Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) через представника адвоката Крамара Володимира Петровича звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 26.11.2008 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 17.12.2021 розірвано. За час перебування у шлюбі, за спільні кошти, подружжям придбано у спільну сумісну власність майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира зареєстрована на праві власності за відповідачем [PERSON] . Позивач вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, однак згоди щодо поділу спільного майна в добровільному порядку ними не досягнуто. На підставі наведеного, у зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, [PERSON] , з урахуванням уточнених у судовому засіданні представником позивача позовних вимог, просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 13.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено у справі судове засідання на 06.02.2025. 04.02.2025 представник відповідача - адвокат Костишин В.М. подав до суду заяву про визнання позову. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Представник позивача адвокат Крамар В.П. у судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 частки спірної квартири, уточнені позовні вимоги підтримав повністю, просив такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Костишин В.М. у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю з урахуванням їх уточненння, не заперечував щодо задоволення позову. Відповідно до частини четвертої статті 206\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також враховуючи визнання представником відповідача позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.11.2006. Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 17.12.2021 у справі №951/788/21, яке набрало законної сили 17.01.2022, шлюб між ними розірвано (а.с. 8-9). За час спільного проживання подружжям однією сім`єю сторони набули у спільну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якої становить 43,1 кв.м., житлова 32,6 кв.м., що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав. Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 29.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Козівського районного нотаріального округу Боднаруком В.Б. та зареєстрованого у реєстрі за №1367 (а.с. 11-12). Згідно Інформаційної довідки №744 від 27.12.2024, виданої КП «Козівське БТІ» Козівської селищної ради, квартира складається із підвалу площею 8,6 кв.м. (8), коридору площею 2,5 кв.м. (5-1), кухні площею 5,6 кв.м. (5-2), кімнати площею 18,6 кв.м. (5-3), кімнати площею 14,0 кв.м. (5-4), санвузла площею 2,4 кв.м. (5-5), загальна площе квартира 43,1 кв.м., житлова площа 32,6 кв.м. (а.с. 13). Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд дійшов переконання, що спірні правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу\~України (далі СК України) та Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України). Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з частинами першою та другою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України). За змістом частини першої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Судом установлено, що спірна квартира набута та зареєстрована за [PERSON] під час перебування сторін у шлюбі. Докази того, що вказане майно є особистим приватним майном відповідача, суду не надані. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відтак суд вважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачем той факт, що квартира, загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 32,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована на ім`я [PERSON] під час перебування сторін у шлюбі, а тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу між ними у рівних частках. Наявність обставин, які давали б підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності, суд не встановив. Отже, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною першою статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні\~до суду\~з цим\~позовом позивачем\~сплачено судовий\~збір у\~розмірі 1211,20\~грн відповідно\~доквитанції\~до платіжної\~інструкції на\~переказ готівки\~№0.0.4115687492.1\~від 08.01.2025 (а.с. 5). Ураховуючи, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,60 грн, а решту 50 відсотків судового збору у розмірі 605,60 грн - стягнути з відповідача.

Outcome: approved