Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. Зазначала, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] та в шлюбі [INFO] у них народилась донька - [PERSON] . Згідно з судовим наказом Ірпінського міського суду Київської області № 367/30/22 від 01.02.2022 з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 усіх видів заробітку [PERSON] . Однак, [PERSON] сплачує аліменти не у повному обсязі та має значну заборгованість у розмірі 68 369 грн. Посилаючись на те, що у [PERSON] виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 68 369 грн., просила стягнути з нього на свою користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 100 відсотків заборгованості, тобто у розмірі 68 369 грн. Відповідно до ухвали судді Подільського районного суду м. Києва від 02.09.2024 було відкрито провадження у справі і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено дату судового засідання на 24.09.2024. У судове засідання на 24.09.2024 відповідач не з`явився, від нього на адресу суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання. Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 24.09.2024 клопотання відповідача про відкладення судового засідання було задоволено, призначено дату судового засідання на 06.02.2025. Відповідач у судове засідання 06.02.2025 не з`явився, подав до суду заяву про відкладення судового засідання. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Ураховуючи те, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи у разі його повторної неявки в судове засідання незалежно від причин неявки, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився повторно в судове засідання, суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність правових підстав для розгляду справи за відсутності відповідача. У судове засідання 06.02.2025 позивачка не з`явилася, її представник подала до суду заяву про розгляд справи відсутності її та позивачки, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності позивачки. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що відповідно до постанови заступника начальника Подільського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Скрипки Ю.О. ВП № [NUMBER] від 15.02.2022 на підставі судового наказу Ірпінського міського суду Київської області № 361/30/22 від 01.02.2022 було відкрито виконавче провадження по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 (а.с. 10). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № [NUMBER]/12 від 10.06.2024 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів у розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку (доходу) станом на 01.06.2024 складає 68 369 грн. 69 коп. (а.с. 8). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. За загальними правилами відповідальності за прострочення виконання зобов`язання слід виходити із презумпції вини платника аліментів, який прострочив сплату аліментів на утримання дитини, а тому саме на відповідача, який прострочив сплату аліментів, покладається тягар доказування протилежного. Встановлене частиною першою статті 196 СК України правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Обгрунтовуючи позовну заяву, позивачка вказала, що розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини складає 114 342 грн. 23 коп., що перевищує 100 відсотків розміру заборгованості зі сплати аліментів, а тому просила стягнути пеню у розмірі заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 68 369 грн. Ураховуючи те, що у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 68 369 грн., позивачка має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) у розмірі 68 369 грн. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження надання послуг з професійної правничої допомоги позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 07.05.2024 та акт приймання-передачі наданої правової допомоги до договору про надання правничої допомоги від 01.02.2025. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України вказано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, у порушення вимог вищевказаного законодавства, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що нею були оплачені послуги професійної правничої допомоги в розмірі 8 000 грн. Ураховуючи те, що позивачем не надано суду доказів того, що нею було оплачено послуги з надання професійної правничої допомоги, правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу немає.

Outcome: approved