Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-02 00:00:00

Позивач в особі представника [PERSON] в квітні 2024 року через систему «Електронний суд» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму основного боргу за договором позики від 12.01.2023 року у розмірі 13150 доларів США та відсотки за користування чужими коштами за період з 01.05.2023 року по 14.04.2024 року у розмірі 388,04 долари США, а всього 13538,04 (тринадцять тисяч п`ятсот тридцять вісім) доларів США. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 12.01.2023 між позивачем та відповідачем по справі [PERSON] було укладено договір позики у вигляді розписки. За цим договором [PERSON] як позикодавець передав у власність відповідача 13150 доларів США . Строк виплати боргу сторонами нами було встановлено до 01.04.2023 . Оскільки відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань за договором по поверненню суми боргу не виконав, від їх виконання ухиляється, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача [PERSON] надав відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, оскільки відповідач не брав у позивача суму боргу, та не писав надану суду розписку. Ухвалою суду від 18 липня 2024 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, \~ проведення якої доручено експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз та провадження по справі було зупинено. Ухвалою суду\~від 28\~листопада 2024\~ року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 10 січня 2025 року ухвалено перейти з розгляду вказаної справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін до розгляду справи у порядку загального позовного провадження та замінено\~ засідання\~для розгляду\~справи по\~суті підготовчим\~засіданням. Ухвалою суду\~від 10\~січня 2025\~року закрите підготовче\~ провадження та призначено \~ справу до судового розгляду по суті. У вступному слові представник позивача надав пояснення анлогічні викладеним у позовній заяві, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Заначив, що дійсно брав грошові кошти в сумі 13150 доларів США у позивача та писав розписку. Проте, частину боргу в сумі 12\~500 доларів США він повернув [PERSON] шляхом продажу автомобіля. Також , він в подальшому повернув позивачу 425 доларів США, а отже наразі сума боргу складає 925 доларів США. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно з ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей, а його укладення у належній формі може бути підтверджено\~\~розпискою позичальника. Як встановлено в ході розгляду справи , 12.01.2023 між позивачем [PERSON] з одного боку та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики б/н, у вигляді розписки. За цим договором позивач передав у власність [PERSON] 13150 ,00 доларів США. Строк виплати боргу сторонами було встановлено до 01 квітня 2023 року. На підтвердження укладення договору позики між сторонами позивач надав розписку, яка відповідно до ч. 2 ст.\~1047\~ЦК України підтверджує укладення договору позики . Відповідач обставини щодо укладання договору та отримання ним грошових коштів не спростував, зазначивши в судовому засіданні, що дійсно написав розписку та отримав суму 13150 доларів США в борг у позивача. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Також , суд зауважує, що Велика Палата ВС, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що позивач надав належні та допустимі докази існування між ним та [PERSON] зобов`язальних правовідносин, невиконання зобов`язання відповідачем , суд вважає за можливе задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 12.01.2023 року у розмірі 13150 доларів США та три відсотки річних за період з 01.05.2023 року по 14.04.2024 року у розмірі 388,04 долари США, відповідно до розрахунку наданого позивачем, який здійснений з дотриманням вимог чинного законодавства, а всього 13538,04 (тринадцять тисяч п`ятсот тридцять вісім) доларів США. При цьому доводи відповідача [PERSON] про часткове повернення суми боргу , жодними належними та допустими доказами не підтверджені, а отже судом не взяті до уваги. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України , стягнувши з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в сумі 4243,00 гривень та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 605,60 гривень.

Outcome: approved