Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить встановити порядок\~\~ користування квартирою [ADDRESS] , зобов`язати\~ вчинити дії по\~\~ розподілу особових\~ рахунків по\~ оплаті житлово-комунальних\~ послуг. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником ? частини квартири [ADDRESS] на\~ підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 3386, виданого 31 жовтня 2023 року після смерті свого чоловіка. Відповідач [PERSON] є власником ? частини вказаної квартири на підстав свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 211, виданого 06 серпня 2020 року. Загальна площа вищезазначеної квартири становить 60,6 кв.м., житлова площа 36,9 кв.м. і складається з трьох жилих кімнат площею 17,4 кв.м., 11,7 кв.м. та 7,8 кв.м., кухні площею 8,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., туалету площею 1,4 кв.м., коридору площею 8,9 кв.м., вбудованої шафи площею 0,3 кв.м., балкону(лоджії) площею 0,9 кв.м. та 1,5 кв.м. З листопада 2022 року вона проживає у вказаній квартирі, а 26 грудня 2023 року в ній і зареєстрована. Між нею та відповідачкою була домовленість щодо сплати комунальних послуг відповідно до розміру їх часток у квартирі - по ? частині. Однак у вересні 2023 року [PERSON] відмовилася від домовленості. На даний час відповідач [PERSON] постійно в квартирі не проживає. На облік електроенергії та газу у квартирі встановленні лічильники які вона сама сплачує, а також сплачує за водопостачання та водовідведення. На даний час вирішується питання щодо встановлення лічильника на облік води. Разом з тим, плата за обслуговування будинку (квартплата) та за надання послуги з постачання теплової енергії проводиться відповідно до житлової площі квартири. Однак, протягом року відповідач ухиляється від сплати за комунальні послуги, а вона не в змозі сплачувати повну суму, оскільки має невеликий дохід. Відповідач [PERSON] відмовляється звернутися до КП «Теплогарант» і ТОВ ЖЕД «Південна» із відповідною заявою про розподіл особових рахунків. Враховуючи те, що квартира є трикімнатною а співвласниками є дві фізичні особи, які не є родичами, а зовсім чужі один одному люди, вони ніяк не можуть погодити між собою порядок користування квартирою, що\~ і\~ змусило\~ її\~ звернутись\~ до\~ суду з вказаним\~ позовом. Представник\~ позивача\~ [PERSON] в судовому засіданні\~ позовні\~ вимоги\~ підтримала\~ в\~ повному\~ обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач\~ [PERSON] в судове\~ засідання\~ не\~ з`явилась\~ про день, час\~ та\~ місце\~ розгляд у\~ справи повідомлена\~ належним чином.\~ Представник третьої особи\~ Лазаренко\~ О.О. в судовому засіданні не заперечувала\~ проти\~ позовних\~ вимог, просила врахувати наявну заборгованість за комунальні послуги. Представник третьої особи\~ ТОВ ЖЕД\~ «Південна» в судове засідання не з`явився,\~ надали\~ заяву\~ про\~ розгляд\~ справи у\~ їх\~ відсутності,\~ при\~ винесенні\~ рішення покладаються\~ на розсуд\~ суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником ? частини квартири [ADDRESS] \~ на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 3386, виданого 31 жовтня 2023 року після смерті свого чоловіка (а.с.9,10,11). Як вбачається з технічного паспорта, спірна квартира житловою площею 36,9 кв.м. складається з трьох жилих кімнат площею 17,4 кв.м., 11,7 кв.м. та 7,8 кв.м., кухні площею 8,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., туалету площею 1,4 кв.м., коридору площею 8,9 кв.м., вбудованої шафи площею 0,3 кв.м., балкону(лоджії) площею 0,9 кв.м. та 1,5 кв.м.\~ Кімнати в квартирі ізольовані. (а.с.8) Згідно\~ витягу\~ ЦНАП\~ Конотопської\~ міської\~ ради\~ № 27507\~ в квартирі\~ [ADDRESS] зареєстровані\~ дві\~ особи:\~ з\~ 30.05.2006 року [PERSON] , [INFO] та\~ з\~ 26.12.2023 року\~\~ [PERSON] , 29.05.1964.(а.с.12) Відповідно\~ до\~ Витягу з\~\~ Державного\~ реєстру\~ речових\~ прав\~ на\~ нерухоме\~\~ майно\~\~ ? частина\~ квартири\~ [ADDRESS] на\~ праві\~\~ спільної\~ часткової\~\~ власності\~ належить [PERSON] , а\~ інша\~ ?\~ частина квартири\~ на\~ праві\~ спільної\~ часткової\~ власності\~ належить\~\~ [PERSON] (а.с.7). Особові рахунки на сплату комунальних послуг які надаються ТОВ ЖЕД\~ «Південна» та\~ КП «Теплогарант» оформлені на ім`я позивачки.\~ Відповідач [PERSON] оплачувати комунальні послуги відмовляється. Станом на 01.01.2025 мається заборгованість з сплату вищевказаних послуг (а.с.26). Позивач зверталася до КП«Теплогарант»\~ та\~\~\~ ТОВ ЖЕД\~\~ «Південна» з проханням розділити особовий рахунок та укласти з нею окремий договір про надання комунальних послуг. Листом № 582 від 28.10.2024 року КП «Теплогарант»\~ відмовило [PERSON] у задоволенні прохання про розділення особового рахунку. Листом № 397 від 29.10.2024 року ТОВ ЖЕД\~\~ «Південна» відмовило [PERSON] у задоволенні прохання про розділення особового рахунку (а.с.5,6). Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За правилами частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1500цс15), постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року (справа № 761/44705/19), від 22 липня 2022 року (справа № 344/698/18). Також, як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] вказує, що між співвласниками квартири була домовленість щодо сплати комунальних послуг відповідно до розміру їх часток у квартирі - по ?\~ частині. На даний час відповідач [PERSON] постійно в квартирі не проживає, а тому виділення [PERSON] у користування кімнати, площею 7,8 кв.м. та 11,7 кв.м. та балкон (лоджію) 0,9 кв.м.; а\~ [PERSON] кімнату площею 17,4 кв.м. та балкон 1,5 кв.м.; залишити у спільному\~\~ користуванні усі підсобні приміщення зазначеної квартири не тягне за собою порушення прав відповідача. Отже, позивачем визначено усі складові квартири, які підлягають визначенню між сторонами для порядку користування житловим приміщенням. Виходячи з вищенаведених норм права та правової позиції Верховного Суду, суд погоджується з даними доводами позивача і вважає, що справедливим та таким, що відповідатиме допустимим розмірам житлової площі на кожну особу буде встановлений запропонований позивачем порядок користування житлом, а саме: виділити у користування [PERSON] окрему кімнату житловою площею 7,8 кв.м. та окрему кімнату житловою площею 11,7 кв.м. та балкон (лоджію) 0,9 кв.м.; [PERSON] виділити у користування окрему кімнату житловою площею 17,4 кв.м. та балкон 1,5 кв.м.; залишивши\~ у\~ спільному\~\~ користуванні усі підсобні приміщення зазначеної квартири: кухня 8,0 кв.м., коридор 8,9 кв.м., ванна кімната 2,7 кв.м., туалет 1,4 кв.м., вбудовану шафа 0,3 кв.м. При цьому, суд враховує, що визначення вказаного порядку користування квартирою не призведе до погіршення житлових умов сторін у справі. Виділяючи в користування ізольовані жилі кімнати буде дотримано принцип адекватності розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та збережено цільове призначення квартири, а саме проживання людей. Що стосується вимоги про розподілу\~ особових\~\~ рахунків по\~ оплаті\~\~ житлово-комунальних\~ послуг суд виходить з наступного. Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно зі статтею 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Відповідно до статті 179 Житлового кодексу Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до пункту 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі) розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Пунктом 13 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) передбачено, що спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку. Розподіл особового рахунку є можливим лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг. Питання поділу особового рахунку вирішується шляхом звернення особи з відповідною заявою та документами на підтвердження права власності на частину квартири до житлово-експлуатаційної організації. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суд від 09 вересня 2020 року у справі № 751/1560/19 та від 04 березня 2024 року у справі № 750/7250/22. Як вже було встановлено судом, позивач зверталася до КП «Теплогарант» та ТОВ ЖЕД\~\~ «Південна» з проханням розділити особовий рахунок та укласти з нею окремий договір про надання комунальних послуг. Листом № 582 від 28.10.2024 року КП «Теплогарант»\~ відмовило [PERSON] у задоволенні прохання про розділення особового рахунку. Листом № 397 від 29.10.2024 року ТОВ ЖЕД «Південна» відмовило [PERSON] у задоволенні прохання про розділення особового рахунку. Водночас, особові рахунки на сплату комунальних послуг, які надаються ТОВ ЖЕД\~ «Південна» та\~ КП «Теплогарант», оформлені на ім`я позивача. Відповідач оплачувати комунальні послуги відмовляється, у зв`язку з чим виникла заборгованість у зв`язку з несплатою вищевказаних послуг. Між позивачем та відповідачкою існувала домовленість щодо сплати комунальних послуг відповідно до розміру їх часток у квартирі - по ? частині. Однак у вересні 2023 року [PERSON] відмовилася від домовленості. В свою чергу, позивач є пенсіонером, а її коштів не вистачає на оплату заборгованості за комунальні послуги. На неодноразові прохання позивача звернутись разом із заявою про розподіл особових рахунків [PERSON] не реагує. У постанові від 20.01.2020 (справа №711/8946/18) Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу, що оскільки між сторонами ні у добровільному порядку на підставі укладеного договору, ні у судовому порядку не визначений порядок користування належної їм квартири, відсутні підстави для розподілу оплати за надані житлово-комунальні послуги відповідно до фактично займаної сторонами площі квартири, або фактично спожиті житлово-комунальні послуги, а тому відповідно й відсутні підстави для відкриття окремого особового рахунку на ім`я одного зі співвласників. Отже, умовою розподілу особового рахунку квартири, виділ частки в натурі з якої не можливий, є встановлення у добровільному чи судовому порядку певного порядку користування належною співвласникам квартирою. Враховуючи те, що [PERSON] зверталася, у встановленому законом порядку, до КП «Теплогарант» та ТОВ ЖЕД «Південна» із заявою про поділ особового рахунку та отримала відмову, на неодноразові прохання позивача звернутись разом із заявою про розподіл особових рахунків [PERSON] не реагує.\~ суд доходить висновку про обґрунтованість вказаної вимоги. Таким чином, у зв`язку з тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності, власники зобов`язані відповідно до своїх часток брати участь у оплаті за житлово-комунальні послуги, відтак рішення суду про зобов`язання відповідачів ТОВ ЖЕД\~ «Південна» та\~ КП «Теплогарант» розділити особові рахунки буде таким, що максимально захищає права позивача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на залучення спеціалістів, експертів, проведення експертизи та інших процесуальних дій, необхідних для розгляду або підготовки до розгляду справи. До позовної заяви стороною позивача, на підтвердження понесення відповідних витрат, угоду\~\~\~ про\~\~ надання\~\~ правничої допомоги,\~ акт\~ виконаних\~ робіт (а.с.43,44). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано угоду про надання правової допомоги від 07.10.2024, акт виконаних робіт від 11.02.2025, з якого вбачається, що адвокатом надано наступні послуги: підготовка та складання позовної заяви, представництво інтересів у суді, клієнтом сплачена сума 12000 грн. Враховуючи незначну складність справи, та обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений адвокатом на надання послуг, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на правничу допомогу, що відповідатиме критерію розумності їхнього розміру, виходячи з обставин цієї справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1211,20\~ грн. судового збору сплаченого за подання позовної заяви. Враховуючи викладене,

Outcome: approved