Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-10 00:00:00

У грудні 2024 року ПП «Шериф-Пульт 006» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з [PERSON] на користь ПП «Шериф-Пульт 006» заборгованість за Договором № 6047115 про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони від 30 листопада 2018 року в розмірі 7935,00 грн., яка складається з: 2 335,00 грн. - сума боргу; 5 600,00 грн. -відшкодування вартості обладнання. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 26.12.2024 року відкрито провадження у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 листопада 2018 року між ПП «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 006» та [PERSON] укладено договір № 6047115 про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони, за адресою об`єкта: [ADDRESS] . Вартість обраних Замовницею послуг складає 360,00 (триста шістдесят гривень 00 копійок) за один місяць їх надання. Оплата за цим договором здійснюється на умовах передоплати і проводиться замовницею щомісячно, протягом перших п`яти календарних днів місяця в якому надаються послуги. З моменту підписання договору відповідачкою періодично допускалось прострочення оплати за звітний місяць в яких надавались послуги. Проте з березня місяця 2024 року та до 30 вересня 2024 року (включно) відповідачкою взагалі не здійснено жодної оплати, у зв`язку з чим, в останньої утворилась істотна заборгованість перед позивачем, за отримані по договору послуги. Станом на дату подачі позову сума заборгованості відповідачки за отримані по договору послуги складає 2335,00 грн. Відповідачка була зобов`язана в строк не пізніше 03.10.2024 року повернути отримане від позивача обладнання в належному стані або ж компенсувати його вартість в аналогічний строк. Проте, станом на день звернення до суду, дане зобов`язання залишається не виконаним. Таким чином, сума вартості обладнання в розмірі 5600,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача. Оскільки, жодних дій щодо сплати боргу відповідачкою вчинено не було та станом на день подання даного позову заборгованість не сплачена, тому, станом на дату подачі позову загальна сума боргу по договору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача складає 7935,00 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду. У судове засіданні представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в позові просить розглянути справу за його відсутності, задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзиву або заперечень до суду, одночасно з направленням його учасникам справи, не направив. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Разом з тим, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу не проводилось за допомогою технічних засобів у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 30 листопада 2018 року між Приватним підприємством «ШЕРИФ-ПУЛЬТ 006» та [PERSON] укладено Договір № 6047115 про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони. Відповідно до умов Договору, Виконавець надавав обраний Замовницею перелік послуг визначених п.1.3. Договору а саме: - п.п. 1.3.1 Договору: «Охорона Об`єкта - здійснюється Виконавцем шляхом спостереження за станом технічних засобів охоронної сигналізації (далі - ОС), яка встановлена на Об`єкті Замовника та автоматично сповіщає про проникнення в приміщення чи порушення архітектурно-будівельних конструкцій, а також забезпечення негайного виїзду Групи Швидкого Реагування (надалі - ГШР) з метою вжиття заходів, спрямованих на встановлення причин спрацювання ОС, та при необхідності - затримання осіб, які проникли на Об`єкт». Пунктом 1.2 Договору визначено, що послуги надаються за адресою, яка вказана в Додатку №1. Так, згідно п.1. Додатку №1 до Договору адреса об`єктів - [ADDRESS] . Вартість обраних Замовницею послуг, згідно переліку викладеному в пункті 1.3. Договору, визначаються у Додатку №1 (пункт 2 Договору). В свою чергу згідно п.2 Додатку №1 вартість обраних Замовницею послуг складає 360,00 (триста шістдесят гривень 00 копійок) за один місяць їх надання. Згідно положень п. 2.3 Договору, оплата за цим Договором здійснюється на умовах передоплати і проводиться Замовницею щомісячно, протягом перших п`яти календарних днів місяця в якому надаються послуги. Водночас, відповідно до п. 3.2.15 Договору Замовниця зобов`язана своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату послуг, що надаються Виконавцем згідно умов Договору. Згідно підпункту 1 п. 4.1.1 Договору Виконавець має право тимчасово не надавати послуги якщо Замовник має заборгованість по оплаті. Крім того, п.п.8.1.-8.2. Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом календарного року, але у будь-якому випадку до моменту повного виконання обома Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо за 15 днів до закінчення дії Договору жодна зі Сторін не вимагатиме його припинення, Договір вважається продовжений на той же термін, без обмежень кількості разів продовження дії Договору. З березня місяця 2024 року та до 30 вересня 2024 року (включно) відповідачкою не здійснено жодної оплати, що підтверджується Детальним розрахунком ціни позову, у зв`язку з чим, у останньої утворилась заборгованість перед позивачем, за отримані по Договору послуги. В зв`язку з невиконанням грошових зобов`язань, позивачем на адресу відповідачки направлено Повідомлення-вимогу вих. № 12-12/22-1 від 02.09.2024 р. про неналежне виконання зобов`язань за Договором, сплату грошових коштів. Вказаною вимогою відповідачка була повторно проінформована про розірвання Договору на підставі п. 4.1.4. з 01.10.2024 року. Станом на дату подачі позову сума заборгованості відповідачки за отримані по Договору послуги складає 2335,00 грн. Відповідно до пункту 5 Додатку №1 до Договору, Виконавцем передано Замовниці в користування (оренду) обладнання: Комплект «Ajax КІТ» (білий) - загальною вартістю 5600,00 грн. Пункт 3.2.13. Договору, встановлює наступне зобов`язання для Замовниці: «після припинення договірних відносин одразу, але у строк, що не перевищує 2-х днів, повернути Виконавцю обладнання, яке надане Замовнику в користування (зазначене в Додатку 1 даного Договору), у стані, придатному до подальшої експлуатації, а у випадку не повернення у встановлений строк Замовник зобов`язаний сплатити Виконавцю його вартість». Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачка була зобов`язана в строк не пізніше 03.10.2024 року повернути отримане від позивача обладнання в належному стані, передбаченому пунктом 3.2.13. Договору, або компенсувати його вартість в аналогічний строк, проте, відомостей про те, що станом на 11.02.2025 року, дане зобов`язання виконано, до суду сторонами не надано. Таким чином, відповідачем не виконано по даний час зобов`язання за Договором і не сплачено на розрахунковий рахунок позивача вартість наданих послуг. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 509 ч.3, 526 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частиною першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн. судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: approved