Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому вказував, що 07 серпня 1998 року між ним та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач придбав в останніх житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській філії Товарної Біржі «Нерухомість-Південь» за реєстр. №81/д. Разом з тим, покупець зареєстрував право власності щодо придбаного майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме, продавці передали покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за неї певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В подальшому [PERSON] дізнався, що спірний договір є недійсним, що створює йому перешкоди в розпорядженні будинком, а тому він просив визнати договір купівлі-продажу дійсним в судовому порядку. Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року відкрито провадження по справі та справу в порядку спрощеного позовного провадження призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 12 листопада 2024 року провадження у справі відносно відповідачки [PERSON] закрито (остання померла [INFO] ). Ухвалою суду від 27 листопада 2024 року до участі у розгляді справи в якості співвідповідача залучено Олександрівську селищну раду Вознесенського району. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] , представник відповідача Олександрівської селищної ради в судове засідання не з`явилися, однак надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі вказаних осіб, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачами позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому,\~суд встановив,\~що 07\~серпня 1998\~року [PERSON] \~придбав у\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , уклавши та зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Вознесенській філії Товарної Біржі «Нерухомість-Південь», про що в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис за №81/д. Разом з тим, покупець зареєстрував право власності щодо придбаного майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме, продавці передали покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за неї певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В подальшому [PERSON] дізнався, що спірний договір є недійсним, що створює йому перешкоди в розпорядженні будинком. В той же час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи неможливе (право власності на придбане майно зареєстроване за покупцем, один з продавців майна помер). Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час укладення угоди). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved