Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, у якому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай) площею 1,71 га умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території села Крехів, колишньої Крехівської сільської ради, на сьогоднішній день Жовківської міської ради Львівського (колишнього Жовківського) району Львівської області, право на яку [PERSON] мав на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 119884, виданого Крехівською сільською радою 27 травня 1997 року та зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 515. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , прийняв після його смерті спадщину, оскільки проживав з батьком, вів з ним спільне господарство на день відкриття спадщини, на день його смерті, тобто вступив в управління та володіння спадковим майном, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після його смерті. Інших спадкоємців за заповітом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині і прийняли таку внаслідок спільного проживання зі спадкодавцем, вступу в управління та володіння спадковим майном чи внаслідок звернення до нотаріуса в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, немає. Однак спадщини на право на земельну частку (пай) розміром 1,71 га умовних кадастрових гектарів, яка належала [PERSON] згідно сертифіката на право на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка не може оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлого [PERSON] , оскільки він втратив цивільну правоздатність та дієздатність внаслідок смерті. Водночас право [PERSON] на зазначену земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом на право на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка. Вважає, що його право на земельну частку (пай) підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 17 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 14 лютого 2025 року о 09 год. 30 хв. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на думку суду. Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані позивачем та представником відповідача заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі, а також беручи до уваги те, що неявка третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не перешкоджає розгляду справи. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, покладається при вирішенні справи на думку суду, фактично визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Крехів, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Франківським РВ УМВС України у Львівській області 20 травня 1997 року. Батьком позивача є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке повторно видане Крехівською сільською радою Львівської області 21 лютого 1977 року. З сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 119884, який виданий 27 травня 1997 року Крехівською сільською радою та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 515, вбачається, що [PERSON] на підставі рішення ІІ сесії Крехівської сільської ради від 28 лютого 1995 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,71 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території села Крехів, Крехівської сільської ради. Землю передано для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства. [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 10 червня 1998 року було зроблено запис за № 20, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Крехівською сільською радою Жовківського району Львівської області 10 червня 1998 року. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинносі 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що він за законом матиме право заповів синові, [PERSON] , тобто позивачу. Даний заповіт 01 серпня 1997 року складено і посвідчено Садовою І. М., секретарем виконавчого комітету Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, та зареєстровано в реєстрі за № 35. По даних Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області заповіт заповідачем не змінено і не скасовано, що підтверджується записом старости Крехівського старостинського округу № 6 Г. В. Заверухи від 20 серпня 2024 року. Чинність даного заповіту підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 78917344, яка видана 28 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Кобзар Любов Вікторівною. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Суд враховує, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті його батька, [PERSON] . Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Викладеним у довідці № 716, яка 20 серпня 2024 року видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що [PERSON] , [INFO] , до дня своєї смерті, [INFO] , проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З довідки № 721, яка 20 серпня 2024 року видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , проживав разом із своїм батьком, [PERSON] , на день його смерті, а саме станом на [INFO] , за адресою: село Крехів, вулиця Заставля, Жовківського району Львівської області, та вели спільно господарство. Згідно ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, [PERSON] як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] не відмовився від прийняття спадщини, навпаки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав разом із своїм батьком, [PERSON] , вів з ним спільне господарство. Інших спадкоємців за заповітом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині і прийняли таку внаслідок вступу в управління, володіння спадковим майном чи внаслідок звернення до нотаріуса в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено. [PERSON] 28 жовтня 2024 звернувся до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на належну йому земельну частку (пай), площею 1,71 га, що розташована на території села Крехів Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області. Внаслідок його звернення приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов`ю Вікторівною 28 жовтня 2024 року після смерті [PERSON] було зареєстровано спадкову справу № 150/2024, номер у Спадковому реєстрі 73199993, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78917373 від 28 жовтня 2024 року. Однак листом за вихідним № 217/01-16 від 28 жовтня 2024 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), площею 1,71 га, що розташована на території села Крехів Крехівської сільської ради Львівського (колишнього Жовківського) району Львівської області і належала [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , через неподання оригіналу правовстановлюючого документа нового взірця на вищевказаний земельний пай та роз`яснено, що у разі відсутності такого документа, необхідно звернутися в судові органи для оформлення прав на вищевказаний земельний пай в порядку спадкування. Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори. Суд бере до уваги, що позивач у позовній заяві зазначив, що сертифікат нового зразка на земельну частку (пай), виданий на ім`я [PERSON] , у нього відсутній, [PERSON] за життя не обміняв сертифікат на земельну частку (пай) старого зразка на новий зразок сертифіката. Згідно ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак суд враховує, що позивачем не може бути пред`явлено для оформлення спадщини сертифікат на середню земельну частку (пай), виданий на ім`я [PERSON] нового зразка, оскільки він помер, а тому втратив цивільну правоздатність та дієздатність. Отже, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , прийняв після його смерті спадщину, оскільки проживав з батьком, вів з ним спільне господарство на день відкриття спадщини, на день його смерті, тобто вступив в управління та володіння спадковим майном, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після його смерті. Однак спадщини на право на земельну частку (пай) розміром 1,71 га умовних кадастрових гектарів, яка належала [PERSON] згідно сертифіката на право на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка не може оформити, так як відсутній правовстановлюючий документ на право на дану земельну частку (пай) нового зразка, який водночас не може бути виданий на ім`я померлого [PERSON] , оскільки він втратив цивільну правоздатність та дієздатність внаслідок смерті. Водночас право [PERSON] на зазначену земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом на право на право приватної власності на землю (середню земельну частку) старого зразка. Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази суд приходить до висновку, що право позивача на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved