Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними та визнання права власності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьєва Світлана Євгеніївна. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 31 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними та визнання права власності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьєва Світлана Євгеніївна. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 березня 2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними та визнання права власності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьєва Світлана Євгеніївна. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Шкляр М.В. просив позов задовольнити. В своїх поясненнях посилався на відомості вказані в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, повідомлялися своєчасно та належним чином. Представник [PERSON] , Адвокат Колєснік Ігор Анатолійович, подав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та його довірительниці. В заяві просив відмовити в задоволенні позову та задовольнити заяву про застосування строку позовної давності. Представник Державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьєвої Світлани Євгеніївни - адвокат Жарова-Тітарьова Л.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила задовольнити заяву про застосування строків позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.2020 р. зареєстрованого в реєстрі за №3-680, виданого Державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Вовкожою О.М., Позивач, [PERSON] , є власником частки квартири [ADDRESS] . Право власності на спадкове майно, а саме на частку квартири [ADDRESS] було зареєстровано Позивачем відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.06.2020 року. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2020 р. зареєстрованого в реєстрі за №2-892 виданого Державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьєвою С.В., власником 1/4 частки квартири [ADDRESS] є відповідач по справі [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2020 р. зареєстрованого в реєстрі за №2-898 виданого Державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьєвою С.В., власником 1/4 частки квартири [ADDRESS] є інший відповідач по справі [PERSON] . Позивач, не погодившись з визначеним нотаріусом розподілом часток, а саме що його частка в спадщині повинна була складати частки вищезазначеної квартири, а відповідачам по справі частка, тобто по 1/8 частці кожному звернувся з письмовою заявою до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори. Згідно з відповіді наданої на його звернення, за підписом Завідувача Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Ольги Головащенко, повідомлялося що 13.09.2019 року до нотаріальної контори звернувся особисто чоловік спадкодавця [PERSON] , який подав заяву про відмову від прийняття обов?язкової частки у спадщині. Вищевказана заява була зареєстрована в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ 13.09.2019 р. за №1637, та долучена до матеріалів спадкової справи №529/2019. 05 серпня 2020 року Позивачем до ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області було подано заяву про вчинення дій, що містять ознаки злочину. 21 серпня 2020 року за вищевказаними матеріалами СД ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області було внесено відомості до ЄРДР за №12020225480000362 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначено судово - почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам ННЦ «Інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса». Згідно висновку від 31.05.2021 №3302 за результатами проведення комісійної судово-почеркознавчої експертизи за кримінальним провадженням №12020225480000362, підпис від імені [PERSON] у Заяві від 13.09.2019 р. до Шостої Харківської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини (від обов?язкової долі), реєстр. №1637, в рядку «Підпис», виконаний не [PERSON] , а іншою особою (том 1, а.с.12-21). Положеннями ст.ст.\~15,\~16 Цивільного Кодексу України\~(далі\~ЦК України), ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі\~ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 3, 4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до\~ст. 1217 ЦК України. Згідно з положеннями ч. 1\~ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна, оскільки відповідно до ч. 2\~ст. 182 ЦК України\~право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Положеннями ст.ст.1216-1218ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1223ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.\~1261\~1265\~цього\~Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261ЦК України\~встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, ч. 3\~ст. 1268 ЦК Україниспадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частино 1\~ст. 1270 ЦК України\~закріплено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Окрім цього спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст.1301 ЦК України\~виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Як зазначено у\~ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно дост. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом Верховний суд України в абз. 3 п. 27\~Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7\~роз`яснив судам про те, що, відповідно достатті 1301 ЦК, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Як роз`яснено у пункті 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до\~статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Крім того, суд враховує, що особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, яке за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 справа № 916/780/18, свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у\~статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб може бути самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними (постанова ВС від 11.12.2019 у справі № 414/811/17). Визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним може лише суд. При цьому, у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18), від 31.01.2022 у справі № 326/1511/20 (провадження № 61-18464св21, викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таким чином, оскільки судом встановлено, що заява про відмову від спадщини є недійсною, то позовні вимоги щодо визнання свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 липня 2020 року, частково недійсними підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.\~13\~Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41\~Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У ст.3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України\~визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5\~ст. 1268 Цивільного кодексу України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 16 Цивільного Кодексу України\~визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У відповідності до\~ст. 328 Цивільного Кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Визнання права власності на майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству. Відповідно до ч. 1\~ст. 392 Цивільного Кодексу України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті1220,1222,1270 ЦК України). За змістом листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження У зв`язку з вищевикладеним, належним способом захисту прав позивача буде визнання за ним право власності на частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Щодо заяви представника [PERSON] , Адвоката Колєснік І.А. та представникп Державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьєвої Світлани Євгеніївни - адвоката Жарової-Тітарьової Л.М. про застосування строку позовної давності. У заяві представника [PERSON] , Адвоката Колєснік І.А. зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Позивач в обґрунтування позову не зазначає про те, коли та за яких обставин він дізнався про порушене право на спірну спадщину, доказів відносно цих обставин суду не надав. Відомості про ці обставини містяться в матеріалах кримінального провадження, яке було розпочате Шевченківським ВП Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області за заявою позивача про підроблення письмової відмови від прийняття спадщини: витяг з ЄРДР; заява про вчинення кримінального правопорушення (номер і дата кримінального провадження указані у висновку експерта, складеного за результатами почеркознавчої експертизи, який позивач долучив до позовної заяви). Отже, ці відомості є доказами у справі, знаходяться в указаних письмових матеріалах кримінального провадження, містять фактичні дані на підтвердження обґрунтованості заяви про застосування строку позовної давності, а саме про те, коли позивач дізнався про порушення його майнових прав на спірну квартиру, за захистом яких він звернувся до правоохоронних органів і суду, що пов`язане з початком перебігу цього строку. Відповідно до Ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 квітня 2021 року (а.с.23-24, том 1) 20.08.2020 року близько 20 год. за рапортом оперуповноваженого ВКП Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області, лейтенанта поліції Дякова В., стало відомо, що в ході розгляду матеріалу No31104 від 05.08.2020 року встановлено, що в діях невстановлених осіб містяться ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.358 КК України. За вказаним фактом 21.08.2020 року уповноваженою особою на розслідування кримінальних проступків оперуповноваженим ВКП Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Шумовим М.О. внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020225480000362 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Тобто, [PERSON] звернувся до поліції 05 серпня 2020 року. До суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними та визнання права власності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державний нотаріус Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьєва Світлана Євгеніївна, Позивач звернувся 31 липня 2023 року. Відповідно до ст. 257,267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.\~Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги з 01.04.2018 року заявлені в межах строку позовної давності. Крім того, п.19\~Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК України, в редакції від 15.03.2022 року, було передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги заявлені в межах позовної давності, у зв`язку із чим заяви щодо застосування строку позовної давності задоволенню не підлягають, оскільки позивачем строку позовної давності не пропущено. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.\~ Так, при зверненні до суду позивачем понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 3339 (три тисячі триста тридцять дев`ять) грн. 70 коп. Тому вказані витрати підлягають стягненню з Відповідачів.

Outcome: approved