Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] при визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки та реєстрації права власності в порядку спадкування та визнання права на майновий пай за заповітом. Свої позовні\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що [INFO] померла\~її баба\~ [PERSON] ,\~після смерті\~якої відкрилась\~спадщина за\~ заповітом на належне їй майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлямм та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельні ділянки загальною площею 3.30 га призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району (теперішнього Володимирського району) Волинської області. Крім вищезазначеного спадкового майна, після смерті спадкодавця залишилось право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вказує, що відповідно до рішення Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області №1/16 від 14 липня 1994 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» її бабі - [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0.25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0.60 га для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться на території Зарічанської сільської ради, Володимирського (колишня назва Володимир-Волинського) району, Волинської області. Крім того, відповідно до Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВЛ №0240994 від 23.09.2002 року [PERSON] було надано право власності на майновий пай часткою в розмірі 0.362 відсотків у фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Маяк» села Суходоли Володимир-Волинського району Волинської області. Окрім неї є спадкоємець першої черги, за законом, а саме дочка покійної, відповідачка по справі - [PERSON] , яка відмовляється від прийняття спадщини. Зазначає, що після усного звернення до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті її баби їй було відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду із зазначеним позовом. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельні ділянки загальною площею 3.30 га призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району (теперішнього Володимирського району) Волинської області; право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельної ділянки площею 0.25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0.60 га для ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться на території Зарічанської сільської ради, Волинська область, Володимирський район (Володимир-Волинський район), що належали [PERSON] відповідно до рішення рішення Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області №1/16 від 14 липня 1994 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» - передано безкоштовно в приватну власність [PERSON] та право власності на майновий пай часткою в розмірі 0.362 відсотків у фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Маяк» села Суходоли Володимир-Волинського району (теперішнього Володимирського району) Волинської області, що належав [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВЛ №0240994 від 23.09.2002 року в порядку спадкування за заповітом, після смерті своєї баби [PERSON] , яка померла [INFO] . В підготовче судове засідання позивачка на розгляд справи не з`явилась, надала до суду письмову заяву згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та слухати справу у її відсутність. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила суд слухати справу у її відсутність. З урахуванням вищезазначеного суд вважає за можливе провести розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав (див. пункт 5), таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла [PERSON] . Згідно довідки № 64 від 27.05.2021, виданої Виконавчим комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . На день смерті була зареєстрована та постійно проживала по [ADDRESS] , що дає підставу вважати позивачку такою, що прийняла спадщину в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , земельних ділянок загальною площею 3.30 га призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району (теперішнього Володимирського району) Волинської області та майнового маю згідно свідоцтва про право на майновий пай серія ВЛ № 0240994 від 23.09.2002. Пережилого подружжя немає. Заповіт від імені покійної посвідчувався секретарем виконкому Зарічанської сільської ради 19.03.2002 за № 08, заборони чи арешту на майно не накладено. На день смерті [PERSON] , за вище вказаною адресою проживала і була зареєстрована позивачка по справі - [PERSON] . Згідно заповіту [PERSON] зробила таке заповітне розпорядження, що все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Судом встановлено, що крім позивачки по справі є спадкоємець за законом, а саме: матір позивачки та дочка покійної - [PERSON] , проте остання від прийняття спадщини в установленому законом порядку відмовилася на користь позивачки, що стверджується її письмовою заявою, яка знаходяться в матеріалах справи. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.06.2002 вбачається, що відповідачка [PERSON] являється рідною дочкою померлої [PERSON] . Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] одружилась та змінила дошлюбне прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ", що стверджується повторною копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 05.08.2002. Як вбачається з копії свідоцтва про переміну прізвища Серії [NUMBER] від 27.06.2002, відповідачка змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " . Згідно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.10.1981 вбачається, що позивачка [PERSON] являється рідною дочкою [PERSON] . Судом встановлено, що позивачка [PERSON] одружилась та змінила дошлюбне прізвище " [PERSON] " на " [PERSON] ", що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 10.01.2002. Згідно витягу № 8275367 від 07.09.2005 Комунального підприєства "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації", житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 75,2 кв. м(житловою площею 57,5 кв. м), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] . Копією державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 3,30 га, серії ІІІ-ВЛ № 025957 від 15 лютого 2002 року, підтверджується, що [PERSON] також на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 3,30( з них 3,18 га ріллі, 0,12 га кормових угідь) для веденння товарного сіліськогосподарського виробництва, що розташована на території Зарічанської сільської ради, Володимир-Волинського району, Волинської області. Як вбачається з копії Рішення про передачу земельних ділянок у приватну власність від 14.07.1994 № 1/16 Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району, Волинської області, [PERSON] , передано у безкоштовну приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства в с.Суходоли, Володимир-Волинського району, Волинської області. Згідно копії Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВЛ № 0240994 від 23.09.2002 року [PERSON] було надано право власності на майновий пай часткою в розмірі 0,362 відсотків у фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Маяк» села Суходоли Володимир-Волинського району Волинської області (копія сертифікату додається, оригінал якого втрачений). Відповідно до відповіді державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори № 1447/01-16 від 04.10.2021 року, позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі статей 1216,1217,1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3ст.1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, як це визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного кодексу України. Положеннями ч.1ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Пунктом «а» ч.3ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, який полягає в наступному. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 4-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органом місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно зі ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Як вбачається з представленого позивачкою копії Рішення про передачу земельних ділянок у приватну власність від 14.07.1994 № 1/16 Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району, Волинської області, [PERSON] , передано у безкоштовну приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства в с.Суходоли, Володимир-Волинського району, Волинської області. За життя [PERSON] зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на вказані земельні ділянки не встигла, оскільки померла [INFO] . Оскільки, приватизація вказаних земельних ділянок не завершена видачею правовстановлюючого документа, нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18. Виходячи з вимог ст.41 Конституції України, ст.5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 0,25\~га для\~обслуговування житлового\~будинку і\~господарських будівель\~та 0,60\~га для\~ведення особистого\~підсобного господарства\~в с.Суходоли,\~Володимир-Волинського\~району,\~Волинської області в порядку спадкування за заповітом та одержання документів, що посвідчують право власності на дані земельні ділянки, приватизацію яких розпочала на підставі рішення про передачу земельних ділянок у приватну власність від 14.07.1994 № 1/16 Зарічанської сільської ради Володимир-Волинського району, Волинської області [PERSON] та не завершила у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Врахочуючи викладене, надавши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачкою у позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд, з урахуванням відсутності заперечень з боку відповідачки, дійшов висновку, що позивачка має право успадкувати майнові права спадкодавця як спадкоємець за заповітом, оскільки вона прийняла спадщину після смерті своєї баби.

Outcome: approved