від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких підтримує викладене ним у відзиві на позовну заяву та просить задовольнити позовні вимоги частково у розмірі 2 599,02 грн. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 15.09.2001 у Відділі державної реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, а/з 1192. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується свідоцтвами про народження дітей, що містяться в матеріалах справи. Оскільки [PERSON] , 2002 р.н. є повнолітнім, Позивач не заявляла позовних вимог стосовно нього, а лише на двох неповнолітніх дітей. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15.09.2001 у Відділі державної реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, а/з 1192, розірвано. У відповідності до судового наказу від 17.08.2018 стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17.08.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з виконавчим листом № 754/17586/20, виданим Деснянським районним судом м. Києва на підставі рішення суду від 16.03.2021, присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , 2002 р.н., який продовжує навчання, у розмірі 17 % з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.12.2020 і до досягнення ним 23 років. Встановлено, аліментні зобов`язання становлять 33 % - на утримання двох неповнолітніх дітей, та 17 % - на утримання повнолітнього сина до закінчення навчання. Рішенням Деснянського районного суду від 10.06.2021 визначено місце проживання [PERSON] , 2008 р.н. та [PERSON] , 2016 р.н. разом з матір`ю - [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 07.09.2023 року позовну заяву [PERSON] про оспорювання батьківства - залишено без задоволення. Позивач [PERSON] має пільги у відповідності до посвідчення громадянина, який евакуйований із зони відчуження у 1986 році серії [NUMBER] (категорія 2) від 17.01.2003. Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] також мають посвідчення осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи серії [NUMBER] від 24.03.2017 та серії [NUMBER]від 17.07.2008 року. Неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] також мають посвідчення дитини із інвалідністю серії [NUMBER] від 17.11.2022 року та серії [NUMBER] від 29.07.2024 року. Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до інформаційної Довідки про доходи [PERSON] , виданої Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця, останній займає посаду професор закладу вищої освіти, загальна сума нарахованого доходу за період з вересня 2021 по серпень 2022 становить 448 131,01 грн., при цьому загальна сума утримань становить 221 695,98 грн. Довідка про доходи від 06.11.2023 містить відомості щодо загальної суми нарахування доходу відповідача за період з вересня 2022 по жовтень 2023 року становить 470 671,08 грн., при цьому загальна сума утримань становить 242 799,70 грн. Довідка про доходи від 15.10.2024 містить відомості щодо загальної суми нарахування доходу відповідача за період з 01.09.2023 по 30.09. 2024 року становить 359 101,19 грн., у тому числі матеріальна допомога 10 990,35 грн., при цьому загальна сума утримань за виконавчими документами становить 153 078,12 грн. Відповідач в обґрунтування відзиву зазначає про те, що ним стабільно та в повному обсязі сплачуються аліменти на утримання спільних дітей, при цьому позивач вказане твердження не заперечувала, однак зазначила про те, що відповідач сплачує кошти на утримання спільних дітей виключно на виконання судових рішень щодо стягнення аліментів, і це не може впливати на її право на звернення до суду про стягнення додаткових витрат на дітей. Окремо зазначає, що згідно отриманих ним розрахункових листів та довідки про доходи №120/36-749 від 15.10.2024 р. з нього за період з 1.03.2024 р. по 01.10.2024 р. було стягнуто за виконавчими документами 83 023,91 грн. при загальному доході 165126, 53, що складає 50,3 % та доводить, що станом на 01.10.2024 р. переплата по аліментам залишається більшою, ніж 14 553, 52 грн. Враховуючи вищевикладене та факт отримання даного позову, ним було подано клопотання до бухгалтерії НМУ ім. О.О. Богомольця від 17.10.2024 р. (копія додається, вхідний номер 1758-с від 18.10.2024 р.) та аналогічне клопотання до Деснянського відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.10.2024 р. (копія додається, зареєстроване 18.10.2024 р.) з проханням проведення перерахунку за виконавчими провадженнями [NUMBER], № 65775692 та № 58838508 станом на 01.10.2024 р. Також просить зауважити, що за період 01.09.2022 р. по 01.10.2024 р. згідно довідок про доходи за виконавчими документами було утримано 36 6418,49 грн. при загальному доході 62 5186,48 грн., що складає 58,6 %. Суд вважає за необхідне зауважити, що сплата аліментів не звільняє відповідача, як батька, від сплати додаткових витрат на дітей та, зокрема поділ спільного майна подружжя та/або, відповідно, грошова компенсація частки від спільного мана і додаткові витрати на дітей - не є тотожними поняттями. Окрім того, питання щодо невірного нарахування чи не нарахування аліментних зобов`язань вирішуються виконавчою службою чи установою (підприємством), де відраховуються аліментні зобов`язання. Також, Відповідач зазначає, що переплата по аліментам станом на 01.10.2024 р. за виконавчими провадженнями [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER], залишається такою ж самою як і станом на 01.03.2024 року - 14 553,52 грн. Однак в той же час, Відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, а саме розрахунку заборгованості від виконавця Деснянського відділу ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), який би підтверджував переплату Відповідача [PERSON] по аліментам. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України N3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, щодо передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Постановою Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Згідно з ч. 2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19). Суд, приймаючи рішення, перш за все враховує, що з дотриманням рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 7 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Позивач звертаючись до суду зазначає про те, що донька [PERSON] має залізофолієводефіцитну анемію у зв`язку з целіакією, та синдром мальабсорції, яка потребує постійного прийому препаратів заліза, фолієвої кислоти та вітаміну Д. Позивач вказує, що молодший син [PERSON] має гастроентерологічну патологію, синдром мальабсорції, рецидивуючі ацетонемічні стани, в зв`язку з чим проходив стаціонарне та амбулаторне лікування, остеопенію, вегетативну дисфункцію, потребує постійної медикаментозної корекції та медичних обстежень, безглютенового та безлактозного спеціального харчування. На підтвердження наявності у дітей зазначених діагнозів позивачем надано копії рахунків та висновків лабораторних досліджень, виписок з медичних карток, консультативні огляди профільних лікарів, зокрема: лікаря-гастроентеролога, лікаря-алерголога дитячого, лікаря-педіатра, лікаря-офтальмолога, лікаря-ендокринолога, а також копіями квитанцій про сплату лікарських препаратів та дієтичних продуктів харчування. Дослідивши надані докази, суд приходить до переконливого висновку про те, що понесені позивачем витрати на медичні дослідження, лабораторні аналізи, купівлю лікарських препаратів відносяться до додаткових витрат, оскільки пов`язані з хворобами дітей, та є тими особливими обставинами, наявність яких пов`язана з можливістю стягнення додаткових витрат, та зумовлені медичними показаннями і є необхідними для дітей з урахуванням рекомендацій та показань лікарів. Суд не погоджується із запереченнями відповідача, викладеними у відзиві та у запереченнях на відповідь на відзив з приводу того, що витрати на придбання продуктів харчування, а саме: печива Гуллон, печива Марія , хлібців кукурудзяних, сумішей для випікання Бебік , макаронів Галіарі , хлібців рисових, снеків мультизлакових Бранч , сиру безлактозного та інших не належать до додаткових витрат. Позивачем на підтвердження вказаного надано докази, які не спростовано стороною відповідача, зокрема медичні висновки, у відповідності до яких донька [PERSON] та син [PERSON] дійсно потребують особливого дієтичного харчування без вмісту глютену, а отже такі витрати суд відносить до додаткових витрат, половину вартості яких має компенсувати відповідач. Також, критично суд ставиться до твердження відповідача [PERSON] з приводу необхідності здійснення огляду дітей та здійснення лабораторних досліджень в медичних закладах державної форми власності, а не приватної, оскільки останнім не надано обґрунтованих доказів та не наведено норм права, у відповідності з якими це можна розцінювати як обов`язок позивача. Варто зауважити, що статтею 49 Конституції України визначено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Отже, зважаючи на викладене, кожна особа не може бути позбавлена права вибору медичного закладу в незалежності від його форми. Також, посилання відповідача на те, що в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, така медична допомога має надається безоплатно, суд не бере до уваги. Оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження, якими саме закладами охорони здоров`я в м.Києві, за місцем проживання дітей, були укладені договори з Національною службою здоров`я України для забезпечення в 2024-2025 році доступу до якісного та безоплатного лікування, що відповідає Постанові КМУ від 25.04.2018 №410 «Про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичної гарантії» та Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення». Понесені позивачем витрати на купівлю ноутбука, суд вважає такими, що не відносяться до додаткових витрат, викликаних особливими потребами, а є витратами, пов`язаними із звичайним способом життя і позивачем не надано відповідних медичних призначень та інших вагомих доказів, якими б підтверджувалася необхідність витрат на придбання саме таких товарів та послуг, а отже в цій частині позовних вимог слід відмовити. Згідно з положеннями ч. 3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що всупереч обов`язку доказування відповідачем не наведено наявності істотних обставин, які б виключали його обов`язок брати участь у додаткових витратах на дітей або впливали на зменшення його частки участі у таких витратах. Суд, враховуючи наведені обставини, приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача додаткових витрат у відповідності до розрахунку: 105 420, 69 грн. (загальна сума нарахований додаткових витрат) - 14 999 грн. (вартість ноутбука НР 25009 (9V1ESAT) = 91 498,16 грн. : 2 (50 %) = 45 210, 85 грн., що становить половину від загальної суми понесених позивачем витрат. Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах про оплату додаткових витрат на дитину. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у розмірі 1 211,20 грн. суд покладає на відповідача.

Outcome: partial