Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

\~\~ В грудні 2024 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від представника позивача адвоката Бузинарської Д.М. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов обгрунтовано тим, що 01 грудня 2012 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом ДРАГС Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис №264. Від шлюбу вони з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними було розірвано рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року (справа 176/2391/23). Позивач стверджує, що на даний час вони з відповідачем не ведуть спільне господарство та сумісно не проживають. Позивач разом з сином на даний час мешкає в країні Польща, відповідач проживає в спірній квартирі. На утримання сина відповідач сплачує аліменти за судовим наказом Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16.10.2023 року (справа 176/2390/23) в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу). В період шлюбу ними за сімейні кошти була придбана квартира для сумісного проживання за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був укладений 24.01.2014 року та посвідчений Приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дудник Т.В. Відповідно до п.3.4. вказаного Договору купівлі-продажу «Договір укладений за згодою дружини Покупця [PERSON] , підпис якої на відповідній заяві посвідчений [INFO] приватним нотаріусом...» Квартира за адресою: [ADDRESS] має наступні характеристики: загальна площа 66,2 кв.м., житлова 38,5 кв.м., кількість кімнат 3 (три). Позивач зазначає, що квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто її та відповідача, адже була придбана для потреб сім`ї. Здійснити поділ квартири в добровільному порядку чоловік відмовляється, тому позивач змушена звертатися до суду з даним позовом. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру [ADDRESS] та здійснити поділ майна визнавши право власності за [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири [ADDRESS] , встановивши право спільної часткової власності на зазначене майно; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 4107 грн 20 коп., які складаються з судового збору у розмірі 2807,2 грн та проведення оцінки квартири у розмірі 1300 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2024 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Бузинарська Д.М. про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлені належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подали. Відповідачу [PERSON] , відповідно до вимог ЦПК України, направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень від відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надійшло. На адресу суду повернулися поштові повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (адреса місця реєстрації та проживання відповідача). Заперечень щодо розгляду справи у його відсутності не надійшло. Відзив на позов відповідач не подав. Відповідно до\~п.3\~ч.8\~ст.128\~ЦПК України,\~днем вручення\~судової повістки\~є день\~проставлення у\~поштовому повідомленні\~відмітки про,\~в тому\~числі,\~відсутність особи\~за адресою\~місцезнаходження,\~місця проживання\~чи перебування. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб, передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони з 01 грудня 2012 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом ДРАЦС Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №264 (а.с.11 зворот). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.12.2013 року (а.с.13 зворот). Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 27.11.2023 року (а.с.12-13). Судовим наказом Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16.10.2023 року з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання малолітнього сина [PERSON] стягнуто аліменти в розмір 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В., [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Пунктом 3.4 даного договору визначено, що цей договір укладений за згодою дружини покупця [PERSON] , підпис якої на відповідній заяві засвідчений 24.01.2014 року приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дудник Т.В. за реєстровим №206. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.01.2014 року квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу від 24.01.2014 року (а.с.9). Згідно Довідки №1/3-2060, виданої Відділом ведення реєстру 05.09.2023 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2020 року №320/3072/18. Відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У справі, яка розглядається, встановлено, що спірна квартира придбана в період зареєстрованого шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Належність вказаного майна до особистої приватної власності [PERSON] відповідачем не доведена, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними, не спростована. Позивач є співвласником квартири, оскільки вона перебувала у спільній сумісній власності колишнього подружжя та підлягає поділу. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 19, 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Представлені у справі докази свідчать, що період набуття права власності на нерухоме майно, що стало предметом розгляду в суді, співпадає з періодом перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Оскільки сторони не досягли згоди щодо його розподілу у добровільному порядку, воно підлягає розподілу за рішенням суду. Згідно ч.ч.1,3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2807,2 грн та витрати за експертні послуги з оцінки майна у розмірі 1300 грн, що підтверджуються платіжною інструкцією від 23.09.2024 року (а.с.16 зворот). На підставі викладеного,

Outcome: approved