Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету КМР звернувся до суду з позовом, в якому просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; передати малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , під опікування органу опіки та піклування виконавчого комітету КМР до вирішення питання влаштування до сімейних форм виховання; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів на дитину, але не меншому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею 18-річного віку на користь майбутнього опікуна чи осіб, яким дитина буде передана на виховання; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів на дитину, але не меншому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею 18-річного віку на користь майбутнього опікуна чи осіб, яким ди тина буде передана на виховання; судові витрати покласти на відповідачів. На обґрунтування позову зазначено, що підставою для звернення органу опіки та піклування виконавчого комітету КМР з даною заявою є необхідність захисту прав та інтересів малолітніх [PERSON] та [PERSON] , які в силу свого віку не мають можливості самостійно захистити свої права. Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До 2023 року [PERSON] у відношенні до дітей була одинокою матір`ю. Відомості про батьків дітей були зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Однак, у лютому 2023 року батьками дітей [PERSON] та [PERSON] визнано малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим були зроблені зміни до актових записів. У відношенні до [PERSON] , [INFO] , [PERSON] так і залишилася одинокою матір`ю. 10 жовтня 2023 року за направленням служби малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як таких, що залишилися без батьківського піклування влаштовано до КНП КМР «Міська лікарня № 9». 19 жовтня 2023 року діти переведені до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» КМР, де і перебувають на теперішній час. [INFO] мати дітей [PERSON] померла. Відповідно до інформації КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» КМР від 29 квітня 2024 року, за час перебування малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , окрім матері, яка відвідувала дітей до 12 листопада 2023 року, ніхто дітей не навідував, долею їх не цікавився. Рішенням виконавчого комітету КМР від 24 квітня 2024 року малолітню [PERSON] , [INFO] , влаштовано в дитячий будинок сімейного типу [PERSON] та [PERSON] . Спеціалістами служби 01 травня 2024 року відвідано адресу проживання по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] і, зі слів сусідів, стало відомо, що дані громадяни ромської національності виїхали за межі України та більше року за даною адресою не мешкають. Питання доцільності/недоцільності звернення до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради 10 квітня 2024 року. Члени комісії, розглянувши матеріали, зібрані службою у справах дітей міської ради, одноголосно прийняли рішення про доцільність звернення із позовною заявою до суду. [PERSON] і [PERSON] , маючи малолітніх дітей, в порушення вимог ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», якою передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, не виконують належним чином батьківські обов`язки по вихованню, лікуванню та утриманню дітей. 05 липня 2024 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. 30 липня 2024 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав відзив на позов, у якому зазначив, що відповідач [PERSON] не визнає пред`явлені до нього позовні вимоги в повному обсязі і з цього приводу зазначає наступне: як тільки йому восени 2022 року стало відомо, що від стосунків з [PERSON] ( [PERSON] ) у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , то він вчинив дії, направлені на те, щоб юридично визначити свій статус, як батька [PERSON] , у зв`язку з чим ним було подана відповідна заява про визнання батьківства, що стало підставою для внесення змін до актового запису про народження. З цього часу [PERSON] став приймати участь в вихованні та утриманні [PERSON] , що полягало відвідуванні дитини за місцем її проживання та передачі її матері грошових коштів на потреби доньки. Натомість спілкування з дитиною мало, з боку її матері, певні перешкоди, оскільки остання почала ставити можливість зустрічі [PERSON] з донькою в залежність від надання ним грошових коштів не тільки на утримання доньки, а також і на її (матері) особисті потреби. З цього приводу між [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] стали виникати суперечки, наслідком яких було обмеження його у спілкування з донькою, з боку її матері, та обмеження інформації щодо дитини. Як тільки [PERSON] дізнався про те, що дитина залишилася без матері та була поміщена дитячого інфекційного відділення КНП КМР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», то він одразу став її щоденно відвідувати в даному медичному закладі, цікавитися її станом здоров`я, та придбавати для дитини усі їй необхідні речі. Після поміщення дитини до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», [PERSON] продовжив її відвідування в даному центрі, приймав участь в її вихованні та витрачав грошові кошти на потреби дитини, що спростовує такі підстави позову про позбавлення його батьківськи прав та стягнення аліментів, як невідвідування дитини та незацікавленість в її долі. [PERSON] мав і на теперішній час має наміри, щоб його донька [PERSON] проживала разом з ним, але нажаль це не є можливим, оскільки він разом зі своєю дружиною [PERSON] та їх двома малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають у двокімнатній квартирі [ADDRESS] , яка перебуває у власності його теші [PERSON] , при цьому, ані власниця квартири, ані дружина [PERSON] , ані його діти не висловлюють бажання, а навпаки, висловлюють заперечення, щоб разом з ними проживала ще одна дитина. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів. 21 жовтня 2024 року від представниці позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] , у якій вона зазначила, що за період 2022-2023 років до служби зверталися сусіди по [ADDRESS] , староста Карнаухівського старостинського відділу та суб`єкти соціальної роботи (КЗ «Ліцей №37», КЗ «Центр надання соціальних послуг» КМР, Кам`янське районного управління поліції ВП № 2) з інформацією щодо невиконання батьківських обов`язків матір`ю [PERSON] відносно своїх дітей та скрутного матеріального становища родини. За місцем проживання дітей [PERSON] не були створені належні умови для проживання та розвитку, тому малолітню [PERSON] , [INFO] , було влаштовано 11 квітня 2023 року до КИП КМР «Міська лікарня № 9» для проходження необхідного медичного обстеження. За час перебування [PERSON] в лікарні з 11 квітня 2023 року по 19 жовтня 2023 року долею дитини ніхто не цікавився, не відвідував та матеріально не допомагав. З метою захисту прав та інтересів малолітньої, [PERSON] , [INFO] , як таку, що залишилася без батьківського піклування, 19 жовтня 2023 року було направлено до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» КМР для вирішення її подальшої долі, де вона і перебуває на теперішній час. Відповідно до довідок з КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» КМР малолітню [PERSON] , окрім матері, до 12 листопада 2023 року ніхто в закладі не відвідував, а тільки з серпня 2024 року до [PERSON] чотири рази [PERSON] приходив до центру реабілітації. Директором центру соціально-психологічної реабілітації дітей [PERSON] при співбесіді наголошувалося, що малолітня [PERSON] перебуває в закладі тривалий час, тому він, як єдиний законний представник дитини, відповідно до чинного законодавства, зобов`язаний забрати доньку з закладу та належним чином виконувати свої батьківські обв`язки, але на сьогоднішній день [PERSON] продовжує перебувати в закладі. Відповідно до інформації Карнаухівського старостинського округу, діти [PERSON] перебували в складних життєвих обставинах та інформації щодо піклування або участі у вихованні малолітньої [PERSON] немає. Тобто, за той час коли родина [PERSON] мешкала у с. Карнаухівка та потребувала матеріальної допомоги і підтримки, жодного разу ні від сусідів, ні від мешканців селища не надходило інформації про [PERSON] , який повинен був виконувати свої батьківські обв`язки та не допускати знаходження дитини в складних життєвих обставинах. [PERSON] письмово та усно до служби у справах дітей з питання участі у вихованні, а також визначення часу спілкування з донькою не звертався та позовної заяви до суду не подавав. Також [PERSON] не порушував питання щодо позбавлення матері [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] . [PERSON] у відзиві зазначає, що він має наміри, щоб його донька [PERSON] проживала разом з ним, але нажаль це не можливо, оскільки він разом зі своєю дружиною [PERSON] та спільними малолітніми дітьми проживають у двокімнатній квартирі, ані дружина, ані діти не висловлюють бажання, а навпаки висловлюють заперечення щодо того, щоб разом з ними проживала ще одна дитина, а це свідчить про те, що відповідач відповідно до чинного законодавства ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дитини та до служби у справах дітей не з`являється, тим самим позбавляє малолітню [PERSON] на право проживати в сімейному оточенні та в атмосфері батьківської турботи. Просить суд у повному обсязі задовольнити вимоги органу опіки та піклування міської ради та позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 17 січня 2025 року підготовче судове засідання було закрито, а справа була призначено до судового розгляду по суті. Представниця позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову. Зазначила, що обидва відповідача під час усиновлення надали адресу: [ADDRESS] , на яку потім виходили відповідні служби та склали акт. Реальну адресу проживання вони не вказували. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що його довіритель позов не визнає. Він не знав, що у нього народилася дитина, це йому стало відомо лише восени 2022 року і він одразу вчинив дії по визнанню батьківства. На момент визнання батьківства він знаходився у шлюбі з іншою жінкою, з якої вони мають двох неповнолітніх дітей. Йому не відомо, довіритель не казав йому, чи це пов`язано з відстрочкою від призову до ЗСУ. Дитина залишилась проживати з матір`ю, а [PERSON] зі своєю родиною. Мати [PERSON] почала перешкоджати у можливості спілкуватись з дитиною, висувала такі умови, що побачитися з дитиною було можливо лише передавши їй грошові кошти, у зв`язку з чим у [PERSON] не завжди була можливість бачитися з донькою, а він хотів бачитися. Через це [PERSON] не знав, що матір [PERSON] померла. Про це він дізнався у серпні 2024 року, коли дитина була поміщена до лікарні. Тоді він одразу почав відвідувати її у лікарні, щоденно, з 13 серпня 2024 року по 22 серпня 2024 року. [PERSON] про це стало відомо 15 серпня 2024 року. [PERSON] відвідував дитину, приносив смаколики, іграшки та речі, необхідні для життєзабезпечення дитини. Після лікарні дитина була поміщена до центру соціальної реабілітації дітей КМР і [PERSON] відвідував її і там, приносив солодощі, цікавився станом здоров`я, телефонував їй на телефон, який він їй подарував. У [PERSON] не було можливості забрати дитину до себе додому, оскільки він проживає у двокімнатній квартирі, де, окрім нього, проживають його дружина та двоє їх синів, 2014 і 2019 року народження. Побутові умови не давали йому можливості поселити дівчину у кімнату, де живуть два хлопця. Крім того, його дружина заперечувала проти цього. Квартира, у якій вони проживають, належить тещі [PERSON] , яка також заперечувала проти проживання чужої дитини у її квартирі. [PERSON] не звертався з заявами про перешкоджання йому в участі у вихованні, бо сподівався, що все владнається. [PERSON] хоче забрати дитину, але у нього немає такої можливості. У разі відмови у позові, він далі буде продовжувати дії, направлені на утримання і виховання дитини, а при виникненні такої можливості забере її. [PERSON] готовий матеріально забезпечувати доньку і надавати кошти на її утримання. До сьогодення він не вчиняв таких дій, бо центр не приймає грошей. Представниця третьої особи [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що за положенням Центру та постанови КМУ № 866 від 24 вересня 2008 року, діти мають перебувати у центрі до дев`яти місяців, а у окремих випадках - до дванадцяти. [PERSON] та [PERSON] перебувають у центрі більше року. У родині їх три сестри, але [PERSON] влаштували до дитячого будинку сімейного типу, бо вона має статус дитини-сироти. А [PERSON] та [PERSON] знаходяться у них, бо у них є батьки - [PERSON] і [PERSON] відповідно. [PERSON] та [PERSON] також бажають потрапити до [PERSON] у сім`ю, але не можуть, бо у них є батьки. Згідно законодавства, неможливо роз`єднувати рідних братів і сестер, проте центр не може вчиняти будь-яких дій щодо подальшої долі дітей до позбавлення відповідачів батьківських прав. Дівчата у них тимчасово, бо кожна дитина має право виховуватися у сім`ї, а у них вони не адаптується до життя. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України, був повідомлений належним чином. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , відомості про батька - [PERSON] внесені до актового запису про народження [PERSON] [INFO] на підставі його заяви про визнання батьківства, що підтверджуються копією свідоцтва про народження, актовий запис № 08, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 00042210989 від 08 листопада 2023 року (а.с. 10, 12-13). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , відомості про батька - [PERSON] внесені до актового запису про народження [PERSON] [INFO] на підставі його заяви про визнання батьківства, що підтверджуються копією свідоцтва про народження, актовий запис № 221, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 00042040938 від 27 жовтня 2023 року (а.с. 11, 14-15). Родина [PERSON] була визнана як така, що опинилася у складних життєвих обставинах та взята під соціальний супровід Кам`янським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді через неодноразові звернення і скарги (в усній та письмовій формі) від мешканців вулиць Кленова та Тополина у селищі Карнаухівка щодо багатодітної матері [PERSON] , яка безвідповідально ставиться до виховання своїх трьох дітей, в тому числі [PERSON] (2013 р.н.) та [PERSON] (2016 р.н.), а саме: діти [PERSON] постійно були голодні, брудні, одягнені не по сезону, пропускали заняття у школі без поважних причин, часто хворі, у зв`язку з чим неодноразово проходили обстеження у медичних закладах. [PERSON] зловживала алкоголем, в будинку, де вона мешкала з дітьми, знаходилися сторонні особи, які разом з нею розпивали спирті напої, вели аморальний спосіб життя. За час, поки родина [PERSON] мешкала у селищі Карнаухівка, інформації про громадян [PERSON] та [PERSON] щодо виконання ними батьківських обов`язків по відношенню до [PERSON] (2013 р.н.) та [PERSON] (2016 р.н.) не надходило. Ці обставини підтверджуються листами КЗ «Ліцей № 37 ім. Максима Самойловича» КМР за вих. № 658 від 05 жовтня 2023 року та вих. № 516 від 08 вересня 2023 року, листами відділу з питань інфраструктурного розвитку Карнаухівського старостинського округу КМР за вих. № 237/01-05 від 28 листопада 2022 року та вих. № 281/01-05 від 16 жовтня 2024 року, письмовим зверненням мешканців с. Карнаухівка, листом КЗ «ЦНСП» КМР за вих. № 1436/01-05 від 31 серпня 2023 року, зверненням на урядову гарячу лінію від 06 квітня 2023 року, листом ВП № 2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській обл. за вих. № 44-21/15/6387 від 07 червня 2023 року, направленням малолітніх [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на медичне обстеження до КНП КМР «Міська лікарня № 9», направленням [PERSON] до КЗ «ЦСПРД» КМР, листом (а.с. 74, 74 оберт, 75, 76, 76 оберт, 77, 77 оберт, 78, 78 оберт, 79 оберт-80). З 19 жовтня 2023 року до теперішнього часу [PERSON] та [PERSON] знаходяться у Комунальний заклад "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей", за час їхнього перебування у закладі, окрім матері, яка відвідувала дівчат до 12 листопада 2023 року, [PERSON] ніхто не навідував, її долею не цікавився. [PERSON] почав відвідувати доньку [PERSON] з кінця серпня 2024 року, тобто після подання вказаного позову, був у закладі чотири рази, при кожному відвідуванні батько приносив дівчинці солодощі та цікавився долею доньки у телефонному режимі, зі слів [PERSON] , батько подарував їй телефон, коли вона перебувала на лікуванні в КНП КМР «МЛШМД». Ці обставини підтверджуються довідками за вих. №№ 262, 261 від 29 квітня 2024 року та вих. № 404 від 27 вересня 2024 року (а.с. 16, 17, 79, 119). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 486 (а.с. 21). Відповідач [PERSON] 17 лютого 2024 року перетнув державний кордон України з Республікою Польщею у пункті пропуску «Краківець» і станом на 31 липня 2024 року до України не повертався, що підтверджується листом Державної прикордонної служби України. З метою захисту прав та інтересів малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] , 01 травня 2024 року комісією у складі завідувача організаційно-розпорядчого сектору ССД КМР Таранухи Ж.М. та головного спеціаліста ССД КМР Стоноженко О.Г. було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , яка була зазначена відповідачами [PERSON] та [PERSON] під час внесення змін до актових записів про народження [PERSON] та [PERSON] , як адреса їх постійного проживання. Під час обстеження виявлено, що дані особи більше року за вказаною адресою не мешкають. Ці обставини підтверджуються актом обстеження умов проживання від 01 травня 2024 року (а.с. 20). [PERSON] у період з 13 серпня 2024 року по 22 серпня 2024 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в дитячому інфекційному відділенні КНП КМР «МЛШМД», за час перебування дитини у відділенні [PERSON] щоденно відвідував її з 15 серпня 2024 року по 22 серпня 2024 року, цікавився станом дитини, приносив смаколики, іграшки та необхідні речі для дитини, що підтверджується листом КНП КМР «МЛШМД» за вих. № 1290 від 25 вересня 2024 року (а.с. 63). На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідач [PERSON] участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] , [INFO] , не бере, про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя не піклується, не надає жодної матеріальної допомоги на дитину. Відповідач [PERSON] участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] , [INFO] , не бере, про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя не піклується, не надає жодної матеріальної допомоги на дитину. Лише, після подання до суду вказаного позову декілька раз відвідував її. Суду не доведено належними та допустимими доказами надання відповідачем [PERSON] матеріальної допомоги на дитину [PERSON] та участі останнього у вихованні дитини, як не доведено і вчинення йому будь-яких перешкод у виконанні ним своїх батьківських обов`язків відносно доньки. Згідно висновку служби у справах дітей Кам`янської міської ради № 8вих-20/449 від 15 травня 2024 року (а.с. 8-9), позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи те, що відповідачі самоусунулися від виховання своїх малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] , свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей, як складову виховання, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, не створюють умов для отримання ними освіти, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] і [PERSON] підлягають задоволенню. Оскільки батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей теж підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved