Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-09 00:00:00

05.05.2024 представниця позивачки адвокат Шевченко А.В. в інтересах довірительки звернулась до суду із вказаною позовною заявою, за змістом якої просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. За змістом позову, позивачка з 20.05.2017 перебувала у шлюбі з [PERSON] , [INFO] у подружжя народилась дитина - [PERSON] . 31.07.2019 шлюб з [PERSON] на підставі рішення суду було розірвано. Неповнолітній син проживає зі позивачкою, яка займається вихованням та утриманням дитини. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. З відповідача на підставі рішення суду на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини, які відповідач не сплачує. Відповідач не цікавиться станом здоров`я дитини та питаннями забезпечення, подробицями його життя. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. [PERSON] не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; зовсім не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. На підставі наведеного, виходячи з найкращих інтересів дитини, оскільки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення дитини, із врахуванням норм, передбачених ст. 141, 150, 151, 157, 164-165 СК України, положень Закону України «Про охорону дитинства», представниця позивачки просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 14.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачкою. Роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України роз`яснено право на пред`явлення зустрічного позову. Ухвалою суду 01.10.2024 без виходу до нарадчої кімнати постановлено залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві. Ухвалою суду від 09.12.2024 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі, призначити її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Клопотання сторони позивача про виклик свідків відповідно до наведеного у клопотанні переліку задоволено. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті суд встановив такий порядок з`ясування обставин, а також порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті: вислухати пояснення учасників справи та їх представників, дослідити письмові докази, зокрема, висновок органу опіки на піклування, здійснити допит свідків. Представник позивача адвокат Шевченко А.В. відповідно до заяви поданої до суду вх.№ від 10.02.2025, просить розглянути справу за її та її довірительки відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представником служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Поліщук О.В. надано висновок по суті спору, висновок підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати без присутності представника служби. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району Парфенюк Л.П. просить справу розглядати без присутності представника органу опіки та піклування, що видно з відповідного клопотання. Відповідач в судовому засіданні повторно присутній не був, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово та належним чином шляхом надіслання судових повісток, розміщення оголошення на веб-сайті Судової влади України. Так, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, жодних заяв або клопотань до суду не подавав, маючи достатньо часу для висловлення заперечень проти позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі, судом вчинено не було за відсутності клопотань учасників справи. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі встановлених обставин та у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку учасників справи, з`ясовану у попередніх судових засіданнях, відсутність заперечень сторони позивача та представника третьої особи, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив вирішувати справу на підставі наявних у ній доказів, а саме постановив ухвалу згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку, що видно з протоколу судового засідання. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази, вислухавши протягом розгляду справи пояснення учасників справи (сторони позивача та представника третьої особи), здійснивши допит свідків, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що Позивачка [PERSON] 13.07.2024 зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що 13.07.2024 складено актовий запис №1117. Прізвище після державної реєстрації дружини [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 13.07.2024). Зазначена обставина також підтверджується копією паспорта громадянки України [PERSON] № [NUMBER] виданого органом 8013 27.08.2024. Батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 18.08.2017, актовий запис №923 від 18.08.2017). Відповідно до рішення Шевченківського районного суд м. Запоріжжя у справі № 336/2250/19 пр. № 2/336/2114/2019 від 31.07.2019, яке набрало законної сили 31.08.2019, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Судом ухвалено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 20.05.2017 року, про що зроблено актовий запис № 159. (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/83395315). Також, під час розгляду справи знайшло своє підтвердження стягнення в судовому порядку з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] . Так, відповідно до рішення, ухваленого Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у справі № 336/4886/2018 пр.№ 2/336/2572/2018, від 09.10.2018, позов Позов [PERSON] задоволено. З мотивувальної частини вказаного рішення видно, що на час розгляду справи сторони з 20.05.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача. Відповідно, судом стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Запоріжжя, ідентифікаційний номер [NUMBER] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) батька щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 09.11.2018 (веб-посилання на текст судового рішення: https://reyestr.court.gov.ua/Review/76997244). 04.09.2020 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя видано дублікат виконавчого листа по справі №336/4886/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] . Відповідно до довідки про неотримання аліментів №94699 від 15.11.2023 виданої начальником відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ємельянова Я.О. не отримувала аліменти від [PERSON] за період з 01.01.2023 по 31.10.2023, згідно виконавчим листом №336/4886/18. Відповідно до довідки про неотримання аліментів №82944 від 17.06.2024 виданої начальником відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ємельянова Я.О. не отримувала аліменти від [PERSON] за період з 01.12.2023 по 31.05.2024, згідно виконавчим листом №336/4886/18. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника [PERSON] виконаного Центральним відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) станом на 31.05.2024 сукупний розмір заборгованості становить 286 567,06 гривень. Згідно з довідкою Закладу дошкільної освіти «Ясла-садок» №226 «Дивограй» Лівобережний відділ освіти Департаменту освіти і науки ЗМР №01-30/47 від 10.06.2024, вихованець [PERSON] , [INFO] , Відвідував дитячий заклад з 27.08.2019 року. На протязі відвідування у дитячому садку [PERSON] приводила та забирала мама [PERSON] завжди вчасно та в охайному вигляді, естетично вдягнену та чисту. Вихователі до мами зауважень ніколи не мали. [PERSON] активно цікавилася життям сина, розпитувала вихователів за успіхи, бере участь -у батьківських зборах, приймала участь в житті групи. Протягом відвідування дитиною дитячого садка батько не з`являвся і не брав участі в житті дитини. Згідно з довідкою ліцею №98 Управління освіти Дніпровського району м.Києва Дніпровського району в м.Києві Державна адміністрація №01-18/194 від 28.06.2024 [PERSON] навчається у ліцеї № 98 Дніпровського району м. Києва. Навчанням та вихованням дитини займається мама учня. Мама систематично відвідує заклад освіти, цікавиться успішністю свого сина, дослуховується до усіх рекомендацій педагогів. Разом з цим, в матеріалах справи наявна інформація про перебування на обліку дитини [PERSON] 2017 р.н., надана директором КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» ЗМР 10.07.2024 за вих.№ 842/01-09 на адвокатський запит адвоката А.Шевченко. За даними відповіді [PERSON] на обліку в підприємстві не перебуває. Декларація про вільний вибір лікаря укладена в КНП «ЦПМСД № 1» Дніпровського району м. Києва. Відповідно до інформації, наданої директором КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дніпровського району м.Києва» 31.07.2024 за вих.№ 00754-679/01-17 на адвокатський запит адвоката А.В.Шевченко, [PERSON] має укладену діючу декларацію з лікарем загальної практики - сімейної медицини [PERSON] від 01.05.2023. Під динамічним спостереженням не перебуває. З дитиною на прийомі була мама, лікарські призначення виконували у повному обсязі. Дитина щеплена відповідно до календаря щеплень. Дитина охайна, доглянута, розвинена відповідно віку. До справи за допомогою системи «Електронний суд» вх.№ ес1818/25 від 20.01.2025, від представника третьої особи [PERSON] надійшов висновок служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.01.2025 №103-323. Так, до комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов витяг з протоколу судового засідання Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про залучення Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації у справі щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в липні 2019 року. Малолітній [PERSON] , 2017 року народження, проживає з матір`ю [PERSON] , яка самостійно займається його вихованням та утриманням. На даний час родина мешкає за адресою: [ADDRESS] . Дитина навчається в другому класі ліцею № 98 Дніпровського району м. Києва. Батько дитини, [PERSON] , з 2019 року з сином не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться його життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає. На даний час місцеперебування його громадянці [PERSON] невідомо. Громадянин [PERSON] жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини. Крім того, свідок [PERSON] , допитана судом 06.01.2025, показала, що є бабусею позивачки, відповідач після того, як брав участь в АТО, декілька разів їздив на територію РФ, в цей час [PERSON] певний час мешкала у батьків. Ані відповідач, ані його батьки питаннями виховання та розвитку сина [PERSON] не опікуються протягом тривалого часу. Свідок [PERSON] , допитаний судом 06.01.2025, показав, що після розлучення із відповідачем донька певний час жила із дитиною разом із ним по [ADDRESS] . Батько [PERSON] орієнтовно з 2018 року не телефонує синові, не бачиться із ним, не проявляє жодної ініціативи у спілкуванні, не бере участі у вихованні та розвитку, не утримує дитину матеріально. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами ч.1,2 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання, припинення дій, які порушують сімейні права. За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у справі №645/731/18, провадження № 61-20399св19 від 08.04.2020. Так, відповідно до ч.1, 2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батька від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином, навіть, не в обсязі, мінімально необхідному для її нормального самоусвідомлення, а взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання сином освіти. Досліджені докази, зокрема, отримані під час допиту свідків, вказують на те, що відповідач не цікавиться навчанням й станом здоров`я свого сина, не займається його розвитком та не створює належних умов для отримання освіти, самоусунувся від процесу виховання з часу розірвання шлюбу із [PERSON] . Зазначені обставини підтверджені наявними доказами, що відповідають загальним положенням про доказування, та не спростовані з боку відповідача. Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи сторони позивача про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання [PERSON] . За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої дитини, яка, як встановлено судом, мешкає із мамою, беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок служби у справах дітей та сім`ї, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина. На переконання суду, це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання ним своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню сина. Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. За приписами ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Проте, питання стягнення аліментів вже було предметом іншого судового провадження, що встановлено судом під час розгляду справи. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача, враховуючи рішення суду, що ухвалюється, на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 211,20 гривень (із врахуванням ставки судового збору за розгляд позовної вимоги немайнового характеру відповідно до п.1-2 ч.4 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2024 року за змістом ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (3 028,00 гривні).

Outcome: approved