Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

У липні 2024 року представник приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] коштів в сумі 929 710,33 грн. та 11 081,36 дол. США. У обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 07.12.2023 року [PERSON] уклав угоду про погашення заборгованості б/н з приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. У відповідності до п.1. вищевказаної Угоди, сторони дійшли згоди, що боржник ( [PERSON] ) визнає вчиненими належним чином та у відповідності до вимог чинного законодавства України всі дії приватного виконавця в межах виконавчих проваджень [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] про стягнення заборгованості з: [PERSON] , [PERSON] . Згідно п. 2 зазначеної вище угоди, боржник ( [PERSON] ) гарантує, що після підписання цієї Угоди ні ним, ні [PERSON] , ні [PERSON] не будуть ініціюватися нові скарги чи позови щодо оскарження дій, рішень та/або бездіяльності приватного виконавця, вчинені у зазначених виконавчих провадженнях, а ті що вже були подані до суду - підлягають залишенню без розгляду за заявою його ініціаторів, та не будуть ініціюватися нові оскарження документів, винесених до підписання цієї угоди приватним виконавцем в межах зазначених виконавчих проваджень. Як зазначено у п. 3 вищевказаної угоди боржник ( [PERSON] ) гарантує, що після підписання цієї угоди ним та [PERSON] , [PERSON] не будуть ініціюватися нові заяви, скарги чи позови про визнання недійсними виконавчих документів, як прийнятих до виконання, так і винесених приватним виконавцем Телявським А.М. до підписання цієї угоди, в межах зазначених виконавчих проваджень, а ті що вже були подані до суду - будуть залишені без розгляду за заявою боржника ( [PERSON] ), чи [PERSON] , чи [PERSON] . У свою чергу, представник позивача вказує, що п.4 вказаної угоди передбачено, що у разі порушення гарантій, визначених п.1-п.3 цієї Угоди, подання боржником ( [PERSON] ) та/або [PERSON] , та/або [PERSON] після підписання цієї угоди позову чи скарги на дії, рішення, документи та/або бездіяльність стягувача (приватного виконавця Телявського А.М.), вчинені до підписання цієї угоди в межах [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] боржник ( [PERSON] ) зобов`язується відшкодувати стягувачу (приватному виконавцеві Телявському А.М.) всі витрати пов`язані із судовим розглядом таких справ чи прийнятими за їх результатами рішеннями щодо оскарження документів дій, рішень чи бездіяльності стягувача (приватного виконавця Телявського А.М.), як приватного виконавця, що стосуються згадуваних виконавчих проваджень, а також сплатити на користь стягувача (приватного виконавця Телявського А.М.) суму основної винагороди у вказаних виконавчих провадженнях. Згідно п.8 зазначеної угоди, відповідний правочин було погоджено [PERSON] та надано її згоду на укладення чоловіком відповідної угоди. Представник позивача вказує, що у вересні 2023 року [PERSON] було подано до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву щодо оскарження дій та рішень приватного виконавця Телявського А.М. та визнання недійсними результатів електронних торгів арештованим майном в межах ВП [NUMBER]. Як наслідок вищевказаних дій, на думку представника позивача, відповідачем-1 було порушено умови п.1-3 угоди про погашення заборгованості б/н від 07.12.2023 року та у відповідності до п. 4 зазначеної вище угоди виник солідарний обов`язок у подружжя [PERSON] сплатити на користь приватного виконавця Телявського А.М. суму основної винагороди виконавця у виконавчих провадженнях [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Представник позивача зазначає, що сумарний розмір заборгованості відповідачів становить 929710,33 грн. та 11 081,36 дол. США, які і просить стягнути. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, що вказані у позовній заяві. Представник відповідачів у судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі, наполягав врахувати наданий 05.08.2024 року відзив та вказував, що умови п. 1-3 угоди про погашення заборгованості б/н від 07.12.2023 року щодо відмови особи від права на звернення зі скаргою чи позовом щодо оскарження дій, рішень та/або бездіяльності приватного виконавця, відмова від права на звернення до суду про визнання недійсним виконавчих документів, прийнятих приватним виконавцем Телявським А.М. та вимога залишити без розгляду подані позовні заяви за заявою ініціатора позову є по своїй суті нікчемними. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд проходить до наступного висновку. 07.12.2023 року [PERSON] уклав угоду про погашення заборгованості б/н з приватним виконавцем виконавчого округу міста Телявським А.М. У відповідності до п.1. вищевказаної Угоди, Сторони дійшли згоди, що боржник ( [PERSON] ) визнає вчиненими належним чином та у відповідності до вимог чинного законодавства України всі дії приватного виконавця в межах виконавчих проваджень [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] . Згідно п. 2 зазначеної вище угоди, боржник ( [PERSON] ) гарантує, що після підписання цієї Угоди ні ним, ні [PERSON] , ні [PERSON] не будуть ініціюватися нові скарги чи позови щодо оскарження дій, рішень та/або бездіяльності приватного виконавця, вчинені у зазначених виконавчих провадженнях, а ті що вже були подані до суду - підлягають залишенню без розгляду за заявою його ініціаторів, та не будуть ініціюватися нові оскарження документів, винесених до підписання цієї угоди приватним виконавцем в межах зазначених виконавчих проваджень. Як зазначено у п. 3 вищевказаної угоди боржник ( [PERSON] ) гарантує, що після підписання цієї угоди ним та [PERSON] , [PERSON] не будуть ініціюватися нові заяви, скарги чи позови про визнання недійсними виконавчих документів, як прийнятих до виконання, так і винесених приватним виконавцем Телявським А.М. до підписання цієї угоди, в межах зазначених виконавчих проваджень, а ті що вже були подані до суду - будуть залишені без розгляду за заявою боржника ( [PERSON] ), чи [PERSON] , чи [PERSON] . У свою чергу, представник позивача вказує, що п. 4 вказаної угоди передбачено, що у разі порушення гарантій, визначених п.1-п.3 цієї угоди, подання боржником ( [PERSON] ) та/або [PERSON] , та/або [PERSON] після підписання цієї угоди позову чи скарги на дії, рішення, документи та/або бездіяльність стягувача (приватного виконавця Телявського А.М.), вчинені до підписання цієї угоди в межах [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] боржник ( [PERSON] ) зобов`язується відшкодувати стягувачу (приватному виконавцеві Телявському А.М.) всі витрати пов`язані із судовим розглядом таких справ чи прийнятими за їх результатами рішеннями щодо оскарження документів дій, рішень чи бездіяльності стягувача (приватного виконавця Телявського А.М.), як приватного виконавця, що стосуються згадуваних виконавчих проваджень, а також сплатити на користь стягувача (приватного виконавця Телявського А.М.) суму основної винагороди у вказаних виконавчих провадженнях. Згідно п.8 зазначеної угоди, відповідний правочин було погоджено [PERSON] та надано її згоду на укладення чоловіком відповідної угоди. З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2023 року [PERSON] було подано до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву щодо оскарження дій та рішень приватного виконавця Телявського А.М. і визнання недійсними результатів електронних торгів арештованим майном в межах ВП [NUMBER]. На думку представника позивача, відповідачем-1 було порушено умови п.1-3 угоди про погашення заборгованості б/н від 07.12.2023 року та у відповідності до п. 4 зазначеної вище угоди виник солідарний обов`язок у подружжя [PERSON] сплатити на користь приватного виконавця Телявського А.М. суму основної винагороди виконавця у виконавчих провадженнях [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 3 ст. 4 ЦПК України відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному Зановом порядку. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним. Право сторонни виконавчого провадження та порядок звернення до суду із скаргю, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного, приватного виконавця чи іншої посадової особи органу виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи визначено Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України. Отже реалізація гарантованого законом права на звернення до суду, в тому числі зі скаргою чи позовом на дії виконавця, не може розглядатись як винна поведінка сторонни виконавчого провадження та порушення прав виконавця. Частинами 1-4 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц вказала, що цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Залишення позовної заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення судового рішення суду по суті спору. Зазначена процесуальна дія - це виключно диспозитивне право позивача предбачене нормами ЦПК України. Вимога про залишення позовної заяви без розгляду є формою вимоги про відмову від права на звернення до суду за захистом, що відповідно до норм цивільного процессуального законодавства України є нікчемною. Беручи до уваги ті обставини, що п. 1-3 угоди про погашення заборгованості б/н від 07.12.2023 року щодо відмови боржників від права на подачу скарг чи позовів щодо оскарження дій, рішень та/або бездіяльності приватного виконавця, відмова від права на звернення до суду щодо визнання недійсним виконавчих документів, прийнятих приватним виконавцем Телявським А.М. та умова залишити без розгляду подані позовні заяви за заявою ініціатора позову суперечать ч. 1 ст. 27 ЦПК України, а отже п. 1-3 угоди є нікчемними. Касаційний цивільний суд Верховного суду у своїй постанові від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19 зазначив, що спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. До правових наслідків недійсності умов правочину належить те, що дані умови не створюють юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності умов договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого умовами такого договору. Згідно ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. З урахування вищенаведеного, суд вважає, що п. 1-3 угоди про погашення заборгованості б/н від 07.12.2023 року на які посилається представник позивача, як на підставу для стягнення заборгованості є нікчемним, а отже підстави для стягнення заборгованості відсутні. На підставі викладеного, ст. 4-5, 12-13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed