Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивачка просить визнати право власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на легковий автомобіль ACURA MDX 2017 року (VIN [NUMBER] ) у порядку спадкування за законом. Позовна заява мотивована тим, що 10 травня 2013 року [PERSON] уклала шлюб (дошлюбне прізвище [PERSON] ) (далі - Позивач) з [PERSON] [INFO] , свідоцтво про укладення шлюбу додається. В шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON] [INFO] т; [PERSON] [INFO] , копії свідоцтв про народження додано. 9 березня 2021 року [PERSON] придбав легковий автомобіль в США марки ACURA MDX 2017 року (VIN [NUMBER] ). Відповідно до INVOICE №16565728 від 09.03.2021 року [PERSON] сплатив кошти за автомобіль у розмірі 6268,00 доларів США, копія додається. Вказаний автомобіль був доставлений на митну територію України та відповідно до вимог чинного законодавства розмитнений. [PERSON] було отримано автомобіль марки ACURA MDX 2017 року (VIN [NUMBER] ) відповідно до видаткового ордера №224302/1 від 21.08.2021 року, виданий Одеським морським торговельним портом ТОВ «Євротерминал», копія додається. Державною митною службою України Одеською митницею було видане посвідчення про реєстрацію автомобіля марки ACURA MDX 2017 року (VIN [NUMBER] ), серії [NUMBER] від 25.08.2021 року, відповідно до якого можна здійснити реєстрацію транспортного засобу в сервісних центрах МВС України, копія додається. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з: 1. \~ \~ \~ \~однокімнатної квартири [ADDRESS] ; 2. \~ \~ \~ \~легкового автомобіля марки ACURA, тип кузова: універсал, моделі: MDX, колір: білий, виробник: HONDA MFG.OF ALABAMA, LLC, країна виробництва: US, 2017 року випуску, номер кузову (VIN [NUMBER] ). 30 листопада 2022 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Літвінової Яни Миколаївни Харківського міського нотаріального округу, із заявою про прийняття спадщини за законом та на підставі якої була відкрита спадкова справа (№ 69519668 у спадковому реєстрі). Приватним нотаріусом Літвіновою Я.М. було видано постанову про відмову від вчинення нотаріальних дій Позивачу (копія додається), у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності [PERSON] на автомобіль марки ACURA MDX 2017 року (VIN [NUMBER] ). [PERSON] за життя не встиг здійснити реєстрацію транспортного засобу, тому що автомобіль був придбаний пошкодженим на аукціоні в США. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Орос О.В. від 25.10.2023 клопотання представника позивача [PERSON] про заміну первісного відповідача задоволено. Замінено у справі за позовом [PERSON] до Харківської обласної військової адміністрації про визнання права власності на спадкове майно первісного відповідача - Харківську обласну військову адміністрацію на належного відповідача Харківську міську раду. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої В.М. від 23.02.2024 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права власності на спадкове майно за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.04.2024 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивачки [PERSON] адвокат Аніщенко К.М. подала до суду клопотання про проведення розгляду справи без участі позивача та її представника. Позовну заяву підтримують та просять задовольнити. Представник Харківської міської ради подала до суду заяву, в якій вказує на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Ураховуючи викладене, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Харківської міської рада ніяким чином не порушувала права позивачки. Просить розглянути справу без участі особи, уповноваженої діяти від імені Харківської міської ради. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18). У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому вирішив спір по суті за відсутності сторін та їх представників. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить таких висновків. Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 10 травня 2013 року [PERSON] уклала шлюб (дошлюбне прізвище [PERSON] ) з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу срії [NUMBER] , виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 10 травня 2013 року, актовий запис 345 (а. с. 10). В шлюбі народилось двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . 9 березня 2021 року [PERSON] придбав легковий автомобіль в США марки ACURA MDX 2017 року (VIN [NUMBER] ). Відповідно до INVOICE №16565728 від 09.03.2021 року [PERSON] сплатив кошти за автомобіль у розмірі 6268,00 доларів США, копія додається. Вказаний автомобіль був доставлений на митну територію України та відповідно до вимог чинного законодавства розмитнений, про що свідчить електронна декларація. [PERSON] було отримано автомобіль марки ACURA MDX 2017 року (VIN [NUMBER] ) відповідно до видаткового ордера №224302/1 від 21.08.2021 року, виданий Одеським морським торговельним портом ТОВ «Євротерминал», копія додається. Державною митною службою України Одеською митницею було видане посвідчення про реєстрацію автомобіля марки ACURA MDX 2017 року (VIN [NUMBER] ), серії [NUMBER] від 25.08.2021 року (а. с. 16-22). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видиним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) 10 лютого 2022 року (а. с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з: 1. \~ \~ \~ \~однокімнатної квартири [ADDRESS] ; 2. \~ \~ \~ \~легкового автомобіля марки ACURA, тип кузова: універсал, моделі: MDX, колір: білий, виробник: HONDA MFG.OF ALABAMA, LLC, країна виробництва: US, 2017 року випуску, номер кузову (VIN [NUMBER] ). 30 листопада 2022 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Літвінової Яни Миколаївни Харківського міського нотаріального округу, із заявою про прийняття спадщини за законом та на підставі якої була відкрита спадкова справа (№ 69519668 у спадковому реєстрі). Приватним нотаріусом Літвіновою Я.М. було видано постанову про відмову від вчинення нотаріальних дій Позивачу (копія додається), у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності [PERSON] на автомобіль марки ACURA MDX 2017 року (VIN [NUMBER] ) (а. с. 13-15). Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. У постанові Верховного Суду від 19.04.2024 у справі № 621/2677/21 провадження № 61-6634св23 Верховний Суд зазначив, зокрема, що …Суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачка не надала доказів звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та письмової відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, підстави для вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування відсутні. Згідно із частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1298 ЦК України). Відмовивши у позові суд апеляційної інстанції зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що у матеріалах справи немає відомостей про відмову нотаріусом у вчиненні відповідної нотаріальної дії. Встановивши обставини справи та оцінивши докази у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за наявності умов для оформлення спадкових прав нотаріусом і відсутності відмови останнього у вчиненні відповідної нотаріальної дії, зокрема, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, є передчасним, що є підставою відмови в позові. Верховний Суд зауважує, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Водночас згідно з цивільним процесуальним законом оскарження судового рішення в суді касаційної інстанції вимагає від заявника належного обґрунтування касаційної скарги. Верховний Суд зазначає, що зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачці свідоцтва про право на спадщину. У матеріалах справи немає відомостей про відмову нотаріуса у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину. Суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивачка не надала суду доказів того, що нотаріус відмовив їй у видачі цього свідоцтва, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки такий є передчасним . Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 2-390/2006, від 21 лютого 2021 року в справі № 392/1213/17, від 12 січня 2023 року у справі № 299/2447/21 (постанова Верховного Суду від 19.04.2024 у справі № 621/2677/21 провадження № 61-6634св23). Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України у пункті 23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, а також Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відмови нотаріусу у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 328 Цивільного Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з визначених законом підстав набуття права власності є спадкування. Перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців посвідчується свідоцтвом про право на спадщину (статті 1296 Цивільного кодексу України), отримання якого є правом спадкоємця, водночас норма частини 1 статті 1297 ЦК України зобов`язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є рухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Покладаючи на спадкоємців обов`язок отримання свідоцтва про право на спадщину на рухоме майно, законодавець тим самим забезпечує їх можливістю реалізовувати набуте право власності щодо успадкованого рухомого майна. Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 Цивільного кодексу України). За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Лише за відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вказаний висновок викладений зокрема у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року по справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), від 15 січня 2020 року по справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19) та від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18). Розглядаючи спір у даній справі, суд виходить з наступного. Частиною першою,\~пунктами 2,\~4\~частини третьої\~статті 175\~ЦПК України\~передбачено,\~що у\~позовній заяві\~позивач викладає\~свої вимоги\~щодо предмета\~спору та\~їх обґрунтування.\~Позовна заява\~повинна містити,\~зокрема,\~повне найменування\~(для\~юридичних осіб)\~або ім`я\~(прізвище,\~ім`я та\~по батькові\~-\~для фізичних\~осіб)\~сторін та\~інших учасників\~справи,\~їх місцезнаходження\~(для\~юридичних осіб)\~або місце\~проживання чи\~перебування (для\~фізичних осіб),\~поштовий індекс,\~ідентифікаційний код\~юридичної особи\~в Єдиному\~державному реєстрі\~підприємств і\~організацій України\~(для\~юридичних осіб,\~зареєстрованих за\~законодавством України),\~а також\~реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків\~(для\~фізичних осіб)\~за його\~наявності або\~номер і\~серію паспорта\~для фізичних\~осіб -\~громадян України\~(якщо\~такі відомості\~позивачу відомі),\~відомі номери\~засобів зв`язку,\~офіційної електронної\~адреси та\~адреси електронної\~пошти; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. У статті\~48\~ЦПК України\~вказано,\~що сторонами\~в цивільному\~процесі є\~позивач і\~відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до\~статті 50\~ЦПК України\~позов може\~бути пред`явлений\~спільно кількома\~позивачами або\~до кількох\~відповідачів.\~Кожен із\~позивачів або\~відповідачів щодо\~другої сторони\~діє в\~цивільному процесі\~самостійно. Участь\~у справі\~кількох позивачів\~і (або)\~відповідачів (процесуальна\~співучасть)\~допускається,\~якщо: 1)\~предметом спору\~є спільні\~права чи\~обов`язки кількох\~позивачів або\~відповідачів; 2)\~права та\~обов`язки кількох\~позивачів чи\~відповідачів виникли\~з однієї\~підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та розгляду справи судом першої інстанції). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Верховний Суд у постановах неодноразово наголошував, що під час здійснення правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правильне визначення складу сторін у справі є запорукою ухвалення законного і справедливого судового рішення. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Неналежний склад відповідачів є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Слід зазначити, що відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:\~суд прийняв\~судове рішення\~про права,\~свободи,\~інтереси та\~(або)\~обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19, зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків». Отже, у разі якщо судовим рішенням вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не були залучені до участі у справі, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. Суд виходить з того, що позивачем неправильно визначено склад учасників справи, не залучено до участі у справі всіх спадкоємців після смерті [PERSON] . Без їхньої участі суд не може вирішити даний спір, ухвалити законне та обгрунтоване рішення, оскільки судовим рішенням вирішується питання також про їхні права, свободи, інтереси, що не були залучені до участі у справі, та права яких, у разі ухвалення рішення без залучення їх до участі у справі, можуть бути порушені. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , є спадкодавцем. Позивачка [PERSON] , [INFO] , просить визнати в цілому за нею право власності на спадкове майно. Необхідно взяти до уваги, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є дружиною спадкодавця. Та, окрім цього, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є дітьми спадкодавця. Водночас, матеріали справи свідчать, що сторонами, тобто колом учасників справи, визначено: позивачкою - [PERSON] , відповідачем - Харківська міська рада. Зокрема, слід зазначити, що у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 30 листопада 2022 року, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Літвінова Я.М. вказала про те, що 30.11.2022 до неї звернулась [PERSON] за оформленням спадкових прав тп видачу свідоцтв про право на спадщину за законом та про право власності на частки у спільному сумісному майні подружжя як переживша дружина після померлого [INFO] в м місті Харкові чоловіка та батька дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з: - однокімнатної квартири [ADDRESS] ; - легкового автомобіля марки ACURA, тип кузова: універсал, моделі: MDX, колір: білий, виробник: HONDA MFG.OF ALABAMA, LLC, країна виробництва: US, 2017 року випуску, номер кузову (VIN [NUMBER] ). Питання щодо оформлення спадкових прав та визнання за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом спадкоємці повинні вирішувати у судовому порядку. Таким чином, суд звертає увагу, що [PERSON] , яка просить визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, не є єдиним спадкоємцем, оскільки вона та спадкодавець мають дітей, які є спадкоємцями першої черги і також мають право на спадкування. Однак, позивачка неправильно визначила коло учасників справи, до участі у справі інших спадкоємців не залучила, а, за наявності також і інших спадкоємців, відповідачем вказала лише Харківську міську раду. Натомість клопотань про залучення їх як позивачів (співвідповідачів) позивачка також не заявила. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, без залучення до участі у справі всіх осіб, на права та інтереси яких вплине рішення у цій справі, даний спір не може бути вирішений. Суд роз`яснює, що позивач не позбавлена права звернутися до суду з аналогічним позовом повторно, визначивши належний склад, учасників справи, тому її право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не порушено. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed