Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-29 00:00:00

У вересні 2024 року представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість в розмірі 24 681, 53 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. та сплачений судовий збір. Мотивував вимоги тим, що 03.11.2020 року між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 00020112165. Вказав, що кредитодавець свої зобов`язання за Договором позики виконав в повному обсязі, в той час як відповідач не здійснив жодного платежу на погашення наявної заборгованості. В подальшому, 30.06.2021 року ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу № 20210630-Ф/2. Таким чином, позивач набув статусу кредитора та отримав прав грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «ФОРЗА», включно і до [PERSON] . У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики, станом на 06.09.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 24 681,53 грн. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 10.09.2024 справу направлено за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою судді Києво Святошинського районного суду Київської області від 18.10.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечив щодо винесення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання. Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подала відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач не надала до суду відзив, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання, та те, що представник позивача надав згоду на проведення судового засідання у відсутність відповідача, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.11.2020 року між ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА», та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 00020112165 про надання споживчого кредиту. На умовах Кредитного договору Кредитодавець надав Відповідачу кредит у гривні на умовах передбачених Договором про споживчий кредит № 00020112165 від 03.11.2020 року у розмірі 6329,00 грн, який перераховано на карту позичальника № [NUMBER] через платіжна система «Fondy»- дата проведення платежу 26.12.2022 року, додано до позовної заяви; Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами з кінцевим терміном погашення не пізніше 26.11.2020 року (п. 5.5.), процентна ставка за користування коштами кредиту становить 1,85 % (процентів) річних, тип процентної ставки - фіксована (п. 5.12.). 30.06.2021 року ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу № 20210630-Ф/2. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 1 від 30.06.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда Ф » набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9 139,16 гривень, з яких: 6329,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу, 2810,16 гривень сума заборгованості за користування позикою. Зважаючи на ті обставини, що відповідач, належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 28.06.2024 року утворилась заборгованість за Договором № 00020112165 від 03.11.2020 року. Кредитодавець свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Кредитного договору. Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору у випадку порушення чи неналежного виконання Позичальником умов цього Договору, Кредитодавець з дотриманням вимог законодавства, має право здійснювати регулювання простроченої заборгованості та/або стягнути заборгованість в примусовому порядку та/або відступати , передавати свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб без згоди Позичальника. В порушення вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач не виконав свої зобов`язання та припинив вносити платежі, передбачені умовами Кредитного договору, як повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом та комісії . У зв`язку із припиненням здійснення платежів на виконання Кредитного договору у Відповідача утворилася заборгованість за Кредитним договором. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі. Отже сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Статтею 526 Цивільного кодексу України, визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Приписами ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. На підставі викладеного суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір про надання споживчого кредиту від 03.11. 2020 року № 00020112165 підписаний [PERSON] шляхом введення через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатору, що свідчить про укладання між сторонами правочину, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по тілу кредиту, та частково відсотків за користування кредитними коштами. Дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд установив, що факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується договором № 00020112165 від 03.11.2020 року та іншими належними доказами. Разом з тим, позивачем заявлено вимоги також про стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 2 810,16 грн., заборгованість по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору 14240,25 грн, інфляційне збільшення в розмірі 1302,12 грн. Позивачем не надано належних і допустимих доказів для підтвердження правильності розрахунку відсотків, їх розмір та порядок нарахування не доведено у спосіб, передбачений законом. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів визначаються договором, але нараховані суми мають бути доведені та відповідати принципам розумності та справедливості ( ч.3 ст.3, ч.1, ст..13 ЦК України ). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається. Ненадання позивачем належних доказів на підтвердження розміру нарахованих відсотків є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог. Враховуючи викладене, а також положення ст. 526, 530, 610, 1048, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по процентам за користування кредитом. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем не надано Акт прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 20240829-1 від 29.08.2024, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда Ф» сплатило послуги за надання правничої допомоги адвокату в розмірі 7000,00 грн. Таким чином матеріалами справи не підтверджено, що представником позивача були надані належні та допустимі докази на підтвердження заявленого розміру витрат, пов`язаних з правовою допомогою, співмірності обсягу послуг, наданих адвокатом. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Позивачем надано лише розрахунок суми судових витрат за позовом позивача до [PERSON] за договором позики № 00020112165 від 03..11.2020 року. Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Згідно ч.5, 6 ст.137ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Між тим, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial