Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт смерті його батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Ашаффенбург, федеральна земля Баварія Федеративна республіка Німеччина. Встановлення факту смерті потрібно заявнику з метою отримання свідоцтва про смерть українського зразка. Заявник просив розгляд справи здійснювати без його участі. Заінтересована особа - Дружківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції про дату, час і місце слухання справи повідомленні належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу, однак у судове засідання представник не з`явився. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04 жовтня 1977 року. У квітні 2022 року батько заявника [PERSON] виїхав до Німеччини, де отримав дозвіл на проживання YZN72K7VZ від 04 травня 2022 року. Відповідно до медичного висновку від 24 січня 2024 року [PERSON] , [INFO] помер, невдала реанімація після системної тромболітичної терапії. Згідно відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області від 01 липня 2024 року №650/944-24-24-28.20/28.20 встановлено, що у разі якщо державна реєстрація смерті була проведена компетентними органами Німеччини, повторна реєстрація смерті відділами державної реєстрації актів цивільного стану України не проводиться. Звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті необхідне заявнику для отримання свідоцтва про смерть державного зразка. Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 15 серпня 2024 року у справі № 643/8133/23 (провадження № 61-3831св24) зроблено висновок, що «…згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305309 ЦПК України)». Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міжнародне приватне право» реєстрація актів цивільного стану громадян України, які проживають поза межами України, може здійснюватися в консульській установі або дипломатичному представництві України. При цьому застосовується право України. Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] був громадянином України. У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. За змістом статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-УІ від 01.07.2010 державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого. Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Підпунктом «а» пункту 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2020 року № 52/5, визначено, що підставою для державної реєстрації смерті є, серед іншого, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024. Відповідно до ч. ч. 4,7 глави 1 Розділу 2 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень. У постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 754/11243/23 (провадження № 61-7020св24) встановлено, що «враховуючи те, що на час відкриття провадження у справі 16 серпня 2023 року та ухвалення рішення місцевим судом 22 серпня 2023 року було наявне лікарське свідоцтво про смерть № 1174/НЕ, яке підтверджувало факт смерті особи, отримане в установленому позасудовому порядку, на підставі якого можливо було здійснити реєстрацію смерті, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування рішення місцевого суду та відмови у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки останній можна встановити в позасудовому порядку.» Підтвердженням смерті [PERSON] , який помер [INFO] на території Федеративної Республіки Німеччина, є медичний висновок про смерть GEIFL361 від 24 січня 2024 року. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] , заінтересована особа: Дружківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції про встановлення факту смерті.

Outcome: dismissed