Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,5 кв.м., укладений 10 лютого 2023 року між [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що 20.09.1995 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , уклав на Львівській товарно-фондовій біржі біржову угоду №238 від 20.09.1995 року. Угода укладена та належним чином зареєстрована на згаданій біржі. На підставі даної Угоди відповідач придбав об?єкт нерухомого майна - квартиру, загальною площею 60,5 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 10.02.2023 відповідач уклав зі нею, [PERSON] , [INFO] , договір купівлі-продажу квартири №10022023. На виконання умов договору, вона в повному обсязі оплатила вартість квартири та передала відповідачу грошові кошти у сумі 1327128 (один мільйон триста двадцять сім тисяч сто двадцять вісім) гривень 00 копійок, що еквівалентно 36 300 (тридцять шість тисяч триста) доларів США, згідно курсу національної валюти України - гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на день платежу, а відповідач передав їй ключі від квартири. Зазначені обставини підтверджуються складеним Актом приймання-передачі Квартири №1 від 10.02.2023. Однак, станом на день написання цієї позовної заяви, відповідач стверджує, що договір між ними не укладався, а квартиру він продавати відмовляється. У зв?язку з вищевикладеними обставинами, звертається до суду із цією позовною заявою з метою захисту свого порушеного права. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 серпня 2024 року головуючим суддею у справі визначено суддю Леньо С.І. /а.с. 37/. На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідача з Єдиного державного демографічного реєстру отримано відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача /а.с. 38/. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23.08.2024 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири укладеним прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 22.10.2024. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 40/. 04.10.2024 позивачкою подано заяву про зміну предмету позову /а.с. 44/. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2024 року (підстава: перебування у відпустці, Розпорядження керівника апарату суду №44 від 07.11.2024) справу розподілено судді Ціпивко І.І. /а.с. 62-63/. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19.11.2024 прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири укладеним прийнято до розгляду. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 09.12.2024 о 14:00 год. /а.с. 64/. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 13.01.2025 закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 27.01.2025 /а.с. 93/. Розгляд справи по суті відбувся 07.02.2025 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Представник позивачки в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду (рекомендованим листом та шляхом розміщення оголошення на інтернет порталі «Судова влада»), повторно на виклик суду не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі, ухваливши заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.09.1995 року, відповідач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , уклав на Львівській товарно-фондовій біржі біржову угоду №238 від 20.09.1995 року. Угода укладена та належним чином зареєстрована на згаданій біржі. На підставі даної Угоди відповідач придбав об?єкт нерухомого майна - квартиру, загальною площею 60,5 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 26/. Згідно з інформації наданої Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №4207 від 30.10.2024 квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] /а.с. 76/. Також судом встановлено, що 10.02.2023 року, [PERSON] уклав із [PERSON] , договір купівлі-продажу квартири №10022023 /а.с. 8-17, 27-31/. Відповідно до п. 1.1 Договору Продавець передає Покупцеві об?єкт нерухомого майна (квартиру) (далі - «Квартира»), а Покупець приймає та оплачує її на умовах та в порядку, визначеному цим Договором. Відповідно до п. 1.2 Договору сторони дійшли згоди, що предметом цього Договору є Квартира, яка відповідає характеристиками, визначеним в цьому Договорі та технічній документації. Відповідно до п. 1.3 Договору квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.4 Договору загальна площа Квартири становить 60,5 (шістдесят цілих п`ять десятих) кв.м. Відповідно до п. 1.8. Договору торони дійшли згоди, що Квартира передається на підставі Акта приймання-передачі квартири (надалі - Акт). Акт складається Сторонами в двох примірниках, по одному для кожної Сторони та підтверджує повноту і належність виконання Сторонами своїх зобов?язань щодо передачі Квартири та сплати грошових коштів за неї. Відповідно до п. 1.9. Договору сторони погодили, що Акт складається лише після повної оплати Покупцем вартості Квартири, яка визначена в цьому Договорі. Ухилення будь-якої із Сторін від укладення (підписання) Акту не допускається та вважатиметься порушенням умов цього Договору. Відповідно до п. 2.1. Договору сторони визначили, що загальна сума Договору становить 1 327 128 (один мільйон триста двадцять сім тисяч сто двадцять вісім) гривень 00 копійок, що еквівалентно 36 300 (тридцять шість тисяч триста) доларів США, згідно курсу національної валюти України - гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на день укладення цього Договору. На виконання зазначених умов Договору, 10.02.2023 року, [PERSON] в повному обсязі оплатила вартість Квартири та передала Відповідачу грошові кошти у сумі 1 327 128 (один мільйон триста двадцять сім тисяч сто двадцять вісім) гривень 00 копійок, що еквівалентно 36 300 (тридцять шість тисяч триста) доларів США, згідно курсу національної валюти України - гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на день платежу, а Відповідач передав їй ключі від Квартири. Зазначені обставини підтверджуються складеним Актом приймання-передачі Квартири №1 від 10.02.2023 року /а.с. 20-21, 32-33/. Факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 1 327 128 (один мільйон триста двадцять сім тисяч сто двадцять вісім) гривень 00 копійок, що еквівалентно 36 300 (тридцять шість тисяч триста) доларів США, згідно курсу національної валюти України - гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на день платежу, на виконання договору купівлі-продажу квартири №10022023 підтверджується розпискою від 10.02.2023 /а.с. 34/. Також судом встановлено, що реалізація згаданого договору в обумовлених умовах до кінця не відбулася. Зокрема, відсутнє нотаріальне посвідчення договору, яке мало відбутися протягом 2 (двох) тижнів з моменту укладення даного Договору, але в будь-якому випадку - не пізніше 01.03.2023 року, - з причин постійної неявки відповідача до нотаріуса. Згідно з листом ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області №11341/41/01-2024 судом встановлено, що [PERSON] розшукується ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області, однак станом на даний час його місце знаходження не встановлене /а.с. 60/. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу укладеного 10.02.2023 правочину. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом положень частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України передбачено, зокрема, що договір купівлі-продажу квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Цивільним кодексомУкраїни передбачено правові наслідки недодержання вимоги щодо нотаріального посвідчення правочину. Згідно з частиною першою статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нормами матеріального законодавства передбачена можливість визнавати у судовому порядку нікчемні договори дійсними, зокрема на підставі частини другої статті 220 ЦК України. За правилами частини другої статті 220 ЦК України у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Зазначена частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору. Згідно з ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом, а ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 3 право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що спір між сторонами виник з приводу дійсності договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 60,5 кв.м., укладеного 10 лютого 2023 року, з причин відсутності його нотаріального посвідчення. Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на те, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору; відбулось часткове виконання договору; проте, має місце ухилення відповідача від його нотаріального посвідчення. Відповідач [PERSON] , незважаючи на отримання позовної заяви з додатками, свою позицію щодо заявленого позову суду не висловив, відзив на позов не надав, в судові засідання не з`явився. Надаючи оцінку аргументам сторони позивача, суд вважає аргументи позивачки [PERSON] належним чином обґрунтованими та мотивованими з огляду на таке. ВС у постанові від 28 вересня 2022 року у справі №389/482/19 виснував, що до предмета доказування у справі про визнання договору купівлі-продажу дійсним входять не лише факти виконання умов договору та ухилення однієї із сторін від його нотаріального посвідчення, але й дослідження відповідності такого договору загальним вимогам чинності правочину. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 305/1468/16-ц, провадження № 61-9087св21, зазначено, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення. У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року, провадження № 6-1288цс17, викладено правовий висновок, про те, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. В постанові від 04.03.2019 по справі №665/2266/16-ц, ВС виснував, що відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення,суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення не вимагається. Обов`язковими умовами для визнання такого договору дійсним є: - встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину; - втрата стороною можливостіз будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. 1. Так, аналізом посвідченого сторонами договору встановлено, що укладений між ними договір від 10.02.2023 містить зазначені Верховним Судом умови, які слід вважати істотними. Зокрема, судом встановлено, що: 1) предмет договору визначено у п. 1.2. - 1.4. Договору: «1.2. Сторони дійшли згоди, що предметом цього Договору є Квартира, яка відповідає характеристиками, визначеним в цьому Договорі та технічній документації» 1.3. Квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . 1.4. Загальна площа Квартири становить 60,5 (шістдесят цілих п?ять десятих) кв.м.» 2) Умова щодо ціни Договору передбачена у п.2.1. Договору: «2.1. Сторони визначили, що загальна сума Договору становить 1 327 128 (один мільйон триста двадцять сім тисяч сто двадцять вісім) гривень 00 копійок, що еквівалентно 36 300 (тридцять шість тисяч триста) доларів США, згідно курсу національної валюти України - гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на день укладення цього Договору.» 3) Умова щодо строку дії Договору міститься у п.6.7. Договору: «6.7. Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов?язань за цим Договором». Також встановлено, що Договір містить також і інші умови, які сторони визначили за взаємною згодою істотними на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 638 ЦК України. Зокрема, умова щодо порядку передачі Квартири, яка встановлена у п. 3.4. Договору: «3.4. Продавець зобов?язується передати Покупцеві ключі до Квартири та наявні на не документи у день підписання Акту. Сторони погодили, що обов?язок передачі Квартири вважається виконаним з моменту передачі ключів до Квартири від Продавця до Покупця.» А також умови щодо нотаріального посвідчення Договору, які викладені у Розділі 4 Договору. 1.1. Сторони усвідомлюють, що відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України цей Договір підлягає нотаріальному посвідченню. 1.2. Сторони погодили здійснити нотаріальне посвідчення даного Договору протягом 2 (двох) тижнів з моменту укладення даного Договору, але в будь-якому випадку - не пізніше 01.03.2023 року. 1.3.Обов?язок щодо пошуку нотаріуса, а також витрати на нотаріальне посвідчення цього Договору, покладаються на Продавця. 1.4. Покупець зобов?язується прибути для нотаріального посвідчення Договору у місце та час, визначені Продавцем. Про місце і час нотаріального посвідчення Договору Продавець повідомляє Покупця шляхом надсилання рекомендованого листа на абресу проживання Покупця не пізніше, ніж за 3 (три) календарні дні до дати нотаріального посвідчення. 1.5. Сторона, яка не виконала або неналежним чином виконала зобов?язання, передбачені цим розділом та ухилилась від нотаріального посвідчення Договору, зобов?язана відшкодувати іншій Стороні заподіяні таким порушенням збитки. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у Постанові від 12.10.2023 року (справа № 199/3988/20 (провадження №61-5514св23) наголосив на тому, що підпис є обов?язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №674/461/16-ц (провадження №61-34764св18) та від 14 вересня 2023 року у справі №465/4873/20 (провадження №61-6627св23). Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що всі істотні умови є не лише викладеними в тексті Договору, але й сам Договір містить підписи обох сторін, що свідчить про їхнє волевиявлення щодо фіксації саме таких умов Договору. Як наслідок, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов, які встановлені національним законодавством та усталеною практикою Верховного Суду для даної категорії договорів купівлі-продажу, а отже - Договір є дійсним. 2. Крім цього, досліджені судом докази підтверджують, що відбулось часткове виконання умов Договору, що також свідчить про його дійсність. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримав від позивачки [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 327 128 (один мільйон триста двадцять сім тисяч сто двадцять вісім) гривень 00 копійок, що еквівалентно 36 300 (тридцять шість тисяч триста) доларів США, згідно курсу національної валюти України - гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на день платежу, що становить 100% вартості Квартири за Договором (п. 2.1. Договору, п. 3 Акту, розписка). Відповідач передав позивачці ключі від Квартири, на що вказують п. 3.4 Договору, п. 2 Акту. З огляду на це, укладений Договір можна вважати дійсним. 3. Щодо ухилення відповідача [PERSON] від нотаріального посвідчення договору від 10.02.2023 варто зазначити наступне. Так, в даному контексті, суд досліджував факт безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрату стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Долучені стороною позивача та дослідженні судом докази, зокрема й вимоги позивачки [PERSON] щодо нотаріального посвідчення Договору, із зазначенням дати, часу та місця вчинення відповідних дій та скерування зазначених вимог стороні відповідача та ігнорування стороною відповідача останніх, зокрема й на стадії перебування позову в суді, на думку суду вказують на безповоротнє ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення правочину від 10.02.2023. Наведені стороною позивача твердження, щодо заперечення відповідачем факту укладення договору від 10.02.2023 та відсутність заперечення вказаних обставин відповідачем, на думку суду вказують на втрату [PERSON] можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Крім цього, на втрату можливості з будь-яких причин його посвідчити вказує долучений до справи лист ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області №11341/41/01-2024, з якого встановлено, що [PERSON] розшукується ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області, однак станом на даний час його місце знаходження не встановлене Тобто, встановлені судом обставити в сукупності вказують на ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрату можливості з будь-яких причин його посвідчити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). А відтак інші доводи сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про наявність підстав для задоволення позову не впливають. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановивши, що сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору; відбулось часткове виконання договору; проте, має місце ухилення відповідача від його нотаріального посвідчення, суд дійшов переконання, що позовні вимоги [PERSON] є підставними і такими, що підлягають до задоволення. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки [PERSON] відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved