Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь кошти в сумі 1500 доларів США. В обґрунтування позову позивач зазначила, що на підставі договору позики від 20.03.2013 вона надала своїй дочці [PERSON] у позику, безвідсотково, кошти у сумі 37500 доларів США, що підтверджується також розпискою від 20.03.2013. Додатковою угодою № 1 від 15.07.2018 до договору позики від 20.03.2013 сторони погодили продовжити строк повернення грошових коштів до 15.07.2024. Станом на 15.07.2024 сума неповернутих коштів становить 1500 доларів США, що по курсу НБУ становить 60000,00 гривень. Оригінал розписки знаходиться у позивача. Відповідач [PERSON] відмовляється повернути кошти. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2024 цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів передана за підсудністю до Полтавського районного суду Полтавської області. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 09.10.2024 матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів передана за підсудністю до Ленінського районного суду м. Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.11.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.12.2024 до суду надійшла заява позивачки [PERSON] , у якій вона підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. 12.12.2024 до суду надійшла заява відповідачки [PERSON] , у якій остання визнала позовні вимоги у повному обсязі, з урахуванням того, що на її утриманні знаходяться двоє дітей, просила розстрочити суму рівними платежами на 1 рік. 07.01.2025 від адвоката Лук`яненка О.А., в інтересах [PERSON] до суду надійшла заява про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Вказана заява обґрунтована тим, що на час надання грошових коштів, що є предметом позову у справі, [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , тому останній підлягає залученню до участі у справі як третя особа на стороні відповідача, оскільки рішення у справі може вплинути на його права і обов`язки. Крім того, в провадженні Ленінського районного суду м. Полтави знаходиться цивільна справа № 553/2712/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 07.01.2025 задоволена заява адвоката Лук`яненка О.А. в інтересах [PERSON] , залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] . 06.02.2025 від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] - адвоката Лук`яненка О.А., надійшли пояснення щодо позову, у яких представник третьої особи вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення коштів на придбання її дочкою квартири у шлюбі задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] мав бути залучений позивачем до участі у справі як відповідач. Оскільки клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача до суду позивачем не надане, у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки до участі у справі не залучений [PERSON] , права, свободи чи інтереси якого можуть бути порушені внаслідок розгляду справи. Заявлений позов є завідомо безпідставним та має очевидно штучний характер, оскільки на даний час у провадженні цього ж суду перебуває цивільна справа № 553/2712/24 про поділ між [PERSON] та [PERSON] спірної квартири, свідком у даній справі заявлена [PERSON] . Позов у цій справі поданий з єдиною метою перешкоджання провадженню в справі № 553/2712/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки заявлений щодо порушення права, для виникнення якого відсутні законні підстави. На підставі викладеного, представник третьої особи просить визнати зловживанням процесуальними правами подання позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів на придбання квартири та залишити вказану позовну заяву без розгляду. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Представник третьої особи - [PERSON] , адвокат Лук`яненко А.А. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі [PERSON] та його участі, підтримав подані пояснення щодо позову, просив відмовити у задоволені позову. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.223 УПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які в судове засідання не з`явились. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 березня 2013 року між позивачем [PERSON] , як позикодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, укладений договір позики. Відповідно до умов підпункту 3.1.1. пункту 3.1 вказаного договору, позикодавець передає позичальнику грошові кошти у позику в розмірі 37 500,00 доларів США. Згідно з підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 договору позики, оскільки позика за цим договором передається безкоштовно, проценти та будь-які інші платежі, що передбачені за користування позикою не нараховуються за цим договором. За умовами підпункту 3.1.3 пункту 3.1 договору позики, підтвердженням отримання коштів є розписка. Згідно з умовами підпунктів 4.1.1. - 4.1.3 пункту 4.1 договору позики, сторонами погоджено, що позика має бути повернута частинами у відповідності до графіку, який зазначений у пункті 3.2.1 даного договору. Позика має бути повернута шляхом готівковою передачі грошових коштів. Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти у тій самій валюті, в якій вони були отримані попередньо від позикодавця. Пунктом 3.2.1 договору позики передбачений графік повернення позики, відповідно до якого сторонами погоджено повернення суми позики рівними частинами щорічно, до 20.03.2019 року (а.с. 4-10). На підтвердження факту отримання грошових коштів, позивачкою надана до суду засвідчена копія розписки відповідачки [PERSON] про отримання грошових коштів від 20.03.2013, відповідно до якої [PERSON] підтверджує отримання грошових коштів в сумі 37500 доларів США від [PERSON] та зобов`язується повернути грошові кошти відповідно у зазначений період, що відображається в Договорі позики від 20 березня 2013 року (а.с. 14). 15 липня 2018 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладена Додаткова угода № 1 до договору позики від 20 березня 2013 року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди внести доповнення до п.3.2.1 договору позики, а саме: продовжити строк повернення грошових коштів до 15 липня 2024 року (а.с. 13). Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Статтею 204 ЦК України визначений принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що [PERSON] взяла у [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 37 500 доларів США. Відповідачем власноруч складена та підписана розписка згідно з якою вона зобов`язалася повернути кошти до 20.03.2019, відповідно до графіку, визначеного договором позики від 20 березня 2013 року. В подальшому сторони уклали додаткову угоду до договору позики від 20.03.2013. якою продовжили строк повернення позики до 15.07.2024. Отже, укладений між позивачкою та відповідачкою договір позики від 20.03.2013 та боргова розписка, підписана [PERSON] 20.03.2013, відповідають вимогам закону і породжують правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики. Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Згідно з положеннями статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Можливість стягнення боргу за розпискою в іноземній валюті підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 р. У справі 464/3790/16-ц: «Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України». За твердженням позивачки [PERSON] , відповідачка [PERSON] у визначені строки позику у повному обсязі не повернула. Сума неповернутих коштів станом на 15 липня 2024 року становить 1500 доларів США. Вказана сума заборгованості визнана відповідачкою в повному обсязі. Отже судом встановлені порушення відповідачкою обов`язків, що витікають з договору позики і тому заборгованість за договором позики підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] у примусовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Враховуючи, що позивачкою надані належні та допустимі докази існування між нею та [PERSON] зобов`язальних правовідносин та неналежного виконання зобов`язання відповідачкою, приймаючи до уваги визнання позову відповідачкою, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому суд відхиляє заперечення представника третьої особи про наявність підстав для відмови у позові у зв`язку із незалученням у якості співвідповідача [PERSON] оскільки визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача. У позовній заяві позивачкою не заявлені позовні вимоги про стягнення позики до [PERSON] та не подане до суду клопотання про залучення вказаної особи до участі у справі у якості співвідповідача. Натомість, при розгляді справи судом встановлена обґрунтованість позову [PERSON] та належність відповідача [PERSON] . Вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення суду за клопотанням відповідачки [PERSON] , суд враховує, що згідно з положеннями ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Разом з цим, підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. В обґрунтування заяви про розстрочення виконання рішення відповідачка посилається на наявність у неї на утриманні двох дітей. Разом з цим, вказані доводи відповідачки не підкріплені належними та допустимими доказами як наявності на її утриманні дітей, так і її матеріального стану, та не свідчать про наявність будь-якого виняткового випадку, що обумовлює об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення, чи робить його виконання неможливим. З наведених підстав заява відповідачки [PERSON] про розстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає. Щодо заяви представника третьої особи про визнання зловживанням процесуальними правами подання позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів на придбання квартири та залишення позовної заяви без розгляду, викладеної у поясненнях щодо позову від 06.02.2025, суд зазначає таке. Питання зловживання правами регламентуються положеннями ст. 44 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер (п.3 ч.2 ст. 44 ЦПК). Разом із тим, в будь-якому разі, відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд зауважує, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень. Отже, реалізація права особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів є правомірною дією, прямо передбаченою законодавством України. Суд зауважує, що предметом позову, що розглядається, є стягнення грошових коштів за договором позики, укладеним між позивачкою та відповідачкою. Цільове використання грошових коштів, отриманих відповідачкою за вказаним договором не є предметом розгляду вказаної справи. Тож представником третьої особи [PERSON] , який не є відповідачем за позовом, не доведено, що позивачка діяла недобросовісно та пред`явила заздалегідь необґрунтований позов; чи що позивачка мала на меті порушення прав та інтересів третьої особи; чи що пред`явлення позову перешкоджає розгляду іншої справи. Позивач [PERSON] реалізувала право, передбачене ч. 1 ст. 4 ЦПК України, пред`явивши до [PERSON] позов з визначеними нею позовними вимогами, який судом прийнято до розгляду. Наведене є підставою для відмови в задоволенні заяви представника третьої особи про визнання дій позивачки [PERSON] зловживанням процесуальними правами. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За положеннями ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Позивачка при зверненні до суду з позовом сплатила 1211,20 грн. судового збору (а.с.1). Відповідачка до початку розгляду справи по суті заявою позов визнала. Відтак слід стягнути з відповідачки на користь позивачки 50% сплаченого судового збору, а решту повернути позивачці з державного бюджету.

Outcome: approved