Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту. Короткий виклад позовних вимог 27.04.2021 між ТОВ "Вендор-Фінанс" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту, за умовами котрого відповідач отримав кредит в сумі 3000 грн, зі сплатою 2% процентів за кожен день користування, на строк до 11.05.2021. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 78360 грн, що складається з тіла кредиту 3000 грн, процентів - 75360 грн. Після укладення декількох договорів факторингу, позивач 13.12.2023 набув право вимоги до відповідача за вказаним договором кредиту, а тому просить стягнути на його користь наявну заборгованість у розмірі 78360 грн. Рух справи Ухвалою суду від 22.10.2024 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Позивач у судове засідання не з`явився, відповідно до позовної заяви просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини 27.04.2021 між ТОВ "Вендор Фінанс" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № ВН03-00666 (а.с. 3-4, 5, 6), за умовами якого він отримав кредит у розмірі 3000 грн строком на 14 днів, а саме до 11.05.2021 (п. 1.4, 1.5), з можливістю пролонгації договору, а також сплатою процентів у розмірі 2% за кожен день користування (п.1.6). Згідно п.2.6 договору у разі неповернення кредиту (повністю або частково) після закінчення строку користування кредитом, та за відсутності умов щодо його автоматичної пролонгації, позичальник сплачує проценти за користування коштами у розмірі 2% від суми неповернутого кредиту за кожен день користування, протягом 15 днів, після чого нарахування процентів припиняється. Паспортом кредиту, додатоком № 6 до договору, з підписом відповідача підтверджено про його ознайомлення з умовами надання кредиту (а.с. 7) Видатковим касовим ордером від 27.04.2021 підтверджено отримання відповідачем кредиту у розмірі 3000 грн (а.с. 9) 05.09.2022 між ТОВ "Вендор-Фінанс" та ТОВ "Кредити готівкою" укладено договір факторингу №1-09Ф за яким перехід прав вимоги відбувається в день підписання сторонами реєстру прав вимоги (а.с. 12-15). Додатком до цього договору, затверджено реєстр прав вимоги, які перейшли до набувача [INFO] , зокрема за зобов`язаннями відповідача (а.с. 16). 12.12.2023 між ТОВ "Кредити готівкою" та ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого право вимоги за зобов`язаннями відповідача перейшло до нового кредитора (а.с.19-21). Реєстр від 12.12.2023 (а.с. 21). 13.12.2023 між ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" та [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги і це право за зобов`язаннями відповідача на суму 78360 грн перейшло до позивача (23-26), реєстр (а.с. 25). Позиція суду Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно до ст. 512 ЦК України , кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою . Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України , правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За обставин даної справи судом із досліджених доказів встановлено, що відповідач уклав договір про надання фінансових послуг № ВН03-00666 від 27.04.2021, отримав кредит у розмірі 3000 грн, проте не повернув його. Сторони договору погодили розмір, порядок та строки сплати процентів за договором. Так, за умовами п. 1.5 договору кредитні кошти надаються на 14 днів зі сплатою 2% за кожен день користування, тобто до 11.05.2021 (п.1.6). Також п.2.6 цього договору визначено, що у разі неповернення кредиту (повністю або частково) після закінчення строку користування кредитом, та за відсутності умов щодо його автоматичної пролонгації, позичальник сплачує проценти за користування коштами у розмірі 2% від суми неповернутого кредиту за кожен день користування, протягом 15 днів, після чого нарахування процентів припиняється. З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 11) видно, що відповідач не повернув кредит та не сплачував проценти. Як встановлено умовами договору кредиту його сторони узгодили сплату процентів упродовж строку кредитування 14 днів та 15 днів після виникнення заборгованості. Отже, за умовами договору кредиту обґрунтований розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача 1740 грн (3000*2%=60; 14+15*60=1740). Оскільки строк дії договору закінчився 11.05.2021, договір не було пролонговано, а проценти за умовами договору кредитор мав право нараховувати ще впродовж 15 днів, а тому з 29.05.2021 права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак нарахування 2% від суми кредиту за період з 29.05.2021 до 09.2024 року є безпідставним. Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові ВП ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Після визначеного сторонами спливу строку кредитного договору боржник несе відповідальність в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. У даній справі позивач не просить застосувати ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги заявлені позовні вимоги, суд доходить висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача заборгованість за договором кредиту в розмірі 3000 тіло кредиту, 1740 грн проценти. Розподіл судових витрат Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а також часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 73,27 грн (4740х100:78360=6,05%, 1211,20х6,05%=73,27), а компенсацію іншої частини судового збору в розмірі 1137,93 грн здійснити за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial