Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить: визнати недійсним договір дарування гаражу, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2162865271101, який укладений 22.01.2024 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Лосєвим В.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 54 та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лосєва В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 71227117 від 22.01.2024. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 19.03.2021 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дізарт Плюс» укладено кредитний договір «Кредитування траншами для корпоративних клієнтів» №010/190-5/2/016 (в рамках Програми «Доступні кредити 5-7-9%»). До зазначеного кредитного договору було внесено ряд змін, в тому числі Додатковою угодою №010/190-5/2/016/1 від 15.11.2021, додатковою угодою №010/190- 5/2/016/2 від 25.05.2022 та додатковою угодою №010/190-5/2/016/3 від 28.12.2022 разом із змінами та доповненнями іменується Кредитний договір). 19.03.2021 з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором №010/190-5/2/016 від 19.03.2021 між АТ "Райффайзен Банк" та громадянином України [PERSON] (далі Відповідач-1) укладено Договір поруки № 12/190-5/3/032. 03.07.2023 АТ "Райффайзен Банк" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дізарт Плюс» та Відповідача-1 про стягнення заборгованості за Повідомленням про вибірку кредитних коштів № 010/190-5/2/016/4 від 07.12.2021 за кредитним договором «Кредитування траншами для корпоративних клієнтів» №010/190-5/2/016 (в рамках Програми «Доступні кредити 5-7-9%» від 19.03.2021 в розмірі 7 000 000,00 грн. та відшкодування судових витрат. 27.11.2023 рішенням Господарського суду Черкаської області по справі № 925/904/23 позов Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дізарт Плюс» та Відповідача-1 - задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дізарт Плюс» та Відповідача-1 на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" заборгованість за кредитом у розмірі 7000000,00 грн. та судові витрати. Постановою від 02.02.2024 відкрито виконавче провадження № 74038623 з виконання наказу № 925/904/23 Господарського суду Черкаської області від 17.01.2024 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" 7 000 000,00 грн. заборгованості. Постановою від 05.06.2024 відкрито виконавче провадження № 75232114 з виконання наказу № 925/904/23 Господарського суду Черкаської області від 10.05.2024 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" судового збору у розмірі 52 774,02 грн. Листом вих. № 11017 від 28.03.2024 приватний виконавець виконавчого округу Черкаської обл. Недоступ Д.М. повідомив, що за результатами перевірки майнового стану боржника (Відповідача-1) вбачається недостатність майна для повного виконання судових рішень. У ході додаткової перевірки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської обл. Недоступом Д.М. встановлено, що у 22.01.2024 [PERSON] було відчужено нерухоме майно на користь своєї доньки [PERSON] (надалі Відповідач-2) гараж, загальною площею 23,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , адреса ГК: вулиця Дашковича Остафія 62/1. Обдарованою за оскаржуваним договором дарування є [PERSON] донька [PERSON] , що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану від 28.03.2024, де у графі «батько» зазначено [PERSON] , [INFO] , та копією паспорту [PERSON] [NUMBER] , де на аркуші 7 зазначено [PERSON] , [INFO] . Тобто після ухвалення рішення Господарського суду Черкаської області у справі 925/904/23 про стягнення з Відповідача-1 заборгованості, на загальну суму більше 7 млн. грн. з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань по сплаті грошової заборгованості перед АТ «Райффайзен Банк», задля уникнення звернення стягнення на належне на праві власності майно (гараж), Відповідач-1 безоплатно подарував своїй доньці - [PERSON] нерухоме майно, що перебувало у його власності. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Позивач зазначає, що не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди кредитору (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку. Поручитель, який став солідарним боржником у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку у кредитному зобов`язанні, що виникло первинно з його волі та згідно з його бажанням, не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. Право приватної власності на нерухоме майно виникло у Відповідача-1 у вересні 2020 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Черкаська обл. (п. 2 оскаржуваного договору). Тобто Відповідач-1 володів нерухомим майном з 2020 року і жодних дій щодо відчуження зазначеного майна протягом майже 4 років не вчиняв. Потреба та бажання відчужити нерухоме майно у [PERSON] (дарувальника) на підставі безоплатного договору на користь свого близького родича (своєї доньки) виникли лише після прийняття рішення Господарським судом Черкаської області у справі 925/904/23 про стягнення з нього заборгованості за договором поруки. Зазначене свідчить про те, що Відповідач-1 діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладає договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Відповідно до п. 4 оскаржуваного договору Відповідач-1 свідчив, що, укладаючи зазначений договір, не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб. Але це не відповідає дійсності, враховуючи наявність боргу перед позивачем та наявне рішення Господарського суду Черкаської області про стягнення заборгованості. Нерухоме майно на дату укладення оскаржуваного договору фактично перебувало у спорі. Станом на день подання цієї позовної заяви, зобов`язання Відповідача-1 з виконання наказів Господарського суду Черкаської області на загальну суму більше 7 млн. грн. не виконані. Інформація про наявність відкритого виконавчого провадження щодо [PERSON] є загальнодоступною у Єдиному реєстрі боржників. Відчуживши належне нерухоме майно (гараж) на користь своєї доньки, Відповідач-1 намагається будь-яким чином унеможливити поновлення порушених прав позивача, на користь якого судовим рішенням присуджена до стягнення з Відповідача-1 7\~000 000 грн. Ураховуючи, що: на момент здійснення безоплатного відчуження спірного майна Відповідачем-1 кредитне зобов`язання вважалося простроченим, його належне виконання не відбулося, а отже виникло право вимоги до поручителя основного боржника у зв`язку з його неплатоспроможністю, а також набуло законної сили рішення Господарського суду Черкаської області у судовій справі № 925/904/23 про стягнення заборгованості за договором поруки; контрагент, з яким Відповідач-1 уклав оспорювані договори, є близьким родичем боржника, а саме донькою Відповідача-1; майно за договором дарування передано обдаровуваній (Відповідачу-2) безоплатно, у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення для погашення боргу перед кредитором, то дії Відповідача-1 є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на виведення активів та недопущення (уникнення) задоволення вимог кредитора (Позивача). Позивач вважає, що дії Відповідача-1 щодо укладення оскаржуваного договору дарування пов`язані зі зменшенням своєї платоспроможності та є сумнівними в частині їх добросовісності, а відтак вищезазначені договори набувають ознак фраудаторних правочинів (правочинів, що вчинені боржником на шкоду кредитору), що направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, та, відповідно, мають бути визнані недійсними на підставі загальних засад цивільного законодавства (ч.6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), а нерухоме майно (гараж) має бути повернене у власність Відповідача-1 з метою звернення стягнення на таке майно та задоволення вимог позивача по справі №925/904/23. Стислий виклад заперечень відповідача [PERSON] . Відповідач у відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 22 січня 2024 року між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було укладено договір дарування гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В., зареєстрований в реєстрі за № 54. Постановою від 02.02.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Д.М. відкрито виконавче провадження № 74038623 на підставі заяви кредитора та наказу № 925/904/23 Господарського суду Черкаської області від 17.01.2024 року про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дізарт Плюс", [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" 7 000 000,00 грн заборгованості, 105 548,04 грн витрат зі сплати судового збору, а всього 7 105 548,04 грн. Позивач посилається на те, що вказаний правочин є фраудаторним та порушує майнові інтереси кредитора. На думку відповідача, матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів того, що оспорюваний правочин вчинений саме з метою уникнення майнової відповідальності в межах заявленого цивільного позову. На день посвідчення договору дарування вказане нерухоме майно під забороною (арештом) та заставою (в тому числі податковою) не перебувало, відкритих виконавчих проваджень не було, в реєстрі боржників Відповідач-1 не перебував. Таким чином, згідно положень закону України «Про нотаріат», станом на день укладення договору дарування були відсутні жодні підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії, а саме щодо Відповідача-1 були відсутні накладені заборони чи обтяження щодо нерухомого майна; відсутні відкриті виконавчі провадження, податкові застави; відомості про Дарувальника не були внесені до Єдиного реєстру боржників. Приватним нотаріусом було посвідчено правочин, що відповідає вимогам чинного законодавства та є способом реалізації власником належних йому повноважень щодо розпорядження майном за статтею 319 ЦК України. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення, породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили Перед укладенням оспорюваного договору Відповідач-1 був власником гаражу, мав право розпоряджатися ним на власний розсуд, спірне нерухоме майно не мало жодних обтяжень права власності, не перебувало ні під арештом, ні під заставою. Позивач не довів обставин, необхідних для визнання оспорюваного договору недійсним з підстав фраудаторності, як і не довів порушення своїх прав та законних інтересів укладенням оспорюваного договору дарування гаражу. Не доведені обставини про те, що боржник діяв очевидно не добросовісно та зловживав правами, оскільки вчинив оспорюваний договір, які порушують майнові інтереси кредитора і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника, а отже «вчинив право на зло». Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Вищезазначений правочин дарування гаражу не являється фіктивним, оскільки метою зазначеного договору була не формальна передача спірного гаражу задля уникнення негативного наслідку боргового зобов`язання, а зазначений договір являв собою реальне волевиявлення сторін. Відповідач-2 є добросовісним набувачем відповідно із ст. 330 ЦК України. Стаття 388 ЦК України встановлює порядок та умови витребування майна від добросовісного набувача. Власник може витребувати майно від добросовісного набувача лише в разі коли воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння за його волею, та коли такий набувач набув майно за відплатним договором. Власник також має право витребувати майно від добросовісного набувача в усіх випадках, коли він набув його безвідплатно. В усіх інших випадках власник не має права витребувати майно від добросовісного набувача. З матеріалів, доданих до позову, не надано належних доказів тому, що Відповідач-2 якимось чином був пов`язаний з продавцем спірного гаража або йому було відомо про незаконність дій продавця під час купівлі-продажу йому гаража. Визнання договору дарування порушить права Відповідача-2. Стислий виклад заперечень відповідача [PERSON] . Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Заяви (клопотання) учасників справи Третьою особою подана заява про розгляд справи за її відсутності. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.10.2024 за клопотанням позивача витребувано докази. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.12.2024 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 05.02.2025 постановлено проводити розгляд справи за відсутності відповідачів, належним чином повідомлених про час та місце слухання справи, ураховуючи, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 27.11.2023 у справі № 925/904/23 за позовом АТ «Райффайзен Банк» з ТОВ «Дізарт Плюс» та [PERSON] стягнуто в солідарному порядку на користь позивача 7000000 грн заборгованості та 105548,04 грн. судового збору. Постановою приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2024 на виконання наказу Господарською суду Черкаської області № 925/904/23 від 17.01.2024 відкрито виконавче провадження ВП №174038623 про стягнення з ТОВ «Дізарт Плюс» та [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк» 7105548,04 грн. боргу та 52\~774, 02 грн. судового збору. 22.01.2024 між [PERSON] та його донькою [PERSON] було укладено договір дарування гаража, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з договору дарування гаражу від 22.01.2024, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] подарував, передавши безоплатно у власність своєї доньки [PERSON] гараж загальною площею 23,6 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстрований у реєстрі за № 54. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 22.01.2024 гараж зареєстрований за [PERSON] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 71227117 від 22.01.2024, приватний нотаріус Київського нотаріального міського нотаріального округу Лосєв В.В. Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.03.2024 [PERSON] 22.01.2024 подарував все належне йому нерухоме майно (земельну ділянку, гараж) [PERSON] і жодної нерухомості у власності не має. Відповідно до повідомлення приватного виконавця Недоступа Д.М. від 28.03.2024 № 11017 на момент відкриття виконавчого провадження 02.02.2024 у [PERSON] відсутнє будь-яке нерухоме, рухоме майно, на банківських рахунках відсутні кошти. Наявне у боржника [PERSON] нерухоме майно було ним подаровано 22.01.2024 [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є батьком [PERSON] . Також суд вважає встановленим, так як це не заперечується представником відповідача, що станом на день розгляду справи [PERSON] взагалі жодних коштів по заборгованості перед позивачем не сплатив. Норми права, застосовані судом. Оцінка суду Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1\~ст. 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу(ч. 1\~ст. 215 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1-3,5,6\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4\~ст. 263 ЦПК України). Неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 в справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 справі №910/31110/15), що під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3,15,16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, а й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно сталося. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах, зокрема у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта\~статті 9Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження»). Велика Палата Верховного Суду, кваліфікуючи правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам, як фраудаторні правочини, зробила такий правовий висновок: Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч.ч. 2,3 ст. 13\~ЦК України\~при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6\~статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя\~статті 13 ЦК України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі № 369/11268/16-ц). У постанові від 06.10.2022 в справі № 904/624/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: - момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж 3-х років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі; - контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); - щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися. Отже, встановивши, що [PERSON] відчужено майно шляхом безоплатної його передачі в дар 22.01.2024, а рішенням Господарського суду Черкаської області від 27.11.2023 у справі № 925/904/23 за позовом АТ «Райффайзен Банк» з ТОВ «Дізарт Плюс» та [PERSON] стягнуто в солідарному порядку на користь позивача 7000000 грн заборгованості та 105548,04 грн. судового збору, а 17.01.2024 було видано наказ Господарським судом Черкаської області № 925/904/23 про стягнення даної заборгованості, тобто таке відчуження майна здійснено після прийняття судового рішення, за яким з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти, враховуючи відсутність у [PERSON] іншого майна, за рахунок якого можливо погасити заборгованість перед позивачем, відсутність жодної проплати за боргом, відсутність даних щодо того, що відповідач [PERSON] якимось чином здійснює використання подарованого їй гаражу, суд дійшов висновку, що оспорюваний правочин дарування вчинено боржником на шкоду кредитору з метою утруднення виконання судового рішення щодо стягнення грошових коштів з боржника на користь кредитора, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в частині вимог щодо визнання недійсним договору дарування гаража. Що стосується вимог позову про скасування рішення про державну реєстрацію, суд виходить з такого. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з частиною першою статті 2 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом положень частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб`єкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно. Статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора та звернення з позовом у цій справі, було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. За змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Однак згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній з 16 січня 2020 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, яка діяла на час вчинення вказаної реєстраційної дії, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Вказані висновки суду повністю узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, яка викладена в постанові від 09.10.2024 у справі № 372/1990/18. Оскільки оспорюваний правочин є недійсним, тому заявлені позовні вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень також є законними та обґрунтованими. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, з відповідачів у рівних частках судовий збір підлягає стягненню на користь позивача.

Outcome: approved