Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

Позивач, в особі представника звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку суброгації. Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на той факт, що 28.03.2022 між ТДВ «СК «Віді-Страхування» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № CLAU-25225, за умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "Land Rover Range Rover Evoque", дн.з. [NUMBER] . 28.06.2022 у місті Києві по проспекту Голосіївському, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Land Rover Range Rover Evoque", дн.з. [NUMBER] та автомобіля "Hyundai Sonata", дн.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] 19.09.2022 постановою Голосіївського районного суду міста Києва, по справі №752/8505/21, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 01.07.2022 до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування звернулась [PERSON] .. У подальшому 08.07.2022 ТДВ «СК «Віді-Страхування», Згідно з договором та на підставі заяви про страхове відшкодування, страхового акту та рахунку, враховуючи дані звіту про оцінку КТЗ, було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 87 417,30 грн. Позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП, була застрахована у АТ «СГ «ТАС» яке здійснило виплату страхового відшкодування за вирахуванням франшизи. Оскільки особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати, для повного відшкодування завданою нею шкоди, зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, таким чином позивач просить стягнути з відповідача на користь ТДВ «СК «Віді-Страхування» різницю в розмірі 2 500,00 грн. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 10.06.2024 вище зазначену позовну заяву передано на розгляд за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. 25.07.2024 справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2024 розгляд даної судової справи визначено здійснювати судді Зотько Т.А. Ухвалою судді від 06.08.2024 було відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 30.12.2024 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва подовжено строк розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 90 днів з 06.10.2024. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. На адресу суду повернулась рекомендоване повідомлення з зазначенням «за закінченням терміну зберігання». Відзиву на позовну заяву не надходило. Відповідач по справі повідомлявся судом про розгляд даного провадження належним чином за адресою зареєстрованого у визначеному законом порядку місцем проживання відповідачки, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав. 28.03.2022 між ТДВ «СК «Віді-Страхування» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № CLAU-25225, за умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "Land Rover Range Rover Evoque", дн.з. [NUMBER] . 28.06.2022 у місті Києві по проспекту Голосіївському, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Land Rover Range Rover Evoque", дн.з. [NUMBER] та автомобіля "Hyundai Sonata", дн.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] 19.09.2022 постановою Голосіївського районного суду міста Києва, по справі №752/8505/21, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не потребує доведенню. 01.07.2022 до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування звернулась [PERSON] .. У подальшому 08.07.2022 ТДВ «СК «Віді-Страхування», згідно з Договором страхування на підставі Заяви і Страхового акту № 13602 від 06.07.2022, виходячи з рахунку від 30.06.2022, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 87 417,30 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 18433 від 08.07.2023. Позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП, була застрахована у АТ «СГ «ТАС» яке здійснило виплату страхового відшкодування за вирахуванням франшизи у розмірі 84 917,30 грн.. Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (ч. 1 ст. 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів), відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 108 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика (ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ»), який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на розмір франшизи. Полісом передбачено франшизу в розмірі 2 500,00 грн. Враховуючи зазначене, АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) на користь ТДВ «СК «ВІДІ- СТРАХУВАННЯ» здійснило виплату страхового відшкодування за вирахуванням суми франшизи. Враховуючи вимоги Закону, АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) належним чином виконало зобовязання взяті на себе згідно з Полісом і у останнього не виникло обов`язку з відшкодування шкоди в більшому розмірі. Закон прямо звільняє страховика (АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ)) від відшкодування франшизи. Згідно із приписів п. 36.6. ст. 36 Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Отже, позивач, як страховик потерплої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування і відповідно до умов, визначених у ньому, здійснив відшкодування потерпілому завданих збитків у повному обсязі у зв`язку з чим, відповідно до чинного законодавства, до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди, тобто відповідача у даній справі. Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ізвимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача необхіднопідлягає стягненню на користь позивача судові витрати за сплату судового збору у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved