Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-12 00:00:00

07.10.2024 адвокат Левицька Юлія Василівна, яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася з позовом до Приватного акціонерного товариства «Запоріжсклофлюс» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, в обґрунтування якого зазначала наступне. 01.04.2020 року [PERSON] було прийнято до цеху виробництва флюсів та скло продукції учнем скловара, 25.06.2020 року присвоєно кваліфікацію і третій розряд скловара, 12.03.2021 року присвоєно кваліфікацію і четвертий розряд скловара, 26.04.2023 року позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Загальний стаж позивача у особо важких та особо шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача складає 3 роки. Відповідно до медичного висновку, встановленому вперше, Центральної лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 26.07.2023 № 2097, [PERSON] було встановлено професійне захворювання за двома діагнозами: 1) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху III ст. - за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І.; 2) Хронічний бронхіт II ст., фаза загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз, ЛН II ст. За даними інформаційної довідки про умови праці працівника, складеної Південно-східним міжрегіональним управлінням Головним управлінням державної служби з питань праці від 13.06.2023 року підтверджено працю позивача у особливо шкідливих та особливо небезпечних умовах праці за професією скловар цех виробництва флюсів та скло продукції ПрАТ «Запоріжсклофлюс» протягом 3 років. За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови праці на робочому місці скловара цеху виробництва флюсів та склопродукції ПрАТ «Запоріжсклофлюс» відносяться до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі». Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 125328 [PERSON] встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 50 % внаслідок професійного захворювання безстроково. Також йому рекомендоване амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією профпатолога, лора, неревмонолага, сімейного лікаря. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 457585 від 27.11.2023 року встановлено третю групу інвалідності. По факту встановленого [PERSON] профзахворювання ПрАТ «Запоріжсклофлюс» було складено акт ф.П-4 від 23.08.2023, який було затверджено Південно-східним міжрегіональним управлінням Головним управлінням державної служби з питань праці. Пунктом 17 цього Акту зазначено обставини, за яких виникло його професійне захворювання, якими виступають тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача, неякісного проведення медичних оглядів, у зв`язку із чим були відсутні правові підстави для переведення позивача на іншу легшу роботу. Втім причиною його професійного захворювання (пункт 18) є наявність на робочому місті скловара цеху виробництва флюсів та скло продукції ПрАТ «Запоріжсклофлюс» наступних шкідливих виробничих факторів: концентрації кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу більше 70 % - 1, 53 мг/м3 при ГДК 1,0 мг/м3 (перевищує ГДК в 1,53 рази) та алюмінію оксиду з домішкою діоксиду кремнію у вигляді аерозолю конденсації 1.56 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. З урахуванням ефекту сумації речовин одно направленої дії, їх концентрації перевищують ГДК у 2,33 рази, згідно з «Гігієнічні регламенти хімічних речовин у повітрі робочої зони», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.07.2020 № 1596, яких протягом часу праці [PERSON] на підприємстві відповідача, останнім усунуто не було. Моральна шкода, завдана позивачу в результаті професійного захворювання, є сукупність тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які підтверджуються фактом втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я. На сьогоднішній день [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, розмір пенсії по інвалідності є незначним. Останній вимушений за власні кошти лікуватися у зв`язку з захворюваннями, які він отримав на підприємстві, виконуючи трудові обов`язки. Порушення прав позивача викликало у останнього відчуття незахищеності від протиправних посягань, спричинили і продовжують спричиняти йому моральну шкоду. Всі ці психотравмуючи чинники свідчать про те, що професійне захворювання [PERSON] , яке складається із двох діагнозів, спричиняє йому як фізичну біль, так і моральні страждання, оскільки і біль, і страждання невід`ємні один без одного. Тому надати певні докази на підтвердження, які пов`язані з відчуттям незахищеності, страху та не спокою за здоров`я та психічний стан позивача, є неможливим. [PERSON] протягом тривалого часу проходив стаціонарний курс лікування амбулаторно і стаціонарно в декількох лікувальних закладах, про що свідчать відповідні медичні висновки Інституту медичної праці. Ці обставини ще раз підкреслюють його неспроможність як хворої людини, перенесення ним постійного фізичного болю та душевних страждань. У зв`язку з цим, всі разом узяті пережиті позивачем події, пов`язані з професійним захворюванням, викликали погіршення стану його загального самопочуття, призвели до зниження його репутації, спричинили йому зниження життєвої активності, погіршили взаємини з близькими йому людьми і примусили до часткової зміни звичного устрою і способу життя, а саме постійна боротьба за права хворої людини. Отже, у позові порушена вимога про стягнення з ПрАТ «Запоріжсклофлюс» на користь [PERSON] , у якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, - 45 000, 00 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3\~000, 00 гривень. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.10.2024 року у вказаній справі було відкрито провадження і її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09 год. 30 хв. 25.10.2024 року. В подальшому розгляд справи було неодноразово відкладено, останній раз на 14 год. 30 хв. 13.02.2025 року. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним. В медичному висновку [PERSON] зазначено, що в період з 08.04.2020 року по 17.04.2020 року та з 21.04.2021 року по 30.04.2021 року, він перебував на лікуванні в умовах денного стаціонару, водночас виходячи з табелю обліку № 72, [PERSON] в цей період часу був на робочому місці, що викликає сумніви в правдивості наданого медичного висновку. Крім того, позивач періодично проходив медичний огляд, за результатами якого був визнаний придатний до роботи на підприємстві. З огляду на вказане, відповідач просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, при цьому представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив підтримав. Враховуючи наведене та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим здійснювати розгляд справи у відсутність учасників справи та прийняти рішення на підставі наявних матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. За приписами ст. ст. 15,\~16 ЦК України, ст. ст. 4,\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12,\~13,\~81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 01.04.2020 року [PERSON] було прийнято до цеху виробництва флюсів та скло продукції учнем скловара, 25.06.2020 року присвоєно кваліфікацію і третій розряд скловара, 12.03.2021 року присвоєно кваліфікацію і четвертий розряд скловара, 26.04.2023 року позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Загальний стаж позивача у особо важких та особо шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача складає 3 роки (а.с. 60-64 т. 1). Відповідно до медичного висновку, встановленому вперше, Центральної лікарсько-експертної комісії ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» від 26.07.2023 № 2097, [PERSON] було встановлено професійне захворювання за двома діагнозами: 1) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху III ст. - за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І.; 2) Хронічний бронхіт II ст., фаза загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз, ЛН II ст. (а.с. 25 т. 1). З інформаційної довідки про умови праці працівника, складеної Південно-східним міжрегіональним управлінням Головним управлінням державної служби з питань праці від 13.06.2023 року вбачається, що умови праці на робочому місці скловара цеху виробництва флюсів та скло продукції ПрАТ «Запоріжсклофлюс» відносяться до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі» (а.с. 42-55 т. 1). Виходячи з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22 серпня 2023 року (Форма П-4), затвердженого начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 23 серпня 2023 року, комісією проведено розслідування причин виникнення у [PERSON] хронічного професійного захворювання (отруєння) і встановлено наступне: Дата встановлення остаточного діагнозу 26.07.2023 року. Заклад охорони здоров`я, який встановив діагноз: Клініка професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України». [PERSON] працював на посаді скловара за професією 3 роки 00 місяців, у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 3 роки 00 місяців, загальний стаж роботи 27 років 03 місяці. Пункт 13. Висновок про наявність шкідливих умов праці за Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р №248, умови праці на робочому місці [PERSON] відносяться до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»: - по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин, в т.ч. аерозолів фіброгенної дії до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; - по показникам мікроклімату до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; - по рівню шумового навантаження до 2 класу «Допустимі»; - по показникам важкості праці до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі»; - загальна оцінка до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі». Пункт 14. Діагноз основний: 1. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. (третій ст.). - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] (Н90.5). 2. Хронічний бронхіт ІІ ст. фаза загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз, ЛН ІІ ст. (другого ст.) (J 42) - захворювання професійні, встановлені вперше. Діагноз супутній: Хронічна вертеброгеннацервікалгія (М54.2). Хронічна вертеброгенналюмбоішалгія ліворуч (М54.4). Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 2. Ризик 3. СН 1 ст. 1 11). Гіперметропія слабкого ступеня обох очей (Н52.0). Початкова катаракта обох очей (Н25.0). Ангіопатія сітківки обох очей (Н36.8). Пігментні папіломи шкіри тулуба (Д23.5). Професійні захворювання встановлені вперше. На момент розслідування хворий [PERSON] з 27.04.2023 року не працює на ПрАТ «Запоріжсклофлюс». 17. Хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: Скловар цеху виробництва флюсів та скло продукції ПрАТ «Запоріжсклофлюс» веде процес варки скломаси, силікату натрію розчинного, флюсів в скловарній печі у відповідності з затвердженням технологічним регламентом та технологічною інструкцією. Забезпечує своєчасну засипку шихти у піч, підтримує заданий тепловий, газовий та гідравлічний режим роботи печі вручну або за допомогою автоматичних засобів управління, систематично контролює технічний стан всіх вузлів кладки ванної печі, перевідних пристроїв. Веде процес грануляції, сушіння та розсіювання флюса на фракції, подає флюси по плавкам в бункера накопичення та зберігання, приймає участь у технічному обслуговуванні ванни печі, виконує чистку форм та інше. Внаслідок недосконалого технологічного процесу, тривалого стажу роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих виробничих факторів: на ПрАТ «Запоріжсклофлюс» (стаж роботи 03 роки 00 місяців), АТ «Запорізький завод феросплавів» (стаж роботи 11 років 4 місяці) та ПрАТ «Запоріжкокс» (стаж роботи 00 років 2 місяці), а також відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я та ознак його погіршення під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. 18. Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): наявність на робочому місці скловара цеху виробництва флюсів та склопродукції ПрАТ «Запоріжсклофлюс» (стаж роботи 03 роки 00 місяців) наступних шкідливих виробничих факторів: 1. Хімічні фактори: концентрації кремнію діоксину кристалічного за вмісту в пилу більше 70 % - 1,53 мг/м3 при ГДК 1,0 мг/м3 (перевищує ГДК в 1,53 рази) та алюмінію оксиду з домішкою діоксину кремнію у вигляді аерозолю конденсації 1,56 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. З урахуванням ефекту сумації речовин одно направленої дії, їх концентрації перевищують ГДК у 2,33 рази, згідно з «Гігієнічними регламентами хімічних речовин у повітрі робочий зони», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.07.2020 року № 1596 (а.с. 12-18 т. 1). Член комісії [PERSON] виклав окрему думку, в якій неповністю згоден із змістом розділу 12 та 14 акту ФП-4 відповідно до пункту 118 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 (зі змінами). [PERSON] працював на ПрАТ «Запоріжсклофлюс» з 01.04.2020 року по 26.04.2023 року. Згідно з наказом по підприємству № 21 від 28.02.2022 року [PERSON] не працював по спеціальності з 28.02.2022 року по 26.04.2023 року. Первинний лікарський огляд пройшов 11.03.2020 року з відміткою в медичній картці «може працювати скловаром». Зауважень на стан здоров`я не було. Періодичний лікарський огляд пройшов 27.09.2021 року з відміткою в медичній картці «може працювати скловаром» без обмежень по здоров`ю. Керівництво ПрАТ «Запоріжсклофлюс» висловлює вагомі зауваження з питань розслідування професійного захворювання [PERSON] . Згідно з Постановою Кабміну № 337 від 17.04.2019 року медичною комісією при розслідуванні профзахворювання [PERSON] не виконані наступні пункти вищезазначеної Постанови № 337: п. 97 «До роботи лікарської-експертної комісії залучаються спеціалісти (представники) підприємства та члени первинної профспілкової організації ПрАТ «Запоріжсклофлюс»; відсутнє направлення [PERSON] до лікарняно-експертної комісії з медичним висновком лікаря-профпатолога. Отже, керівництво ПрАТ «Запоріжсклофлюс» вважає, що скловар [PERSON] отримав професійне захворювання на підприємствах, де він працював раніше (а.с. 19 т. 1). Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 125328 [PERSON] встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 50 % внаслідок професійного захворювання безстроково. Також йому рекомендоване амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією профпатолога, лора, неревмонолага, сімейного лікаря. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 457585 від 27.11.2023 року встановлено третю групу інвалідності (а.с. 30, 31 т. 1). Статтею 43 Конституції України, статтею 2 КЗпП України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Частиною 8 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. За статтею 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу (ст. 153 КЗпП України). Відповідно до статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (ст. 173 КЗпП Україн). Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За нормами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Iталії») i в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ вiд 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст . 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв i тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Судом встановлено, що умови праці на підприємстві відповідача (на робочому місці) не відповідали безпечним стандартам. Відповідно до акту розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 22 серпня 2023 року (Форма П-4), позивачу встановлено діагнози: 1. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст. (третій ст.). - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] (Н90.5). 2. Хронічний бронхіт ІІ ст. фаза загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз, ЛН ІІ ст. (другого ст.) (J 42) - захворювання професійні, встановлені вперше. Діагноз супутній: Хронічна вертеброгеннацервікалгія (М54.2). Хронічна вертеброгенналюмбоішалгія ліворуч (М54.4). Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 2. Ризик 3. СН 1 ст. 1 11). Гіперметропія слабкого ступеня обох очей (Н52.0). Початкова катаракта обох очей (Н25.0). Ангіопатія сітківки обох очей (Н36.8). Пігментні папіломи шкіри тулуба (Д23.5). Професійні захворювання встановлені вперше. Таким чином, судом встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає в тому, що [PERSON] втратив професійну працездатність і його визнано особою з інвалідністю третьої групи за професійними захворюваннями. Надані позивачем докази у їх сукупності дають підстави для висновку про наявність у позивача стійкої втрати працездатності, у зв`язку з професійним захворюванням та права на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про невідповідність наданих позивачем медичних документів щодо наявності професійного захворювання, дійсності через перебування останнього на робочому місці в період проходження стаціонарного лікування, оскільки достовірних, достеменних даних, згідно до яких медичні документи [PERSON] , відповідно до встановленого законодавством порядку, були б визнані недійсними чи такими, що отримані в позазаконний порядок, суду надано не було. Безпідставними також суд вважає аргументи відповідача про визнання позивача придатним для роботи за професією за результатами медичних оглядів, оскільки вказані обставини жодним чином не виключають наявність у нього хронічних професійних захворювань і відповідно відповідальність підприємства за шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я. Те, що ці захворювання є професійними, було встановлено саме висновком спеціалізованого медичного закладу. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Обставини справи свідчать про те, що позивач має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим відчуває фізичний біль, потребує постійного медикаментозного та іншого лікування, перебуває під спостереженням лікарів, лікарями йому рекомендовано проходити стаціонарне лікування, він не може виконувати тяжкий фізичний труд. Вказане однозначно викликає у позивача відповідні фізичні та душевні страждання і вимагає від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, наявності на робочому місці відповідача шкідливих виробничих факторів, тих обставин, що професійне захворювання у позивача пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на підприємстві відповідача, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд вважає, що позивачу заподіяно\~моральну шкоду і він має право на її відшкодування. Отже, на думку суду, належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 5 000, 00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнав у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно задоволених вимог в розмірі 134, 56 грн.

Outcome: partial