Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Київської міської ради з вимогою: «встановити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини у 3 (три) місяці із дня набрання рішенням законної сили після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] ». 31 жовтня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуючий суддя Савлук Т.В.) постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорна Лариса Валеріївна, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. 08 січня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання, призначено розгляд справи по суті та задоволено заяву представника позивача - адвоката Роспотнюк В.О. про виклик в судове засідання у якості свідків - [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача - адвокат Роспотнюк В.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що [INFO] померла баба позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , та земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,2729 га, розташовані на території села Знам`янка Прилуцького району Чернігівської області. У березні 2024 року позивач [PERSON] дізналася про заповіт, складений її бабою 13 травня 2016 року, згідно з яким остання заповіла [PERSON] вищезазначену 1/3 частку квартири. Враховуючи те, що позивач працює та проживає в місті Ужгороді, а спадкове майно знаходиться у межах міста Києва, вона відразу ж звернулася до нотаріуса з питанням прийняття спадщини після смерті заповідача, однак їй було відмовлено у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відтак, посилаючись на поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, позивач просить суд визначити їй додатковий строк тривалістю у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Представник відповідача Київської міської ради у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив ухвалити судове рішення згідно з норм чинного законодавства з урахуванням зібраних у справі доказів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорна Л.В. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків [PERSON] та [PERSON] , розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані докази та повідомленні ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності матеріального права, що підлягають застосуванню до них правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23 травня 2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (актовий запис № 1034). Згідно зі статтею 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За життя [PERSON] склала заповіт, датований 13 травня 2016 року, посвідчений державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І., зареєстрований в реєстрі за № 2-618, згідно з яким заповіла належну їй на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS] [PERSON] , та належні їй на праві приватної власності: земельні ділянки, площею 0,2500 га, кадастровий номер 7424183401:01:001:0366, площею 0,2729 га, кадастровий номер 7424183401:01:001:0367, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та площею 5,9404 га, кадастровий номер 7424183400:03:000:0193, що розташована за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, с. Знам?янка - [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Частиною першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст. 1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Щодо визначення додаткового строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач посилається на наступні обставини, що на початку березня 2024 року вона дізналася про існування заповіту, складеного спадкодавцем [PERSON] , згідно з яким остання заповіла [PERSON] належну їй на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS] . Маючи намір прийняти спадщину, 11 квітня 2024 року [PERSON] оформила письмову заяву до державного/приватного нотаріусу про прийняття спадщини після смерті [PERSON] згідно із заповітом № 2-618 від 13 травня 2016 року, що посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Семен Є.В., зареєстрована в реєстрі за № 581. 16 травня 2024 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорна Л.В. відмовила у прийнятті вказаної заяви у зв`язку з пропуском строку для її подання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 6 вересня 2017 року по справі № 6-496цс-17, задля належного сприяння реалізації особистого розпорядження спадкодавця судам необхідно встановити чи перевіряв нотаріус при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та чи вчиняв дії для повідомлення інших спадкоємців (за наявним заповітом) про відкриття спадщини, чи здійснював виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. У разі, якщо нотаріусом вказані дії, направлені на повідомлення спадкоємців, не вчинено, то існує факт порушення волі спадкодавця. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Складеним заповітом [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробила розпорядження щодо наявного у неї майна, а саме, щоб після її смерті право власності на належну їй на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS] , перейшло до [PERSON] . У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадковадцем ,має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України) Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналізуючи положення ст. 1272 ЦК України, на підставі яких вирішується питання щодо наслідків порушення строку для прийняття спадщини, слід дійти висновку, що цією нормою встановлено два способи продовження строку для прийняття спадщини: позасудовий і судовий. Згідно із ч. 2 цієї норми позасудовий порядок прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, застосовується за наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Така згода викладається в письмовій заяві та подається нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину. Судовий порядок продовження строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України застосовується у випадках, коли інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або хоча б один із них заперечують проти вступу у спадщину особи, що пропустила цей строк. За наявності відомостей про позасудове вирішення питання про вступ спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, до спадкування не підлягають задоволенню вимоги про встановлення додаткового строку на підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Оцінюючи доводи і заперечення сторін щодо причин пропущення позивачем строку подання заяви про прийняття спадщини, суд виходить з наступного. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Під час розгляду справи, судом досліджено письмові докази, якими позивач обґрунтовує обставин, які перешкоджали їй своєчасно реалізувати право на отримання спадщини у межах визначеного законодавством строку. Позивач у позовній заяві зазначила, що із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору вона не зверталася, оскільки не є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , а про існування заповіту дізналася лише на початку березня 2024 року, тому не могла скористатися своїм правом на вчасне подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України). Згідно зі статтею 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Для доведення обставин у справі представником позивача заявлено клопотання про виклик у судове засідання свідків - [PERSON] та [PERSON] , батьків позивача, які у судовому засіданні пояснили, що позивач не знала про існування заповіту на своє ім`я, оскільки не проживала зі спадкодавцем, проживала окремо від своїх батьків та бабусі [PERSON] , дізналася про існування заповіту, коли випадково його знайшли, перебираючи документи покійної, і саме тому позивач пропустила строк на подачу заяви про прийняття спадщини. За таких обставин, суд вважає доведеними обставини наведені позивачем, які підтверджують поважні причини несвоєчасного звернення до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчасне подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, оскільки у позивача, як спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, а ці обставини в їх сукупності суд вважає такими, що є поважними, тому для реалізації права позивача на прийняття спадщини за заповітом визначає додатковий строк терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, який рахувати з дня набрання рішенням суду законної сили. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що позов [PERSON] до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорна Лариса Валеріївни, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved