Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-03 00:00:00

22 жовтня 2024 року представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за довіреністю Дараган Ю. О. звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 775323041 у розмірі 21634,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 серпня 2021 року [PERSON] (далі Відповідач або Позичальник) уклав з ТОВ\~«Манівео швидка фінансова допомога» (далі Первісний кредитор) кредитний договір № 775323041. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора. 28 листопада 2024 року між ТОВ\~«Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 31 грудня 2020 року Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до Реєстру боржників № 166 від 28 грудня 2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ\~«Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової до відповідача за кредитним договором № 775323041. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон\~Плюс»та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 20102022 (далі Договір факторингу), відповідно до умов якого ТОВ «Таліон\~Плюс»передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон\~Плюс»Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 21 жовтня 2022 року до Договору факторингу №\~20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором в сумі 21634,00 грн., з яких: 10000,00 грн.\~заборгованість за основною сумою боргу, 11634,00 грн. заборгованість за відсотками. У зв`язку з чим позивач звертається до суду з позовом, у якому просить стягнути зазначену заборгованість. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ» до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. У позові викладено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, а також про те, що представник позивача не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи. Судова повістка про виклик до суду на 04 лютого 2025 року, а також судові повістки про виклик до суду на попередні судові засідання та копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї направлені відповідачу на адресу, яка є адресою реєстрації останнього згідно отриманих судом відповідно до ст. 187 ЦПК України відомостей. Зазначені документи відповідачем не отримані, конверти повернулися до суду не врученими із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, згідно п. 3 ч. 8 ст.\~128 ЦПК України зазначені обставини свідчать про належне повідомлення сторони про розгляд справи. Причини неявки відповідач суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4)\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, оскільки відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів згідно положень ст. 280, 281 ЦПК\~України. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке. 22 серпня 2021 року [PERSON] уклав з ТОВ\~«Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір № 775323041. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора. Статтями 1046 1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5 7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону\~передбачає порядок укладення електронного договору. За змістом статті 12 цього Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 536\~ЦК\~України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що між ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»та [PERSON] укладений договір про надання кредиту № 775323041 від 22 серпня 2021 року в електронній формі. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон\~Плюс»та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 20102022 (далі Договір факторингу), відповідно до умов якого ТОВ «Таліон\~Плюс»передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон\~Плюс»Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 21 жовтня 2022 року до Договору факторингу №\~20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача [PERSON] за кредитним договором № 775323041 в сумі 21634,00\~грн., з яких: 10000,00 грн.\~заборгованість за основною сумою боргу, 11634,00 грн. заборгованість за відсотками. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно ст. 12, 13\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно ст. 76 79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. До предмета доказування у цій справі, у тому числі, входять обставини відступлення права вимоги за кредитним договором № 775323041 від 22 серпня 2021 року ТОВ\~«Манівео швидка фінансова допомога», який є первісним кредитором, до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», на що посилається позивач. Від доведення цього факту залежить виникнення права вимоги у позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Як передбачено\~статтею 11 ЦК України\~підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст.\~517 ЦК України). Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу як кредитної операції міститься у статті 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23\~вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відповідно до ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України). На підтвердження позовних вимог позивач, у тому числі, долучив до позовної заяви: кредитний договір, укладений між ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»та [PERSON] та паспорт споживчого кредиту; договір факторингу, укладений між ТОВ\~«Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» разом із витягом з Реєстру прав вимоги № 1; розрахунок заборгованості за кредитним договором за період з 21.10.2022 по 31.08.2024. Проте, у матеріалах справи відсутній договір факторингу № 28/1118-01, укладений між ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»та TOB «Таліон Плюс», а також Реєстр боржників № 166 від 28.12.2021 до цього договору. Крім того, згідно наданої позивачем копії додаткової угоди № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеної 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції, зокрема п. 1.3 Договору виклали у такій редакції: ««Право вимоги» - права грошових вимог Клієнта до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.» Тобто, з вказаних документів не можна встановити змісту договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, на який посилається позивач. Отже, позивачем належними та допустимими доказами не доведено відступлення права вимоги ТОВ\~«Манівео швидка фінансова допомога» до TOB\~«Таліон Плюс» за кредитним договором № 775323041 від 22 серпня 2021 року. Окремо суд звертає увагу, що договір факторингу, який відсутній в матеріалах справи, був укладений між первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 року, тобто до моменту виникнення у первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором, укладеним між ними 22.08.2021, відтак на момент відступлення права вимоги шляхом укладення договору факторингу вимога до боржника не була дійсною і не належала первісному кредитору на момент її відступлення. А без договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року неможливо встановити предмет такого договору та чи було у ньому передбачено відступлення право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ч. 3, 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, надав докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 року, справа №755/18920/18, провадження № 61-17205ск19. Відповідно до вимог\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно практики Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. Таким чином, з наданих позивачем документів, судом не встановлено наявність у позивача права вимоги до відповідача за кредитним № 775323041 від 22 серпня 2021 року, тому суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову. Посилання позивача на ту обставину, що він не є первісним кредитором не звільняє його від доведення належними та допустимими доказами обґрунтування заборгованості за кредитним договором та надання належних доказів. На час розгляду справи позивачем суду таких доказів не надано. Крім того, позивачем до позовної заяви не долучено належного розрахунку заборгованості за кредитним договором № 775323041 від 22 серпня 2021 року на загальну суму 21634,00 грн., зокрема, з долученого розрахунку не вбачається яким чином було розраховано заборгованість, за який саме період, яка відсоткова ставка нараховувалася при розрахунку заборгованості, що унеможливлює перевірити вірність нарахування відсотків в межах строків дії кредитного договору. На день розгляду справи будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач, або клопотань про їх витребування останній не подавав. Відтак, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання кредиту № 775323041 від 22 серпня 2021\~року слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, то на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed