Jurisdiction: civil
Date: 2025-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики від 01.10.2019 року, в сумі 1390144,68 грн., яка складається з наступного: 725924,22 грн. заборгованості за договором позики, 664220,46 грн., неустойка за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.10.2019 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №01/10/19-3, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 725924,22 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору позики (1 доллар США дорівнює 24,197474 грн.), відповідає 30000 доларів США. При цьому позичальник зобов`язується повернути позику протягом 2-х місяців в строк до 01.12.2019 року. Підтвердженням факту передачі грошових коштів відповідачу у сумі 725924,22 грн. за договором є розписка від 01.10.2019 року написана власноруч відповідачем відповідно до якої він підтверджує факт отримання грошових коштів за договором, зобов`язується повернути отримані грошові кошти позивачу в строк до 01.12.2019 року включно. Відповідно до умов укладеного договору відповідач не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання зобов`язання за укладеним договором. Згідно п.10 укладеного договору позики у разі прострочення виконання зобов`язання, позичальник за даним договором зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. 02.12.2020 року позичальник не здійснив платіж відповідно до укладеного договору. Станом на 26.05.2022 року відповідачем свої зобов`язання за укладеним договором позики не виконано, а його заборгованість за договором складає 1390144,68 грн., з яких 725924,22 грн., складає сума боргу за договором позики, а 664220,46 грн., неустойка за кожен календарний день існування простроченої заборгованості за період з 02.12.2019 року по 01.12.2020 року. Враховуючи наведене, оскільки відповідач [PERSON] порушив умови укладеного між ним та позивачем договору позики від 01.10.2019 року, а саме не повернув отримані за договором грошові кошти, в передбачений строк, тому позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики від 01.10.2019 року в сумі 725924,68 грн., а також неустойку за прострочення виконання зобов`язань в сумі 664220,46 грн., а всього 1390144,68 грн. 06.07.2022 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 19.08.2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Заочним рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.09.2022 року позовні вимоги у вказаній цивільній справі було задоволено в повному обсязі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2024 року було скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.09.2022 року та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до яких останній просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 2087036,46 грн., які складаються з 1127811,00 сума заборгованості за договором позики, що еквівалентно 30000,00 доларів США за курсом НБУ на день складання розрахунку та неустойки за прострочення виконання зобов`язань в сумі 959225,46 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2024 року було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, від останнього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав наполягав на їх задоволенні. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити повторне заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до договору позики №01/10/19-3 від 01.10.2019 року, укладеного між сторонами позивач [PERSON] передав у власність відповідача [PERSON] грошові кошти у сумі 725924,22 грн., що за курсом НБУ на день укладання договору (1 доллар США дорівнює 24,197474 грн.) еквівалентно 30000 доларів США. Вказані грошові кошти відповідач зобов`язалася повернути протягом 2-х місяців, в строк до 01.12.2019 року. За домовленістю сторін позика була безпроцентною. Згідно умов укладеного між сторонами договору позики від 01.10.2019 року, у разі прострочення виконання зобов`язання за договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен календарний день існування простроченої заборгованості. З метою забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за укладеним договором позики, сторони уклали договір застави транспортного засобу. Предметом застави за вказаним договором був автомобіль «Bentley» Arnage 2004 року випуску червоного кольору державний номер [NUMBER] , який належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 22.09.2004 року ДАІ ГУМВС України м. Києві. Згідно розписки від 01.10.2019 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] згідно договору позики, грошові кошти у сумі 725924,22 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору позики дорівнює 30000 доларів США та зобов`язується їх повернути в строк до 01.12.2019 року. Факт отримання грошових коштів відповідачем [PERSON] за договором позики суд вважає встановленим, оскільки [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики в письмовій формі, факт передачі коштів підтверджується письмовою розпискою від 01.10.2019 року із зобов`язанням їх повернення у строк до 01.12.2019 року. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Зі змісту статті 1046 ПК України, випливає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого2016 року у справі № 6-50цс16. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб`єктів учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб`єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст.ст. 1046 - 1048 ЦК України. Згідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконав, надавши відповідачу грошові кошти у борг, однак відповідач [PERSON] борг позивачу не повернув, в передбачений договором строк, про що свідчить наявність оригіналу розписки у позивача та відсутність данних про виконання відповідачем зобов`язання частково або в повному обсязі. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Укладеним між сторонами договором передбачено, що позичальник у випадку порушення умов договору щодо строків повернення грошових коштів, зобов`язується сплатити Позикодавцю пеню у розмірі 1% від суми боргу за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Згідно з наданого позивачем розрахунку, заборгованість за прострочення виконання зобов`язання за договором позики у відповідача перед позивачем за період з 02.12.2019 року по 08.02.2024 року за кожен календарний день існування простроченої заборгованості, складає 959225,46 грн. Таким чином, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за договором від 01.10.2019 року не виконав, тому з останнього підлягає стягненню борг за вказаним договором позики в сумі 1127811,00 грн., та неустойка, яка виникла в наслідок прострочення виконання відповідачем зобов`язань за договором позики , в розмірі 959225,46 грн. В силу положень ст.141 ЦПК України, суд відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання даного позову до суду в розмірі 12405 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved