Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору, визнання дій протиправними та скасування їх, в якому просить визнати дії, щодо нарахування залишку боргу в сумі 18883,54 грн протиправними та скасувати їх як такі, що незаконно нараховані після судового рішення, що набрало законної сили; розірвати Договір про надання банківських послуг "Monobank" від 28.12.2020 року з 02.02.2024 року, а картковий рахунок [NUMBER] рахунок IBAN № [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] - закрити. Заявлені вимоги мотивовані тим, що у червні 2023 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до позивача про стягнення заборгованості за договором про надання послуг "Monobank" від 28.12.2020 у розмірі 52 128,06 грн. (станом на 13.03.2023), обґрунтовуючи вимоги тим, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви і позивачу було надано кредит у розмірі до 100 000 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.08.2023, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 05.12.2023 року, у цій справі позовні вимоги Банку задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь АТ "Універсал Банк" заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 28.12.2020 у розмірі 36800,78 грн, яка утворилась станом на 13.03.2023 та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1894,82 грн. Незважаючи на зазначені судові рішення, та сплату боргу позивачем на виконання рішення суду у повному обсязі, Банк продовжує обліковувати заборгованість за позивачем у сумі 18 883,54 грн. Цю заборгованість позивач не визнає, оскільки її наявність не доведено у суді при вирішенні справи про стягнення боргу. Крім того, позивач неодноразово звертався до АТ "Універсал Банк" про розірвання договору про надання послуг "Monobank" від 28.12.2020, однак отримував відмову. Зазначає, що виходячи із вищезазначеного, зобов`язання [PERSON] передбачені Договором про надання банківських послуг "Monobank" від 28.12.2020 року перед АТ "Універсал Банк" виконані, що підтверджується рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, квитанцією про сплату боргу на виконання рішення суду, а тому в розуміння п.п. 10.4.2 глави 10 Розділу І Умов і правил обслуговування в АТ "Універсал Банк", договір може бути розірваний, а картковий рахунок закрито. З огляду на зазначене просить ухвалити рішення про задоволення позовних вимог, що зазначені вище. Ухвалою суду від 18.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження у цій справі без повідомлення сторін. У наданий ухвалою про відкриття провадження строк відзив на позов та пояснення третьої особи до суду не надходили у зв`язку з чим суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній документів. Оцінивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.08.2023 ун. №274/3337/23, яке постановою Житомирського апеляційного суду від 05.12.2023, позовні вимоги АТ «Універсал Банк» до [PERSON] задоволено частково, та стягнуто з останнього на користь Банку заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 28.12.2020 у розмірі 36800,78 грн, яка утворилась станом на 13.03.2023 та витрати про оплату за судовим рішенням по сплаті судового збору у розмірі 1894,82 грн. Станом на 29.12.2023 по рахунку [PERSON] картковий рахунок [NUMBER] рахунок № [NUMBER] наявна заборгованість у розмірі 18 883,54 грн. Позивач неодноразово звертався до АТ "Універсал Банк" із заявою про розірвання договору про надання послуг "Monobank" від 28.12.2020, однак отримував відмову. Вирішуючи питання про обґрунтованість вимог щодо визнати дії, щодо нарахування залишку боргу в сумі 18883,54 грн протиправними та скасувати їх як такі, що незаконно нараховані після судового рішення, що набрало законної сили за кредитним договором про надання банківських послуг від 28.12.2020 перед АТ «Універсал Банк» і зобов`язати Банк списати заборгованість, суд виходить з наступного. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно із частинами першою та другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У разі, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав і законних інтересів осіб. Такі права та законні інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи законного інтересу. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити в рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 та інші). Одним зі способів захисту, який передбачений частиною другою статті 16 ЦК України, є визнання права. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника. Виходячи з наведеного, способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20, провадження № 12-20гс22). У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права чи інтересу та припинення дій, які порушують це право або інтерес. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу в потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При цьому правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Як зазначалось вище, позивач просить визнати дії, щодо нарахування залишку боргу в сумі 18883,54 грн протиправними та скасувати їх як такі, що незаконно нараховані після судового рішення, що набрало законної сили. Суд вважає, що вимоги позивача в цій частині не відповідають критерію ефективності способу захисту порушеного права, оскільки, належним способом захисту є саме визнання припиненими його зобов`язань перед Банком, як превентивний спосіб захисту у правовідносинах між позивачем і відповідачем, який має забезпечити, щоб обидві сторони могли знати свої права та обов`язки за кредитним договором та діяти, не порушуючи їх. Подібний висновок викладено у пункті 93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі №910/14224/20, а також у постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі №.278/2111/23. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20). Враховуючи викладене позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з підстав обрання ним неефективного способу захисту прав щодо цього. Вирішуючи вимоги про розірвання договору, суд виходить з наступного. 25.09.2023, 08.01.2024, 16.01.2024 року [PERSON] звернувся до Банку із письмовою заявою, якою просив Банк розірвати Договір про надання банківських послуг від 28.12.2020 року та закрити розрахунковий рахунок [NUMBER] , відкритий в АТ «Універсал Банк». Після чого, АТ «Універсал Банк» листами від 28.09.2023 року за вих. №49791, 31.01.2024 за вих. №50697, 02.02.2024 за вих. №50736 надав письмову відповідь [PERSON] , якою відмовив у розірванні Договору про надання банківських послуг від 28.12.2020 року. Підставою для відмови Банком Позивачу у розірванні Договору про надання банківських послуг від 28.12.2020 року у останній відповіді, було те, що станом на 02.02.2024 [PERSON] має заборгованість перед АТ «Універсал Банк» за Договором про надання банківських послуг від 28.12.2020 року за картковим рахунком [NUMBER] в розмірі 16 116,46 грн., а отже у відповідності до Умов і правил (п. 10.4.; п.10.4.2.), Банк не має права закривати рахунок Клієнта у випадку наявності заборгованості за Договором про надання банківських послуг. Позивач посилається на необґрунтованість цих дій і те, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.08.2023 ун. №274/3337/23, яке постановою Житомирського апеляційного суду від 05.12.2023, позовні вимоги АТ «Універсал Банк» до [PERSON] задоволено частково, та стягнуто з останнього на користь Банку заборгованість за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 28.12.2020 у розмірі 36800,78 грн, яка утворилась станом на 13.03.2023 та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1894,82 грн, це рішення позивачем виконано в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При розгляді справи, судом не встановлено істотних порушень відповідачем умов договору банківського обслуговування, а позивачем не доведено те, що такі порушення мають місце і вони позбавили його того, на що він розраховував при укладенні договору. З цих підстав, враховуючи умови укладеного договору про надання банківських послуг, суд вважає правильним відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про розірвання договору у повному обсязі. Отже, вимоги у цій справі задоволенню не підлягають повністю.

Outcome: dismissed