Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся в суд з вказаним позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - Відповідач). Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С.. В обґрунтування позовних вимог вказав, що в квітні 2024 року йому стало відомо, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано- Франківської області Личук Тарасом Володимировичем видано виконавчий напис за реєстровим № 4863, відповідно до якого із позивача на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» пропоновано стягнути заборгованість, що виникла за кредитним договором № 905/06-034-407 від 18.07.2008 року з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , в сумі 276\~966,58 дол. США.. Даний виконавчий напис знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексія Степановича. В рамках виконавчого провадження (ВП № 63726024), по виконанню виконавчого напису за реєстровим № 4863, приватним виконавцем винесено постанови, серед який і постанова від 09.04.2024 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи позивача по справі. Копія даної постанова, була надіслана приватним виконавцем роботодавцю позивача - ПП «Т-Т Плюс». Вважає, що оспорюваний виконавчий напис є незаконним, так як він вчинений без дотримання вимог Закону України «Про нотаріат» та постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі Перелік). Нотаріус при вчиненні спірного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Розмір заборгованості не є безспірним, а нараховані суми процентів та інших платежів є неспівмірними із сумою заборгованості та періоду часу, за який вони нараховані, оскільки в рахунок погашення заборгованості позивача за кредитним договором № 905/06-034-407 від 18.07.2008 року, рішення Кам`янського районного суду Черкаської області було звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, який був укладений кредитодавцем із [PERSON] , з метою виконання договору кредиту. Крім того кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, коли редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Саме з вказаних обставин позивач звернувся до суду та просить суд визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2024 року по справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні, та надано сторонам строк для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив). 26 листопада 2024 року, ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, витребувано у АТ «Сенс Банк» та приватного виконавця, докази по справі. 19 листопада 2024 року, ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області витребувано докази. Представник позивача в судовому засіданні, вимоги позову підтримав, просив їх задоволити. Представник відповідача за дорученням № 020918/24 від 30.02.2024 року-адвокат Луньова А.Г. в судове засідання не з`явилась. У поданих на позов додаткових поясненнях, просила застосувати у вказаному спорі позовну давність та відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, а у разі задоволення позовних вимог повністю або частково, відмовити у стягненні витрат на правову допомогу за недоведеністю, або зменшити їх розмір. Розгляд справи провести без участі представника позивача. Також надала додаткові письмові пояснення щодо позовних вимог. В поясненнях представник відповідача зазначила, що згідно з останніх правових висновків Верховного суду таких голослівних посилань недостатньо для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Так, у Постанові від 04 листопада 2020 року по справі № 761/17040/18 Верховний суд висловив такий правовий висновок: «Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19))». \~ \~ \~ \~Позовна заява взагалі не містить посилань на відсутність у позивача заборгованості або на неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків заборгованості. Всі необхідні документи були передані стягувачем нотаріусу разом із заявами про вчинення виконавчого напису. Посилання ж позивача на нібито відсутність у нотаріальній справі необхідних документів, є лише його припущенням, що не підтверджене жодними доказами. Позивачем взагалі не спростовано суму боргу за виконавчим написом, жодним чином не доведено, що в нього наявний інший розмір заборгованості перед кредитором, адже боржником не надано доказів того, що на час вчинення виконавчих написів, сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом, жодних доказів відсутності заборгованості або існування заборгованості в іншому розмірі, ніж зазначено у виконавчому написі, позивачем надано не було. Позивачем взагалі не доведено, чим порушує його права вчинення виконавчого напису для погашення заборгованості за кредитним договором при існуючій та неспростованій сумі боргу. Подання позивачем позовної заяви, за наявності заборгованості перед відповідачем, розмір якої ним не спростовано, є спробою ухилення боржника від взятих на себе зобов`язань. \~ \~ \~ \~Предметом стягнення є виключно заборгованість за тілом кредиту та процентами за його користування. Відтак, саме з метою уникнення можливих спорів щодо наявності заборгованості або її розмірів, відповідач не скористався своїм абсолютно правомірним правом на отримання неустойки. Оскільки жодних доказів того, що позивач ознайомлений із матеріалами нотаріальних справ, ним не надано, посилання на ненадання відповідачем нотаріусу повного пакету необхідних документів є лише припущенням. В позові не зазначені ані підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, ані посилання позивача на обґрунтування своїх правових вимог. Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права. Інші учасники, а саме приватний виконавець також в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв. Ні пояснення стосовно спору, ні витребувані судом докази по справі, на адресу суду не надіслав. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов до наступних висновків. Згідно із ч. 1.ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). У частині першій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України\~випадках (стаття 13 ЦПК України). У частині 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи по захист свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі\~статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від цього вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Як встановлено в ході судового розгляду, 24.11.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексієм Степановичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП 63726024).Іншою постановою від 09.04.2024 року, у рамках вищезазначеного виконавчого провадження, приватним виконавцем звернуто стягнення на доходи (боржника)-позивача по справі [PERSON] (а.с.9-14). Дане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису № 4863 від 31.10.2020 року, приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, про стягнення з Позивача на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 905/06-034-407 від 18.07.2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] в сумі 276\~966,58 дол. США, з яких: 112 058 дол. США - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 164 429 дол. США 22 центи - прострочена заборгованість за комісією та процентами; 479 дол. США 36 центи - строкова заборгованість за комісією, та 1500 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Період за який проведено стягнення заборгованості, як зазначено, з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року (а.с.15,16). Згідно відомостей які містяться в матеріалах справи (а.с.37,38), з 01.12.2022 року АТ «Альфа Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк». З обрахованою заборгованістю Позивач не погоджується та вказує, що перед видачею виконавчого напису не було перевірено його на безспірність, також зазначає, що при оформленні договору кредиту, даний договір нотаріально посвідчений не був. Як на підставу неспівмірності зазначену у спірному виконавчому написі, із сумою його заборгованості, та періоду часу за який вони нараховані, послався на кредитний договір № 905/06-034-407 від 18.07.2008 року, іпотечний договір № ІД 1-905/06-034-407\~від 18.07.2008\~року тарішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 18.03.2010 року. Так відповідно до кредитного договору № 905/06-034-407 від 18.07.2008 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», банк надав позивачу кредит в сумі 113 000 доларів США на споживчі потреби під оформлення іпотеки нежитлового приміщення електрозварювальної з козирками та котельні з прибудовами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , з кінцевим терміном повернення боргу 17 липня 2017 року (а.с.17-23). Згідно іпотечного договору № ІД 1-905/06-034-407\~від 18.07.2008\~року,укладеного між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, за договором кредиту № 905/06-034-407 від 18.07.2008 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, наступне нерухоме майно : приміщення електрозварювальної (літ.Ж2), козирок (літ.ж), козирок (літ.ж1), приміщення котельні (літ.Д), прибудова (літ.д1), прибудова (літ.д2), прибудова (літ.д3), огорожа (1-4) загальною площею 274,6 кв.м. що розташовані но [ADDRESS] та належать [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно . Пунктом 1.2 вищезазначеного Договору зазначена вартість предмету іпотеки, а саме 172308 дол. США, що еквівалентно на день укладення договору 833444 грн. (а.с.24-27). Відповідно до рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 18.03.2010 року (справа № 2-107/2010), позовні вимоги Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, було задоволено у повному обсязі. Для задоволення грошових вимог Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» за договром кредиту № 905/06-034-407 від 18.07.2008 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № ІД 1-905/06-034-407 від 18.07.2008 року, в сумі 142\~918,51 дол.США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 1144062,67 грн.. Встановлено спосіб реалізації майна шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Датою набрання рішенням законної сили, є 30.03.2010 року (а.с.28,29). В січні 2012 року, вищезазначене рішення суду було виконане, шляхом реалізації предмета іпотеки за ціною 228800 грн.. Дане підтверджено свідоцтвом про право власності на приміщення електрозварювальної з козирками та котельні з прибудовами, виданого приватним нотаріусом Кам`янського нотаріального округу Черкаської області від 17.01.2012 року, за реєстровим № 82 (а.с.31). Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Суд звертає увагу учасників справи, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (Правова позиція ВС у складі КГС, постанова від 18 березня 2021 року, справа № 902/608/19). Отже вказані обставини, які були встановлені Кам`янським районним судом Черкаської області у рішенні від 18.03.2010 року у справі № 2-107/2010 року, не потребують повторного встановлення і дослідження. З виконавчого напису, який оспорює позивач, вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 01 липня 2017 року по 01 липня 2020 року в розмірі 276 966.58 дол. США, з яких: 112 058 дол. США - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 164 429 дол. США 22 центи - прострочена заборгованість за комісією та процентами; 479 дол. США 36 центи - строкова заборгованість за комісією. Матеріалами справи стверджується, що банк на початку 2010 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто про дострокове повернення кредиту, шляхом реалізації заставленого майна в рахунок погашення основного зобов`язання по договору кредиту. Позовні вимоги було задоволено. Рішення суду набрало законної сили 30.03.2010 року, та було виконане. Звернувшись до суду з вищезаначеним позовом, банк фактично змінив строк виконання зобов`язань позичальника. \~ \~ \~ \~Наведене дає підстави для висновку про те, що виконавчий напис вчинено на погашення заборгованості, яка не є безспірною, оскільки кредитор продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом. Відсутність права нараховувати відсотки за період після реалізації кредитором свого права на дострокове стягнення кредиту, підтверджена постановою Великої Палатою Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що після визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якою передбачено, що позичальник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення з вимого про дострокове повернення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. У такому разі положення абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до позичальника з вимогою про дострокове виконання кредитного договору. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Після 30 березня 2010 року банк втратив право нараховувати відсотки, пеню та інші платежі по договору, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, неустойки поза строком дії кредитного договору, не передбачено. З оспорюваного виконавчого напису вбачається, що АТ «Сенс Банк» нарахував позивачу заборгованість по сплаті відсотків, після 30.03.2010 року, а приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису, у свою чергу не перевірив її що вона є безспірною, не врахував рішення суду, яке набрало законної сили, та було виконане. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 7 лютого 2014 року підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Боржник, який має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому \~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172\~(п.п.3.5 п.3 гл. 16 розд ІІ Порядку). Відповідно до\~ст.18 Цивільного Кодексу\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства (ч.1\~ст.39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~(в редакції, що чинна на час виниклих правовідносин\~вчинення виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~(в редакції, що чинна на час виниклих правовідносин\~вчинення виконавчого напису)\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 закону «Про нотаріат», в редакції, чинній на час виниклих правовідносин). Вчинення нотаріусом виконавчого напису\~це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису\~надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника\~це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками\~наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Із огляду на наведене та з урахуванням приписів стст.15, 16, 18\~ЦК, стст.50, 87, 88\~Закону «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постанові 29.03.2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц, постанові 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 та постанові Верховного Суду у справі № 369/6415/17\~від 26.02.2020 року з подібних правовідносин. За результатами розгляду справи, суд погоджується з доводами позивача та встановив, що приватний нотаріус Плесюк О.С. не пересвідчився у безспірності заборгованості. Крім того, приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис на суму, яка не відповідає безспірній сумі заборгованості, про існування якої позивачу відомо не було. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалася належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Витребувані судом як в приватного виконавця, так і позивача по справі докази, які стосуються предмету спору, суду надані не були, а долучений позивачем кредитний договір, не є нотаріально посвідченим, і тому не може взагалі входити до переліку документів, по яким здійснюється виконавчий напис. Такий висновок суду узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17. Закон дозволяє укладати кредитні договори у простій письмовій формі, але не дозволяє у такому випадку кредитору та нотаріусу здійснювати вчинення виконавчих написів на підставі кредитних договорів, що нотаріально не посвідчувалися. Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не пересвідчився у безспірності вимог до [PERSON] та вчинив виконавчий напис без дотримання вимог ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат", що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Доводи представника відповідача, викладені у додаткових поясненнях від 30.08.2024 року, які описано вище, не спростовують проаналізованих вище доказів у справі, крім того, ці доводи не підкріплені жодним доказом, що свідчать про наявність належних правових підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Щодо доводів представнивка відповідача про звернення позивача [PERSON] до суду з цим позовом з пропуском строку позовної давності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватися тільки за допомогою звернення до суду. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). За правилами статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виконавчий напис - це безумовна вимога про виконання зобов`язаною особою свого договірного обов`язку, що підлягає примусовому виконанню. Цей напис є формою реалізації юрисдикційного захисту, що застосовується у нотаріальному порядку. У досліджуваних правовідносинах така вимога, у першу чергу, спрямована на пред`явлення до боржника претензії щодо виконання свого основного обов`язку, що випливає з кредитного договору. Так, суд, дослідивши всі наявні у справі докази, приходить до висновку, що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, тобто з моменту, коли його майнове право було порушене та підлягало захисту у судовому порядку, а саме з моменту, коли він дізнався про існування оспорюваного виконавчого напису в межах виконавчого провадження № 63726024, тобто коли позивач був повідомлений роботодавцем ПП «Т-Т Плюс» про постанову від 09.04.2024 року, приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. про звернення стягнення на заробітну плату, та його самозверненням із заявою від 06.08.2024 року до приватного виконавця про направлення для ознайомлення матеріалів виконавчого провадження (а.с.8) . Доказів щодо повідомлення позивача про існування спірного виконавчого напису з жовтня 2020 року, отримання позивачем його копії, його повідомлення про відкрите виконавче провадження з 2020 по квітень 2024 року, та отримання позивачем матеріалів виконавчого провадження (копії постанови про відкриття ВП, проведення виконавчих дій тощо) матеріали справи не містять. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що вимога відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності задоволенню не підлягає. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України, згідно із якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачена позивачем сума судового збору - 1211 грн.20 коп., відповідно до до ID квитанції : 7242-1495-5514-1007 від 14.08.2024 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved