Jurisdiction: civil
Date: 2025-02-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у відповідності до Довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення будинку [ADDRESS] , мешкають мають право на житло в момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] лише формально зареєстрований у відповідному житлі, а з 2015 року останній проживає за кордоном, а саме в Республіці Польща, що підтверджується актом ОСІБ «Новинка» від 11 жовтня 2024 року. Квартира не є приватизованою, основним квартиронаймачем є Позивач. Таким чином, у зв`язку з тривалою відсутністю за місцем реєстрації Відповідач втратив право на проживання у зазначеному житлі, перешкоджає Позивачу у реалізації її права користування квартирою та проведення її приватизації, а також покладає додаткові витрати, пов`язані з оплатою комунальних послуг. Представник позивачки адвокат Тунський А.Р. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від відповідача [PERSON] на адресу суду поступила заява, в якій останній просить проводити розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, долучені до позову, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, [PERSON] визнано наймачем квартири [ADDRESS] , в якій вона проживає з 1998 року. Згідно з Довідкою про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (однокімнатного будинку) та займані ними приміщення у квартирі за адресою: [ADDRESS] , мешкають і мають право на житло в момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Акту представників об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новинка-2» встановлено, що на день перевірки в кв. [ADDRESS] , громадянин [PERSON] не проживає з 2015 року. Як вбачається з карти побуту POL RR 2374464, [PERSON] 08.06.2022 отримав дозвіл на тимчасове проживання у Республіці Польща та отримав доступ до ринку праці. 10.12.2019 йому було присвоєно номер PESEL. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 10 Житлового Кодексу України визначає, громадяни зобов`язані використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економічно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Згідно ст.64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність з зобов`язаннями, що випливають з договору найму. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 11 грудня 2003 року місце проживання фізичної особи в Україні підлягає реєстрації. Підставою для реєстрації місця проживання заявника може бути ордер на житло, свідоцтво про право власності на житло, договір оренди житла, тощо); у разі відсутності зазначених документів згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання заявника. У відповідності до змісту ст.7 Закону України «Про свободу пересування га вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В той же час відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання» №35 від 16.01.2003 року місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України. Згідно зі ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до ст.71 Житлового Кодексу Української PCP при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 Житлового Кодексу Української PCP визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином суд вважає, що на підставі ст. ст.71, 72 ЖК УРСР у зв`язку з тривалою відсутністю за місцем реєстрації, відповідач втратив право користування зазначеним житлом, а його реєстрація перешкоджає позивачу [PERSON] у реалізації її права користування, а також покладає додаткові витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки хоча відповідач [PERSON] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , а фактично по даній адресі не проживає, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей або речей повсякденного використання, які б належали останньому, немає, що породжує для позивача незручності, оскільки вона додатково сплачує за зайвих осіб витрати по оплаті за комунальні послуги, тощо, тобто створює позивачу [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження її майном, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими. А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved